Справа № 520/9261/16-ц
Провадження № 2/520/6128/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгорової Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
Позивач у судове засідання не з'явися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідачів у судове засідання розгляд справи провести в заочному порядку.
Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що 15.03.2016 року о 14 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Тойота Авалон», реєстраційний номер НОМЕР_3, рухаючись в м. Одесі по вул. Костанді зі швидкістю понад 60 км/год. та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки, внаслідок чого трапилося зіткнення з автомобілем «Ніссан», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та з автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями, ОСОБА_4 порушив вимоги п. 12.4, 12.3 «Правил дорожнього руху. За цим фактом співробітниками поліції стосовно водія ОСОБА_4 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №077971 від 02.07.2016 року за ст. 124 КпАП України - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року по справі №520/8181/16-п, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Провадженні по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України закрито, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КпАП України.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року постанову судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року про закриття справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України стосовно ОСОБА_2 на підставі ст. 38 КпАП України у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення - залишено без змін.
Також у вказаній постанові апеляційної інстанції зазначено та судом було встановлено, що порушенням водієм ОСОБА_2 п.12.4, п.12.3 ПДР стало причиною зіткнення з автомобілем «Ніссан» та з автомобілем «ВАЗ 2121» та вказує на наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.
Постановою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року по справі №520/8196/16-п, провадження по справі у відношенні ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2017 року постанову судді Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2016 року якою провадження відносно ОСОБА_3 по справі у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України - залишено без змін.
Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.
В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тобто з урахуванням вищевикладеного, наявність вини в діях ОСОБА_2 у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 15 березня 2016 року, доказуванню не підлягає.
Судом встановлено, що на момент скоєної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15.03.2016 року, користувачем транспортного засобу марки «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_2, був позивач ОСОБА_1.
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).
Тому, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Також, як передбачено ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В зв'язку з цим, Верховний суд України в п. 9 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 роз'яснив, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні ( наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.
Аналогічні роз'яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в розділі «Порядок визначення шкоди, у тому числі при повній чи частковій загибелі автомобіля» Узагальнення «Судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках». Крім того, ВССУ роз'яснив, що «...у разі якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі,. комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків)...».
Таким чином, позивач має право на повне відшкодування збитків, якими є як реальна вартість пошкодженого транспортного засобу, так і вартість робіт, виконання яких необхідно для повного відновлення транспортного засобу та втрата товарної вартості транспортного засобу.
Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.
При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення, а також враховує вимоги розумності та справедливості.
Посилання позивача, що виникла дорожня-транспортна пригода призвела до погіршення самопочуття, суд також не приймає, оскільки надані на підтвердження медичні картки про лікування позивача, підтверджують, що позивач хворів, однак доказів на підтвердження того, що його загальне погане самопочуття, пов'язане саме зі скоєною відповідачем ОСОБА_2 дорожньо-транспортною пригодою до суду не надано.
Крім того, суд зазначає, що з постанови Київського районного суду міста Одеси від 07.09.2015 року, яка була залишена без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2016 року, вбачається, що під розгляду справи, ОСОБА_1 було допитано в якості свідка та він пояснив, що в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився в своєму гаражі та не бачив обставин зіткнення транспортних засобів, чув лише дуже сильний удар зіткнення автомобілів.
Однак, суд вважає, що пошкодження автомобіля, який був власністю позивача, призводить до душевних страждань, зміну способу життя.
Також суд приймає до уваги, що саме з вини відповідача ОСОБА_2 позивач тривалий час не може вирішити питання щодо відшкодування завданих збитків.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача ОСОБА_2 підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 1102 гривні 40 копійок, сплачений позивачем при поданні до суду позову, що містить вимоги майнового та немайнового характеру.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_8, у відшкодування моральної шкоди 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_8, витрати по сплаті судового збору в сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 (сорок) копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.