Справа № 308/4697/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Леміш О.М

при секретарі Химинець О.Я

за участі позивача ОСОБА_1В

відповідача ОСОБА_2Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 Васильовичадо ОСОБА_2 про встановлення днів та годин зустрічей з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1В звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2Ю про встановлення днів та годин зустрічей з дитиною.

Позовні вимоги мотивує тим, що Мвін та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, 02.06.2015 р. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2017 р. Дитина проживає з матір'ю.

Враховуючи конфліктні стосунки, які склалися між сторонами, в добровільному порядку позивач не має можливості бачитись з сином, а тому встановлення днів та годин зустрічей позивача з малолітньою дитиною повністю відповідатиме як інтересам батька, так і інтересам дитини, їх праву бачитися та спілкуватися.

З посиланням на викладене, а також на приписи СК України позивач просить суд: встановити позивачу - ОСОБА_1 дні та години зустрічей з дитиною - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд такий задовільнити, а також просив суд не стягувати з відповідача судовий збір..

Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечила, вказала, що не бажає чинити перешкоди для спілкування батька з сином.

Заслухавши пояснення позивача , відповідача , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, 02.06.2015 р., що пітверджує свідоцтво про народження від 16.06.2015 р. видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.01.2017 р.

Дитина проживає з матір'ю.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у конфліктних відносинах, однак дійшли згоди згоди щодо виховання малолітньої дитини в добровільному порядку, відповідачка визнала позов.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно положень ч.1-ч.3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як встановлено судом, фактів жорстокої або негідної поведінки ОСОБА_1В відносно малолітньої дитини не було і вказані обставини сторонами не заперечувалося.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з частиною другою даної статті розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини.

Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

У статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позбавлення та обмеження Позивача від спілкування з дитиною , не узгоджується з вищевказаними вимогами чинного законодавства.

На підставі наведеного , керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. (з послід. змінами), ст. ст.3, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 дні та години зустрічей з дитиною - ОСОБА_3, 02.06.2015 р.н:

- що вівторка з 16.00 години до 20.00 години;

- що середи з 16.00 години до 20.00 години;

- що четверга з 16.00 години до 20.00 години;

- що неділі з 16.00 години до 20.00 години;

Зустрічі проводити без присутності матері дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.М Леміш