провадження № 2/243/445/2017
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Гуменному М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими , що втратила право користування житлом, -
22 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 В обґрунтування своїх вимог зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2005 року належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. До придбання ним зазначеного житлового будинку в ньому проживала відповідачка ОСОБА_4 У зв'язку з відчуженням будинку АДРЕСА_1 сім'я ОСОБА_4 виселилася, та 27 квітня 2005 року три особи зазначеної сім'ї добровільно знялися з реєстрації, а відповідачка ОСОБА_4 пославшись на відсутність у неї на той момент паспорту не змогла знятися з реєстрації і обіцяла і обіцяла добровільно знятися з реєстрації протягом місяця, але свої обіцянки не виконала і до теперішнього часу не знялася з реєстрації. Вважає, що наявність реєстрації ОСОБА_4 в належному йому будинку перешкоджає йому у здійсненні ним як власником права користування та розпорядження своїм майном , перешкоджає в використанні його права на оформлення субсидії, та він змушений нести витрати по оплаті комунальних послуг. Також позивач зазначає, що 23 жовтня 2009 року він уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_2 Від попереднього шлюбу відповідачка має сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого він після укладення шлюбу усиновив на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду від 13 серпня 2013 року. Після усиновлення ОСОБА_5 було змінено прізвище на «ІНФОРМАЦІЯ_8» та по батькові «ІНФОРМАЦІЯ_8». Отже, зазначає, що відповідачі як члени його сім'ї вселилися та були зареєстровані в належному йому житловому будинку АДРЕСА_1 В грудні 2014 року, відповідачка заявила, що вона не бажає більше проживати з позивачем, забрала свої речи, дитину, та виселилася із спірного будинку, при чому пообіцяла позивачу, що повідомить про нове місце свого мешкання та добровільно знятись з реєстрації разом з дитиною. Проте свої обіцянки не виконала і до теперішнього часу відповідачі не зняті з реєстрації і про місце свого мешкання не повідомляють. Зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 лише в телефонному режимі заявила щоб він звертався до суду із заявою про розірвання шлюбу. У вересні 2016 року він звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу і рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 02 грудня 2016 року, його шлюб з відповідачкою було розірвано. Вважає, що оскільки відповідачі без поважної причини з грудня 2014 року не проживають в належному йому житловому будинку АДРЕСА_1 то вони втратили право користування житловим приміщенням.
У зв'язку із викладеним, просиить суд винести рішення яким визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими , що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22 грудня 2016 року, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явились, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не з'явилися, відомостей про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку засвідченого приватним нотаріусом Мурадовою С.Г., 27 квітня 2005 року позивач ОСОБА_1 придбав житловий будинок АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,0899 га. Вказане підтверджується також витягом з державного реєстру правочинів, номер правочину 572987 , а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.(а.с. 9-11).
Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №77983398 та даними КП БТІ, право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, зареєстроване за позивачем ОСОБА_1 (а.с. 37).
Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2013 року, про усиновлення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 усиновив ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно ОСОБА_5 було змінено прізвище на «ІНФОРМАЦІЯ_8» а також по - батькові на «ІНФОРМАЦІЯ_8» (а.с.12-13). Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 грудня 2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с. 14)

Актом засвідченим головою квартального комітету мікрорайону Ж/Д № 2 м. Слов'янська від 16 грудня 2016 року, засвідчено, що в будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2 , які не проживають у вказаному будинку з 01 грудня 2014 року, а також ОСОБА_4, яка у вказаному будинку не проживає з 01 лютого 2005 року.

З домової книги для реєстрації громадян , що проживають в АДРЕСА_1 вказано, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована у вказаному будинку з 01 грудня 2000 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована у вказаному будинку з 27 березня 2013 року, ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_9 зареєстрований у вказаному будинку з 16 жовтня 2013 року. (а.с. 16-22).

Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися , не скористалися своїми процесуальними правами сторін в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.

Відповідно ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

У сенсі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім'ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім'ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло.

За змістом правових норм, які регулюють об'єм житлових прав члена сім'ї колишнього власника слідує, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Тобто виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, відповідно - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком; в разі припинення сімейних відносин з власником будинку колишні члени його сім'ї втрачають право користування займаним ними жилим приміщенням при зміні власника будинку (квартири).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом.

За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Аналізуючи фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу, ОСОБА_1 придбав будинок у ОСОБА_9 Відповідач ОСОБА_4 була членом сім'ї ОСОБА_9 та відповідно зареєстрована у вказаному спірному будинку. Тому слід вважати, що у зв'язку із припиненням права власності на будинок ОСОБА_9 у зв'язку із його продажем, ОСОБА_4 втратила право користування цим житловим приміщенням як колишній член сім'ї власника житлового будинку.

Судом встановлено, що відповідачка не проживає в спірному житловому приміщенні і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1 створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були членами сім'ї власника спірного будинку. Договірні відносини між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо винаймання спірного житла - відсутні. Відповідачі без поважних причин понад один рік не проживають в спірному житловому приміщенні і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляють. Реєстрація ОСОБА_2, ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 створює перешкоди у реалізації позивачем права користування та розпоряджання своїм майном як власником.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі не є власниками спірного будинку, між позивачем та відповідачами не має будь-яких домовленостей щодо права користування житловим приміщенням будинку, а тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1

На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

До суду відповідачами може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачами, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 30 січня 2017 року.

Головуючий-суддя: О.В. Ільяшевич