Ухвала

іменем україни

25 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Турбота» при міжнародній організації «Жіноча громада» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року кредитна спілка «Турбота» при міжнародній організації «Жіноча громада» (далі - КС «Турбота») звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 жовтня 2008 року між Полтавською філією КС «Турбота» та ОСОБА_5 було укладено договір кредитної лінії № 964 СГ, відповідно до умов якого остання отримала кредит у формі кредитної лінії з лімітом у сумі 8 тис. грн, зі сплатою 45 % річних та строком повернення до 31 жовтня 2009 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 31 жовтня 2008 року було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 31 жовтня 2008 року № 964 СГ, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх договірних зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 10 вересня 2015 року становив 4 117 грн 10 коп. і складався з: 421 грн 31 коп. заборгованості за тілом кредиту, 1 041 грн 44 коп. заборгованості за відсотками, 2 085 грн 88 коп. подвійних відсотків відповідно до п. 4.5 договору, 506 грн 20 коп. інфляційних втрат та 62 грн 27 коп. - 3 % річних. Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 4 березня 2016 року у задоволенні позову КС «Турбота» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі. Позов КС «Турбота» задоволено, стягнуто на її користь солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 31 жовтня 2008 року № 964 СГ у сумі 4 117 грн 10 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог до неї.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судом було встановлено, що 31 жовтня 2008 року між Полтавською філією КС «Турбота» та ОСОБА_5 було укладено договір кредитної лінії № 964 СГ, відповідно до умов якого остання отримала кредит у формі кредитної лінії з лімітом у сумі 8 тис. грн зі сплатою 45 % річних та строком повернення до 31 жовтня 2009 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 31 жовтня 2008 року між КС «Турбота» та ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель взяла на себе зобов'язання відповідати солідарно перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов'язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 31 жовтня 2008 року № 964 СГ, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Відповідно до п. 3.2 цього договору порука припиняється з припиненням усіх зобов'язань позичальника за кредитним договором від 31 жовтня 2008 року № 964 СГ.

Установлено, що ОСОБА_5 належним чином не виконувала умови договору та на час закінчення строку дії договору - 31 жовтня 2009 року не сплатила всіх належних платежів, однак здійснила платіж 15 березня 2010 року, тому суд вважав, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 254 ЦК України перебіг позовної давності переривався і почався заново.

Також із карточки платежів вбачається, що ОСОБА_5 не дотримувалася встановленого графіку, допускала прострочення платежів, і станом на дату здійснення останнього платежу за нею рахувалася заборгованість у сумі 421 грн 31 коп, а також були нараховані подвійні відсотки відповідно до п. 4.5 договору, інфляційні втрати та 3 % річних.

Вирішуючи питання щодо солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача указаної вище заборгованості, суд апеляційної інстанції виходив із положень ст. ст. 554, 559 ЦК України та дійшов висновку про те, що на час звернення до суду із цим позовом зобов'язання позичальника не припинено, а тому поручитель ОСОБА_6 повинна відповідати перед позивачем солідарно з позичальником ОСОБА_5

Однак такий висновок апеляційного суду є передчасним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, встановивши, що умовами договору та графіком погашення кредиту передбачено щомісячні платежі зі сплати кредитних коштів, не врахував вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, та, не дослідивши належним чином заперечень відповідача щодо припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, ухвалив рішення про задоволення позову КС «Турбота» на основі неповно з'ясованих обставин у справі.

Таким чином, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, тому рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: