АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/293/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгіря» (далі ПП «КП Міжгіря»), третя особа: Іркліївська сільська рада, Чорнобаївського району, Черкаської області про визнання права власності на житло, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_7 звернулась до ПП «КП Міжгіря» про визнання права власності на житло за набувальною давністю, мотивуючи це тим, що вона з 28 березня 1991 року разом з сімєю проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент вселення вказане житло перебувало на балансі місцевого підприємства СКВ «Міжгіря», в подальшому реорганізоване в ПП. «КП Міжгіря».

У звязку з порушенням відповідачем норм п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», відповідно до якого обєкти соціальної сфери, житлового фонду, що не підлягають паюванню в процесі реорганізації колективних сільськогосподарських підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності, позивачка була позбавлена можливості реалізувати право на приватизацію спірного майна.

У звязку з тим, що вона з 28 березня 1991 року разом з сімєю безперервно володіє вказаним житлом, обслуговує його, здійснює ремонт, сплачує комунальні платежі, провели газопостачання, позивачка просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_7 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2.

На вказане рішення суду чоловік позивачки - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він проживає за вказаною адресою разом з дружиною. Вказує, що спірна квартира була надана йому та його сімї підприємством, на якому він працював апелянт. Крім того, житло отримано під час перебування у шлюбі, а тому вважає, що має право на визнання права власності за ним на частину квартири.

Апелянт не залучався до участі у справі по першій інстанції, проте, вважаючи рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року таким, в якому вирішувались питання про його права та обовязки, ОСОБА_6А просить скасувати оспорюване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 292 ЦПК України ОСОБА_6А має право на апеляційне оскарження рішення районного суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачкою доведено факт набуття нею права власності за набувальною давністю на спірне житло, оскільки вона добросовісно, відкрито та безперервно користується нерухомим майном з 28.03.1991 року

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону.

Так, судом встановлено, що згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради, Чорнобаївського району, Черкаської області від 25.11.2015 року ОСОБА_7 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 березня 1991 року (а.с. 7).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес позивача з боку відповідача, до якого власне і пред'являються позовні вимоги.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11) оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Суд уваги на наведені вимоги закону не звернув та не з'ясував чи є ПП «КП Міжгіря» належним відповідачем у справі, зокрема чи є ПП «КП Міжгіря» власником спірного майна, чи порушені ним права ОСОБА_7, а якщо порушені, то які саме і в чому полягає таке порушення.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

В порушення вказаних вимог суд взагалі не встановив субєкта права власності на спірне нерухоме майно. Встановлення власника житла має важливе значення для вирішення спору з огляду на приписи ст. 344 ЦК України, яка передбачає можливість набуття права власності на спірне майно за набувальною давністю лише у випадку добросовісного заволодіння чужим майном, тобто майном, яке вже є об'єктом права власності іншої особи.

Аналогічні розяснення містяться в п. 11 вказаної вище постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідно до якого право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ, а відтак встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Задовольняючи позов, районний суд також не звернув уваги на те, що позивачка перебуває у шлюбі з 28 листопада 1987 року з ОСОБА_6 (а.с. 5), який зареєстрований у спірній квартирі одночасно з ОСОБА_7 Там же зареєстровані і троє їхніх дітей.

ОСОБА_6, був працівником ПП «КП Міжгіря» та якому і була надана квартира. Крім того, як вбачається з квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с. 6) саме ОСОБА_6 значиться платником та споживачем комунальних послуг. ОСОБА_6 до участі у справі судом першої інстанції не залучався.

Суд не перевірив факту можливої безоплатної передачі житла відповідно до ст. 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та подальшої приватизації житла відповідно до діючого законодавства.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 до приватного підприємства «Колективне підприємство «Міжгіря», третя особа: Іркліївська сільська рада, Чорнобаївського району, Черкаської області, про визнання права власності на житло.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :