АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
м. Київ Головуючий в 1 інстанції - Волошин В.О.
№22-ц/796/7692/2017 Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Відділ Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, про розірвання кредитного договору, та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Відділ Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, в якому просили розірвати кредитний договір №490070946 від 21.05.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк», у зв'язку з повним виконанням позивачами умов кредитного договору, а також просили зобов'язати відповідача видати позивачам довідку про відсутність кредитної заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року у задоволенні указаного позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивачів, посилаючись на доводи позовної заяви, яким, на думку позивача, не було надано належної оцінки, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»(правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №490070946, згідно з умовами якого Банк зобов'язується надати позичальникові кредит у сумі 31911,70 дол. США, а позивач - повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 21 травня 2008 року між Банком та позивачкою ОСОБА_3 укладено договір поруки №490070946-П, згідно з умовами якого позивачка поручається за виконання ОСОБА_2 обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

20 жовтня 2009 року між сторонами кредитного договору укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору.

Судом також встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за договором виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 31911,7 дол. США, що підтверджується випискою з особового рахунку останнього.

У зв'язку з систематичним порушенням позичальником своїх обов'язків зі сплати кредиту утворилася заборгованість за кредитом в сумі 186 381 грн. 57 коп.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 січня 2014 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа - Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 186 381 грн. 57 коп.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 листопада 2014 року видано ПАТ «Альфа банк» виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 січня 2014 року.

09 листопада 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 751/9551/14 від 17 листопада 2014 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, у зв'язку з виконанням боржником відповідного судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження існування обставин, які є підставою для розірвання кредитного договору.

Так, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України, За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, між сторонами склалися кредитні правовідносини, а також правовідносини за договором поруки.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимагаючи розірвання кредитного договору, позивачі посилаються на повне виконання ними умов кредитного договору, зокрема, обов'язку з погашення кредиту.

Разом з тим, підстави для зміни або розірвання кредитного договору визначені ст. 651 ЦК України.

Так, за змістом ч.ч. 1-2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи слідує, що ПАТ «Альфа-Банк», як сторона оспорюваного правочину, не давав згоди на розірвання кредитного договору.

Крім того, позивачами не надано суду належних доказів на підтвердження факту істотного порушення Банком умов договору.

Так, частиною 2 ст.10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

А, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з тим, в порушення зазначених вище правових норм позивачами не надано суду належних доказів на підтвердження власних позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Колегія суддів не вважає, що стороною позивача доведено одночасну наявність усіх перелічених вище умов, наявність яких є необхідною для вирішення питання про розірвання судом кредитного договору.

Крім того, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції тій частині, що сам факт виконання позивачами рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 10 січня 2014 року не може свідчити про повне виконання позичальником умов договору та припинення зобов'язань за кредитним договором, зокрема, у зв'язку з тим, що указаним рішенням було стягнуто прострочену заборгованість, а не все тіло кредиту, проценти та інші обов'язкові платежі, передбачені договірними умовами.

Також в матеріалах справи /а.с. 56-124/ наявний розрахунок заборгованості позивачів та виписки з особового рахунку ОСОБА_2, згідно яких заборгованість позичальника за кредитним договором станом на лютий 2016 року складає 57 494,43 долари США. Жодних належних та допустимих доказів на спростування указаних документів позивачами суду не надано.

Отже, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача видати позивачам довідку про відсутність кредитної заборгованості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, та не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування викладеного, керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді