Справа № 159/2306/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/57/17 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Овсієнка А.А., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - Кравчука М.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Ковельського міськрайонного суду від 04 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 04.11.2016 року первісний позов публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № CM-SME A00/070 0DC/2008 від 12.06.2008 року у розмірі 58997,98 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.05.2016 року з розрахунку 1 долар США - 25,31 грн., складає 1493238,87 грн., яка складається з :49091,63 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 9906,35 доларів США - сума відсотків за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір в сумі 22398,58 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення яким його зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № CM-SME A00/070 0DC/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 60000 доларів США, а останній зобов'язувався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у цьому договорі (а.с.4-8). За умовами вказаного кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка у розмірі 6% річних. Дата остаточного повернення кредиту встановлена до 09.06.2023 року.

Однак у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 13.05.2016 року утворилась заборгованість розмірі 58997,98 доларів США, з яких: 49091,63 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 9906,35 доларів США - сума відсотків за користування кредитом, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 13.05.2016 року з розрахунку 1 долар США - 25,31 грн., складає 1493238,87 грн. (а.с.9).

П. п. 1.5.1, 1.5.1.1 ч. № 2 кредитного договору від 12.06.2008 року № CM-SME A00/070 0DC/2008 передбачено, що повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому цим договором проценти сплачуються одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений у графіку платежів.

Згідно із п. 1.9.1 ч. № 2 зазначеного кредитного договору, не зважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3 та ст. 3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦПК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, на підставі наявних у справі доказів та встановлених у справі обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову банку в даній справі, оскільки, як встановлено судом, відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, відповідач ОСОБА_2 недійсність укладеного з ПАТ «ОТП Банк» кредитного договору № CM-SME A00/070 0DC/2008 від 12.06.2008 року обґрунтовував тим, що вказаний правочин не відповідає положенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що виразилося у ненаданні йому банком у повному обсязі інформації про умови кредитування та у несправедливості умов договору.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В ч. 4 ст. 11 даного Закону зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Місцевим судом встановлено, що умови укладеного між банком і ОСОБА_2 кредитного договору були погодженні сторонами у встановленому законом порядку.

Зокрема, у кредитному договорі від 12.06.2008 року передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У ньому вказана сума кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплата відсотків, право дострокового виконання зобов'язань за договором та його умови. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Виконання банком зазначених умов підтверджено відповідачем, який особисто підписав кредитний договір, чим засвідчив свою згоду з його умовами. На момент укладення договору ОСОБА_2 не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, не звертався до банку з пропозиціями щодо викладення у певній редакції чи зміни умов договору.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що при підписанні кредитного договору банком були порушені його права позичальника як споживача, про те що умови договору були несправедливими та що він не був повідомлений про умови надання кредиту належним чином.

Згідно з підписаним ОСОБА_2 кредитним договором від 12.06.2008 року, позичальнику було надано інформацію про умови кредитування, та ці відомості є повні, вичерпні та зрозумілі.

Крім того, в день підписання кредитного договору ОСОБА_2 отримав примірник даного договору, що надавало йому додаткову можливість детально вивчити його умови і в разі необхідності звернутися за правовою допомогою до спеціалістів, та у випадку незгоди з умовами кредитного договору - відмовитися від надання йому фінансової послуги. Однак, отримавши суму кредиту, протягом певного періоду часу ОСОБА_2 виконував умови кредитного договору, погашаючи заборгованість.

В суді апеляційної інстанції не встановлено порушення прав та інтересів відповідача ОСОБА_2 і ним не доведено, що укладений з банком кредитний договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що підстави для задоволення зустрічного позову та визнання недійсним оспорюваного кредитного договору відсутні.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 04 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: