Справа № 510/702/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2017 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

за участю: - секретаря Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Органа приватизації - Виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області про визнання недійсними та скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача - виконкому Ренійської міської ради Одеської області щодо позову заперечень, додаткових заяв не надав, просив про розгляд справи без його участі.

Позивачка на задоволені позовних вимог наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази: копія свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 30 вересня 1998 р.; копія свідоцтва про шлюб; копія паспорту гр. України на ім'я позивача; копія архівної довідки від 27.03.17 р.; копії паспортів гр. України на ім'я відповідачів та їх ІПН; копія витягу з будинкової книги; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1; копії платіжних доручень.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що у 1998 році відповідачу у справі ОСОБА_4 та членам його сім'ї - відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивачці ОСОБА_1 було надано житло - квартиру АДРЕСА_2, на житлоплощу якої вони вселились та були зареєстровані.

30.10.1998 року було проведено приватизацію вищезазначеної квартири. В процедурі приватизації приймали участь позивачка та відповідачі. За результатами процедури приватизації виконкомом Ренійської міської ради Одеської області було видано свідоцтво про право на житло № НОМЕР_1 від 30.09.1998 р., згідно якого квартира АДРЕСА_3 стала належить на праві спільної сумісної власності позивачці та відповідачам у справі.

Державну реєстрацію речового права на нерухомість у вигляді вищевказаної квартири проведено Комунальним підприємством «Ренійське бюро технічної інвентаризації» за № 17-2293, запис від 19.10.1998 р.

Однак позивачка стверджувала, що про вказані обставини вона дізналася лише в березні 2017 року, коли звернулася до працівника КП «РБТІ» про отримання довідки, що вона не зареєстрована та не має ніякої власності в м. Рені Одеської області, та дізналася, що має частку в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру АДРЕСА_3.

Розпорядженням органу приватизації - виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № НОМЕР_1 від 30.09.1998 року про передачу квартири № АДРЕСА_1 було передано в спільну сумісну власність відповідачам та позивачці в рівних частках кожному.

Вищезазначене розпорядження сало підставою для видачі виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Позивачка не згодна з проведеною приватизацією, з винесеним розпорядженням органом приватизації та видачею ним свідоцтва про право власності на житло, оскільки стверджувала, що на момент приватизації нерухомого майна, вона не була зареєстрована в зазначеній квартирі, а мешкала в іншому місці. Так. на момент приватизації позивачка була зареєстрована в м. Одеса в гуртожитку, оскільки була студенткою, а в квартирі АДРЕСА_4 вона зареєструвалась у 2003 році.

Враховуючи те, що оскільки на думку позивачки приватизація квартири № АДРЕСА_1 була проведена без її згоди та за порушенням права на приватизацію житла, то вона вважає розпорядження про приватизацію такого житла незаконним, а свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно таким, що підлягає скасуванню.

Вивчивши матеріали справи, надані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини:

30.09.1998 року виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області було видано свідоцтво про право на житло № НОМЕР_1, на підставі якого квартира АДРЕСА_3 перейшла на праві спільної сумісної власності позивачки та відповідачам у справі.

Державну реєстрацію речового права на нерухомість у вигляді вищевказаної квартири проведено Комунальним підприємством «Ренійське бюро технічної інвентаризації» за № 17-2293, запис від 19.10.1998 р.

Однак, про вказані обставини позивачці стало відомо в березні 2017 року, коли вона звернулася до КП «РБТІ» про отримання довідки, що вона не зареєстрована та не має ніякої власності в м. Рені Одеської області, та дізналася, що має частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3.

Розпорядженням органу приватизації - виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № НОМЕР_1 від 30.09.1998 року про передачу квартири № АДРЕСА_1 було передано в спільну сумісну власність відповідачам та позивачці в рівних частках кожному.

Вищезазначене розпорядження сало підставою для видачі виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Однак, на момент приватизації нерухомого майна, позивачка не була зареєстрована в зазначеній квартирі, оскільки мешкала в м. Одеса. Так, на момент приватизації позивачка була зареєстрована в гуртожитку у АДРЕСА_5, оскільки була студенткою, навчалась на той момент в Одеському державному економічному університеті, з 14.09.1998 р. по 01.07.2003 р., а в квартирі АДРЕСА_4 вона зареєструвалась у 2003 році, про що свідчить архівна довідка № 01-18/410 від 27.03.17 року та витяг з будинкової книги квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім ї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Таким чином, оскільки приватизація квартири АДРЕСА_1 була проведена без згоди позивачки та з порушенням права на приватизацію житла, суд вважає, що є підстави для визнання розпорядження про приватизацію такого житла незаконним та скасування свідоцтва про право власності на вищевказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 345, 572, 590 ЦК України 2003р., ст. 5, 8 ЗУ «Про приватизацію», -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним з дати видання та скасувати розпорядження органу приватизації - виконавчого комітету Ренійської міської ради Одеської області № НОМЕР_1 від 30.09.1998 року.

Визнати недійсним з дати видання та скасувати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30.09.1998 року, видане виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Дудник