У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Костюковича Сергія Івановича на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 5 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року в суд звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, посилаючись на повне виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, кошти за яким одержано та використано в інтересах сім'ї. Оскільки сторони шлюб розірвали, а зобов'язання виконані в т.ч. і за відповідача, тому 1/2 частину сплачених грошових коштів остання повинна повернути на користь ОСОБА_3

Рішенням Дубровицького районного суду від 5 квітня 2017 року стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент. номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 суму грошових коштів, сплачених у рахунок зобов'язань подружжя, за період з 1 травня 2012 року по 1 травня 2015 року за кредитним договором №014/89-07/974 від 18.04.2008 року у розмірі 21 961, 35 доларів США, що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України (100 доларів США = 2 711, 8953 гривні) еквівалентно 595 568, 82 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 448, 61 гривню понесених судових витрат.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі відповідач через свого представника - адвоката Костюковича С.І., вважаючи його незаконним і необґрунтованим, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове - про відмову в задоволенні позову.

На її обґрунтування зазначалося про неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, внаслідок чого хибно задоволено позовні вимоги. Помилково застосованими вважав положення ч. 4 ст. 65 СК України, ст.ст. 541, 544 ЦК України, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також порушено ч. 4 ст. 60, п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Недоведеними і такими, що не відповідають обставинам справи, вважав твердження суду про виконання позивачем у повному обсязі зобов'язань за кредитним договором №014/89-07/974 від 18.04.2008 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 544 ЦК України право зворотної вимоги одного із солідарних боржників до інших виникає тоді, коли такий боржник погасив борг повністю. При цьому покликався на існуючу практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також на дані Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна. Оскільки запис про наявність іпотеки за кредитними правовідносинами не вилучений із реєстру, тому, на його думку, правовідносини з приводу кредиту не закінчилися і тривають. Ця обставина свідчить про те, що позивач не повністю погасив заборгованість перед банком.

Також посилається на те, що придбаний частково за кредит торговельний заклад по АДРЕСА_1 використовується лише позивачем і створеною ним новою сім'єю. Тобто жодної вигоди вона та її діти не отримують. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 травня 2015 року вже було відмовлено ОСОБА_3 у стягненні на його користь із ОСОБА_1 7 028, 50 доларів США, що свідчить про необхідність закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі в цій частині.

Недоведеність тієї обставини, що ОСОБА_3 виконав солідарні зобов'язання сторін за кредитним договором, вказує про передчасність позовних вимог.

Окрім того, суду потрібно було залучити до участі в справі Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" або банк).

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справ та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції правильно виходи з їх доведеності та обґрунтованості, адже сторони є солідарними боржниками перед банком через укладення кредитного договору та набуття зобов'язань в інтересах сім'ї. Після розірвання шлюбу позивач самостійно повністю виконав існуючі кредитні зобов'язання перед кредитором, а тому правомірно вимагав повернення 1/2 частини сплачених особисто ним коштів за зобов'язаннями із відповідача.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами не оспорюються, що 2 вересня 2000 року ОСОБА_3 та відповідач зареєстрували шлюб, який згодом 24 квітня 2012 року було розірвано на підставі відповідного рішення суду (а.с. 7).

18 квітня 2008 року між позивачем та Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" було укладено кредитний договір №014/89-07/974, за умовами якого ОСОБА_3 отримано 34 400 доларів США. Дані кредитні кошти одержано в інтересах сім'ї і спрямовано відповідно до договору купівлі-продажу від 10 квітня 2008 року на придбання нежитлової будівлі - торговельного закладу в АДРЕСА_1 (а.с. 11-11, зв.; 12-16; 45-46).

Відповідно до рішення Дубровицького районного суду від 19 червня 2013 року зазначене нежитлове приміщення є об'єктом права спільної часткової власності і виділено кожному зі сторін по 1/2 частині (а.с. 8-10).

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В подальшому, 8 травня 2015 року, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" своєю довідкою вих. № 114-7-0-00-11/759 повідомив ОСОБА_3 про погашення ним станом на день видачі цієї довідки у повному обсязі тіла та відсотків за кредитним договором №014/89-07/974 від 18.04.2008 року. Банком прийнято рішення про вивільнення майна, що виступає забезпеченням за даним кредитним договором на підставі договору іпотеки №014/26-01/271 від 18.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с. 17).

На а.с. 115-117 міститься довідка банку як додаток до вих. №81-15-9/1309-БТ від 07.03.2017 року, де зазначено про повне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором №014/89-07/974 від 18.04.2008 року станом на 1 травня 2015 року. Розмір сплаченої ним заборгованості складає 31 156, 77 доларів США тіла кредиту та 12 765, 93 доларів США відсотків за користування кредитом, а разом - 43 922, 70 доларів США.

Згідно із ч. 1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з того приводу, що оскільки за відповідачем визнано право власності на 1/2 частину торговельного закладу в АДРЕСА_1, тоді як позивач особисто виплатив солідарну кредитну заборгованість на користь банку, тому ОСОБА_3 має право вимагати від ОСОБА_1 1/2 частини виплачених ним коштів на виконання кредитних зобов'язань, тобто 21 961, 35 доларів США.

Згідно зі ст.ст. 60, 61, 65, 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального використання, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія. стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

При ухваленні свого рішення суд правильно послався на правову позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс-13, яка є обов'язковою до застосування відповідно до положень ст. 360 (7) ЦПК України. Дана правова позиція вказує, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Судом зроблено обґрунтований висновок, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу, мають рівні права та обв'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а розірвання шлюбу не не звільняє подружжя від зобвоязань за кредитом. Отже, внаслідок набуття подружжям торговельного закладу через кредитні кошти боргові зобов'язання перед кредитодавцем несуть обидві сторони у справі, а не лише той із подружжя, хто підписав кредитний договір - ОСОБА_3

Відповідно до ст.ст. 541, 544, 599 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За обставинами справи переконливим є твердження суду про оскільки кредитний договір №014/89-07/974 від 18.04.2008 року укладено позивачем в інтересах сім"ї, а кошти, одержані за цим договором, використані на її потреби - придбання торговельного закладу в АДРЕСА_1, тому сторони є солідарними боржниками за зобов'язаннями, що виникли з даного кредитного договору. Таким чином, повернення кредитних коштів є їхнім солідарним зобов'язанням.

Виплативши після припинення 24 квітня 2012 року шлюбних відносин між сторонами 43 922, 70 доларів США заборгованості на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", позивач набув право на повернення на його користь з відповідача половину сплаченого після розірвання шлюбу, тобто 21 961, 35 доларів США (43 922, 70 доларів США : 2).

Повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права , на застосуванні яких наполягав позичав, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, стягнувши із ОСОБА_1 на користь позивача 1/2 частину сплачених останнім кредитних коштів за договором, що був укладений в інтересах сім'ї.

Щодо доводів автора апеляційної скарги про передчасність позову ОСОБА_3, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Не можна погодитися і з твердженнями про недоведеність тих обставин, що позивач одноосібно повністю сплатив кредитну заборгованість, адже спростовуються перевіреними апеляційним судом письмовими доказами.

Не ґрунтуються на положеннях закону посилання відповідача про закриття провадження у справі в частині стягнення 7 028, 50 доларів США, оскільки рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 14 травня 2015 року ОСОБА_3 вже було відмовлено в такому позові.

Так, при вирішенні питання про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, необхідно перевірити, чи є тотожними сторони, предмет і підстава позову в попередній і в цій справі. Однак предмети спору та відповідачі очевидно відрізняються, а тому доводи про це є надуманими і суперечать закону.

Не заслуговують до уваги і покликання ОСОБА_1 на незалучення до участі в справі ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", адже права і обв'язки цієї особи спірними відносинами не порушуються.

Доводи апеляційної скарги про недодержання судом процесуально-правових вимог на увагу не заслуговують.

Так, згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Між тим, будь-яких доказів про наявність таких процесуально-правових порушень відповідач не надала, а колегією суддів не було здобуто.

Не погоджується апеляційний суд як з необґрунтованими і з рештою доводів відповідача.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Самі по собі заперечення відповідачем очевидних обставин не спростовують правильності висновків суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Костюковича Сергія Івановича відхилити, а рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 5 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: