Справа № 202/4535/17
Провадження № 2/202/2200/2017
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
21 вересня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Шишлянніков О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року позивач звернувся з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві позивач посилається на те, що він проходив військову службу у Збройних Силах з 23.10.1984 року по 02.11.1986 року та проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій на території республіки Афганістан. Під час виконання свого військового обов`язку отримав осколкові поранення при вибуху міни. На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців було встановлено, що отримані позивачем поранення та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. У 2015 році позивачу було встановлено 3 групу інвалідності та обмеження щодо характеру та умов праці. Після встановлення інвалідності позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. У зв`язку із інвалідністю позивач відчуває глибокі моральні страждання та переживання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування, постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичайному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями. Не може продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. Загострюється почуття власної неповноцінності. Не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім`ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. Просив стягнути з відповідача на його користь 100000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги та просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що позивачем не зазначено, в чому вина Міністерства оборони України в спричиненні йому моральних страждань, а також виходячи з яких міркувань ним було зазначено розмір моральної шкоди. Зазначила, що Міністерство оборони України було утворено у серпні 1991 року. Жодним законодавчим актом України не передбачено, що Міністерство оброни України є правонаступником Міністерства оборони СРСР. Позивач проходив військову службу до створення Збройних Сил України і тому Міністерство оборони України не може нести перед ним відповідальність за завдану йому моральну шкоду. Просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 22 жовтня 1984 року по 02 листопада 1986 року, в тому числі у складі діючої армії в період бойових дій на території Республіки Афганістан у складі в/ч НОМЕР_1 з 02 травня 1985 року по 02 листопада 1986 року, що підтверджується довідкою Індустріального районного військового комісаріату № Г/422 від 08.12.2014 року.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 133 від 19 січня 2015 року множинні вогнепальні осколкові поранення обличчя, правої ноги (контузія головного мозку 1986 рік) старшини у відставці ОСОБА_1 , наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста судово-медичного експерта № 90 Д від 10.12.2014 року, що в подальшому призвело до розвитку наслідків перенесеної ЗЧМТ, контузії з двобічною пірамідною недостатністю, стійким цефалгічним синдромом, мнестичними порушеннями, синдромом вегето-судинної дистонії по гіпертонічному типу, пароксизмального перебігу, з антено-невротичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІст. ІХС. дисфузного кардіосклерозу, ГХ ІІ ст., 2 ст., гіпертензивного серця, середнього ризику, СН І ст. гіпертонічної ангіопатії сітківки обох очей, органічного емоційно-лабільного розладу особистості, нейроангіопатії нижніх кінцівок, ДОА правого гомілкового суглобу ПФС ІІ ст., атеросклерозу, стенозу артерій гомілок, ішемії І ст.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ № 005455 від 23.02.2015 року позивачу встановлена 3 група інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, яка пов`язана з участю у бойових діях та перебування на території інших держав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України або іншого утвореного відповідно до законів України формування та правоохоронного органу спеціального призначення, а проходження ним військової служби відбувалося у період існування Радянського Союзу, коли Збройні Сили України створені ще не були.

За змістом статті 3 Закону України «Про збройні сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Збройні Сили України були утворені 06 грудня 1991 року.

Стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини і на правовідносини, пов`язані з проходженням військової служби, не поширюється, оскільки ці правовідносини регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Норми статті 17 цього Закону встановлюють судовий порядок розгляду справ про захист прав осіб, визначених ним, передбачаючи серед іншого відшкодування моральної шкоди.

Визначення моральної шкоди міститься у статті 23 ЦК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров`я; протиправної поведінки щодо членів сім`ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку та вини заподіювача. При цьому необхідно враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 3 статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи те, що позивач не надав суду будь-яких доказів вини відповідача у спричиненні йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір відноситься за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 23, 1167, ЦК України, ст. 3 Закону України «Про збройні сили України», ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 10, 27, 31, 58, 59, 60, 61, 88, 169, 209, 210, 214 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко