Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6925/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді Кондрацької Н.М.

при секретарі: Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної дирекції «Філії» « Полтавського регіонального управління відкритого акціонерного товариства», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з відсутністю цивільної дієздатності кредитора, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської обласної дирекції «Філія» «Полтавське регіональне управління відкрите акціонерне товариство», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з відсутністю цивільної дієздатності кредитора. Позовні вимоги мотивує тим, що 25.01.2007 між нею та Черкаською обласною дирекції «Філія» «Полтавське регіональне управління відкритого акціонерного товариства» було укладено кредитний договір № МКЕЧ-21-07, де кредитор зобов'язався надати в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 5000 доларів США з оплатою 22% річних на власні потреби, тобто на споживчі цілі. Зазначила, що позичальник сплачував кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості в іноземній валюті щомісяця в розмірі 328,00 доларів США, однак, на певному етапі виконання зобов'язання, вона звернула увагу на те, що сплачені нею кошти не зараховувались банком на жодний валютний рахунок. За письмовим зверненням позивача до податкового органу влади було отримано офіційну відповідь від 03.07.2015 № 18628/23-01-11-0135 що свідчить про те, що ПАТ «Банк «Фінанаси та Кредит» відкривав рахунок на ім'я- Тертична Л.Л. тільки в гривні. Позивач зазначає, що кредитор ввів в оману позичальника та державу шляхом укладання кредитного договору з умисним застосуванням обману позичальника. У Черкаської обласної дирекції «Філії» «Полтавського регіонального управління відкритого акціонерного товариства» МФО 331832 на момент вчинення правочину не було необхідного обсягу цивільної дієздатності та вона не мала право здійснювати операції з валютними цінностями, а право здійснювати валютні операції банком було отримано лише в 2011 році. А також відповідач не здійснював операції з купівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України в розмірі 5000 доларів США, та в межах ліміту відкритої валютної позиції відповідно до нормативних актів Національного банку України. А жодних документів, підтверджуючих придбання іноземної валюти на МВРУ не існує та кредитор не надає позичальнику навіть на неодноразові письмові звернення. Позивач зазначає, що на момент укладання вище зазначеного договору існувала типова форма кредитного договору, яка була розроблена відповідачем. Позивач не мав реальну можливість змінити умови договору, шляхом складання протоколу розбіжностей та остаточного погодження запропонованих оскільки, договір ст. 634 ЦК України договір приєднання, яким є договір, укладений між позивачем та відповідачем виключає таку можливість. Просить суд визнати обґрунтованими вимоги позивача щодо захисту його прав, як споживача, оскільки Черкаська обласна дирекція «Філія» «Полтавське регіональне управління відкритого акціонерного товариства» свого зобов'язання перед позичальником не виконала, рахунку і іноземній валюті - в доларах США не відкрила та 5000 доларів США позичальнику не видавала. З огляду на вище викладене позивач стверджує, що кредитором було умисно вчинені порушення чинного законодавства з розрахунку, що позичальник та поручитель не мають юридичної освіти і реальної можливості узгоджувати за своїм бажанням умови договору про надання споживчого кредиту та умови договору поруки. Просить суд позовні вимоги задоволити, якими визнати кредитний договір від 02.01.2077 № МКЕЧ-21-07 не дійсним та постановити окрему ухвалу суду щодо умисного порушення чинного законодавства Черкаською обласною дирекцією «Філія» «Полтавське регіональне управління відкритого акціонерного товариства» і направити її до правоохоронних та інших уповноважених контролюючих органів влади для вжиття відповідних заходів.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, попередньо надавши до канцелярії Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву від 23.11.2016 про розгляд справи у її відсутності. Також просила задоволити раніше подане нею клопотання від 22.11.2016 про витребування у відповідача первинних документів.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм підставами недійсності правочину є : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( ч. 5 ст. 203 ЦК України); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей ( ч. 6 ст. 203 ЦК України).

Виходячи зі змісту позовної заяви підставами для визнання кредитного договору недійсним є: не відповідність умов договору кредиту вимогам ЗУ «Про захист прав споживача», неправомірність укладення договору в іноземній валюті, відсутність у Черкаської обласної дирекції «Філії» «Полтавського регіонального управління відкритого акціонерного товариства» права на здійснення валютних операцій.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що 25.01.2007 між ОСОБА_1 та Черкаської обласної дирекції «Філії» «Полтавського регіонального управління відкритого акціонерного товариства» було укладено кредитний договір за № МКЕЧ-21-07.

Згідно п. 1.1 банк надав позивачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 5000 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 22 відсотки річних. Для обліку кредитних ресурсів, що видаються, банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № 2203.58.00.0071/ суб./р№3.1.05.238998.01, МФО 331832. Позичальник зобов'язувався повністю повернути кредитні ресурси до 24.07.2008. Кредитні ресурси отримані позичальником за цим договором надані для використовування за цільовим призначенням на власні потреби.

25.01.2007 позивачем був підписаний кредитний договір № МКЕЧ-21-07 на отримання кредиту для за цільовим призначенням : на власні потрепи, в якому були вказані анкетні дані позивача та зазначена валюта кредиту - долари США, а саме сума 5000 доларів США.

Судом встановлено, що сторони погодили положення кредитного договору з усіх істотних умов договору, обумовили обсяг взаємних прав та обов'язків, обсяг відповідальності за порушення умов договору тощо.

Підписання позивачем договору кредиту свідчить про те, що позичальник ознайомився з умовами договору, на своє вільне волевиявлення прийняв їх, а тому твердження позивача ОСОБА_1 про те, що банком не була надана повна інформація про умови кредиту не відповідає дійсності.

Відповідно до копії виконавчого листа виданого Соснівським районним судом м. Черкаси по справі 2-5132-2008р. було присуджено до солідарного стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ВАТ «Банк» Фінанси та кредит» суму боргу в розмірі 53969,17 грн., 539,69 грн. судового збору та 30 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 5438,86 грн.

Таким чином, рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.09.2008 у справі 2-5132-2008р. позовні вимоги ВАТ «Банк» Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено та воно набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно положень ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з положенням ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статтею 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і контролю» НБУ видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до п.5.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.07.2001 року № 275 письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за № 15-93.

Згідно з п. 1.5. Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ 14.11.2004 року за № 483, використання іноземної валюти на території України без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Підпунктом "в" п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" встановлено, що Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, а саме операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Більше того п. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено, що одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Таким чином, в силу підпункту "в" п.4 та п. 5 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" одержання кредитів в іноземній валюті резидентами України є правомірним, а тому посилання позивача на порушення вимог ст. 3 цього ж нормативно-правового акту є таким, що не відповідає дійсності.

Щодо вимог підпункту "в" пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті.У зв'язку з цим операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновків, що при укладенні кредитного договору банком повністю були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Згідго зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57, 203, 215, 524, 526, 530, 627, 628, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 8,10, 11, 14, 15, 57, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Черкаської обласної дирекції «Філії» «Полтавського регіонального управління відкритого акціонерного товариства», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з відсутністю цивільної дієздатності кредитора- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданого протягом 10 днів з дня отримання ним його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги у десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий: Н. М. Кондрацька