У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 21 червня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та ОСОБА_4 укладено договір № МК-55-06 про отримання кредиту у розмірі 6200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом терміном до 19 червня 2009 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, того ж дня між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, за умовами якого вона поручилася перед кредитором за виконання позичальником умов кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 22 червня 2012 року у розмірі 6801,03 долар США.

Посилаючись на те, що відповідачі рішення суду не виконують, не сплачують заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 19 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 10 578,76 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 2148,80 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 3554,56 долари США та пеня - 4875,40 доларів США, позивач просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором з урахуванням суми, стягнутої за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 лютого 2013 року, яка становить 3777,73 доларів США.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 січня 2016 року з урахуванням ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2016 року про виправлення описки - позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1002 долари США 78 центів заборгованості по відсотках за користування кредитом згідно договору № МК-55-06 від 21.06.2006 року, забезпеченого договором поруки № МК-55-06 від 21.06.2006 року, як еквівалент 21 349 гривень 19 копійок та по 161 гривні 39 копійок судових витрат з кожного.

В решті вимог відмовлено за пропуском строку давності.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пеню в розмірі 47 747 грн. 95 коп., що є еквівалентом 2148,80 дол. США.

Збільшено судовий збір до 335 грн. 50 коп. з кожного з відповідачів.

В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього та поручителя заборгованості за відсотками та залишити без змін рішення відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення пені, апеляційний суд виходив з того, що п. 4.7 кредитного договору та п. 11 договору поруки сторонами встановлена позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю п'ять років, що відповідає положенням ч. 1 ст. 259 ЦК України та врахувавши, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 лютого 2013 року стягнуто достроково заборгованість за тілом кредиту, а також відсотки і пеню станом на 22 червня 2012 року, що свідчить про переривання строку позовної давності, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь банку пені, нарахованої відповідно до умов кредитного договору та обчисленої з дати ухвалення рішення (13 лютого 2013 року) до дня пред'явлення позову (27 жовтня 2015 року).

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення відсотків, апеляційний суд погодився з висновком про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником та поручителем, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору, а тому дійшов обгрунтованого висновку, що з відповідачів на користь банку підлягає стягненню передбачена договором за неналежне виконання його умов заборгованість за процентами.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 січня 2016 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко О.М. Ситнік