Справа №479/593/17 19.09.2017 19.09.2017
Провадження №22-ц/784/1900/17
Справа № 479/593/17
Провадження № 22-ц/784/1900/17 Головуючий першої інстанції: Репушевська О.В.
Категорія 54 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.

за участі представників: позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Кривоозерського професійного аграрного ліцею

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про поновлення на роботі та виплату середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Кривоозерського професійного аграрного ліцею (далі Кривоозерський ПАЛ) про поновлення на роботі та виплату середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що наказом № 07-к від 07 листопада 2016 р. вона була прийнята на посаду чергової по гуртожитках Кривоозерського ПАЛ. Наказом № 115-к від 7 липня 2017 р. звільнена із займаної посади за скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України). Станом на 5 травня 2017 р. на час попередження про наступне звільнення у звязку із скороченням чисельності працівників у Кривоозерському ПАЛ була вакантна посада дієтсестра. Позивачка дала згоду на переведення її на дану посаду, оскільки має освіту медичної сестри. Однак, відповідач не перевів її на вказану посаду, чим порушив її права та порядок звільнення працівників.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить поновити її на посаду чергової по гуртожитках Кривоозерського ПАЛ, стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі та судові витрати.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги, вказували, що після попередження про звільнення позивачка повідомляла відповідача про наміри зайняти посаду дієтсестри, але незважаючи на це була звільнена.

Представник відповідача позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2017 р. позовні вимоги задоволені.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з посади чергової по гуртожитках за п.1 ст.40 КЗпП України згідно з наказом «Про звільнення працівників у звязку зі скороченням штату» №115-к від 07 липня 2017 р.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді чергової по гуртожитках з 25 липня 2017 р.

Стягнуто з Кривоозерського ПАЛ на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 липня 2017 р. по 25 липня 2017 р. в розмірі 2 069 грн. 40 коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов"язкових платежів.

Стягнуто з Кривоозерського ПАЛ на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Стягнуто з Кривоозерського ПАЛ на користь держави судовий збір в розмірі 1 280 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, обставини, що суд вважав встановленими є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинами справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що наказом №207-к від 07 листопада 2016 р. ОСОБА_4 прийнято на роботу в Кривоозерський ПАЛ на посаду чергової по гуртожитках (а.с.11).

07 квітня 2017 р. наказом директора Кривоозерським ПАЛ №36-о «Про внесення змін до штатного розпису ліцею» з метою приведення штатного розпису ліцею у відповідність до Типових штатних нормативів професійно-навчальних закладів, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 06 грудня 2010 р. № 1204, з 06 липня 2017 р. скорочено чотири штатні одиниці чергових по гуртожитках (а.с. 26).

05 травня 2017 р. ОСОБА_4 отримала попередження №146 від 05 травня 2017 р. про майбутнє звільнення з посади чергової по гуртожитках відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України 07 липня 2017 року та одночасно їй було запропоновано переведення на вакантні посади згідно доданого списку, за умови відповідної освіти (а.с.30). Серед запропонованих посад була посада дієтсестри.

Наказом № 115-к від 07 липня 2017 р. ОСОБА_4 звільнена із займаної посади за скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України).

Задовольняючи позов, суд вважав, що звільнення позивачки відбулося із порушенням встановленого трудовим законодавством порядку відсутності доказів відмови працівника від запропонованої посади дієтсестри та запропонування вільних посад лише один раз.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до розяснень, що надані в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Як вбачається із встановлених судом обставин, у Кривоозерському ПАЛ відбулося скорочення штату працівників, в тому числі чотирьох посад чергових гуртожитку, одну з яких обіймала позивачка, що підтверджується наказом та штатними розкладами .

Про наступне звільнення її було попереджено у визначені законом строки.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 р. у справі №6-40цс15і є в силу ст. 360-7 ЦПК України обовязковою до застосування судами.

Крім того, згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі за № 6-1264цс17 у постанові від 09 серпня 2017 р., яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування судами України, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Таким чином, встановлення факту виконання роботодавцем положень закону щодо працевлаштування залежить від того, чи були запропоновані працівникові всі вакантні посади (інша робота), які існували на час попередження про звільнення, а також які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення за умови, що працювати на цих посадах (виконувати роботу) працівник може за своєю професією чи спеціальністю, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом встановлено, що 05 травня 2017 р. в день повідомлення позивачки про наступне звільнення роботодавець запропонував позивачці усі наявні на той час в закладі вакантні посади, серед яких була і посада дієтсестри.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у 1980 р. закінчила Первомайське медичне училище 04 липня 1980 р. та отримала диплом за спеціальністю «медична сестра», що підтверджується копією диплома серії ВТ-І №371186 (а.с. 20).

Згідно ч. 1 ст. 32 ст. КЗпП України переведення на іншу роботу не допускається без згоди працівника.

Між тим, позивачкою не надано жодного доказу, що вона дала згоду відповідачу на переведення її на іншу запропоновану посаду, зокрема посаду дієтсестри.

Так, на попередженні про звільнення є лише підпис позивачки про ознайомлення, але відсутні записи щодо згоди на переведення на одну з запропонованих посад як відсутні й окремо подані заяви до роботодавця, які б містили таке воловевиявлення.

Не надано інших доказів про повідомлення роботодавця щодо прийняття пропозиції на переведення на нішу посаду.

Відповідно до частини 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За такого відсутність заяв або іншим чином висловленої згоди позивачки на переведення на іншу посаду позбавляло роботодавця законних підстав для залишення ОСОБА_4 на роботі на іншій посаді.

Крім того, згідно із наданих в суд апеляційної інстанції представником відповідача відомостей заміни одиниць штатного розпису Кривоозерського ПАЛ саном на 01 червня 2017 р., затвердженого наказом виконуючого обовязки директора департаменту освіти і науки Миколаївської облдержадміністрації 01 червня 2017 р., із штату працівників виведено посади сестри медичної з дієтичного харчування (0,5 одиниці) та юрисконсульта (1 одиниця) та вводяться замість них посада секретаря навчальної частини (0,5 одиниці) та інженер-електронник (1 одиниця).

Таким чином в штаті відповідача на час звільнення позивачки були наявні нові вакантні посади, проте позивачка не відповідала жодній з них за кваліфікаційними вимогами (освіта, досвід роботи, спеціальні знання та вміння), що підтверджується, зокрема, посадовою інструкцією секретаря навчальної частини (згідно з якої існують вимоги щодо наявності спеціальної професійної-технічної освіти та стажу роботи за професією) та відсутністю відомостей щодо наявності у позивачки такої освіти і стажу роботи а також освіти, яка дозволяла працювати за посадою інженера-електронника.

За такого, запропонувавши 05 травня 2017 р. позивачці посади, які були вільними, відповідач виконав вимоги закону щодо прийняття заходів до працевлаштування позивачки, що підтверджується підписом позивачки на попередженні (а.с. 30).

При цьому та обставина, що роботодавець не запропонував ОСОБА_4 нові посади, які зявилися після попередження про звільнення і існували на день звільнення не свідчать про порушення відповідачем обовязків щодо працевлаштування працівника, оскільки остання не відповідала жодній з них за кваліфікаційними вимогами (освіта, досвід роботи, спеціальні знання та вміння).

Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивачки за пунктом 1 статті 40 КЗпП України проведено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки у відповідача дійсно мали місце скорочення чисельності та штату працівників, відповідачем дотримано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівників, зокрема щодо прийняття заходів до працевлаштування, а тому підстав для поновлення ОСОБА_4 на роботі немає.

Оскільки судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи, помилково вважав встановленими обставини та невірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, які не доведені, рішення суду першої інстанції в силу положень пунктів 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

У звязку із ухваленням нового рішення в силу ч. 5 ст. 88 ЦПК України необхідно вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За такого ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору по даній справі.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 88 ЦПК України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь відповідача, а позивач звільнений від сплати судового збору.

З урахуванням таких обставин понесені відповідачем витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 408 грн. підлягають віднесенню за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Кривоозерського професійного аграрного ліцею задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до Кривоозерського професійного аграрного ліцею про поновлення на роботі та виплату середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Компенсувати за рахунок держави понесені Кривоозерським професійним аграрним ліцеєм судові витрати в розмірі 1 408 (тисячу чотириста вісім) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_5