ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4603/16-ц
Провадження № 2/210/494/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" серпня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Скотар Р.Є.,

з секретарем Ширинової К.С.,

за участі відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради про визначення часток у майні, що є спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/5 частку квартири та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася 12.10.2016 року до суду з вищеназваним позовом, в якому просить визначити частки у майні, що було спільною сумісною власністю її - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №Д1176, яке було видане на їх імя органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради 13 грудня 1996 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 79,46 кв.м, житловою - 53,40 кв.м та встановити по 1/5 частці вказаної квартири за кожним; визнати за нею право власності на 1/5 частку зазначеної квартири після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 20.04.2001 року замість 1/10 частки, яку було помилково визначено у рішенні Дзержинського районного суду від 04.12.2003 року; скасувати витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2843619 від 17.02.2004 року та вилучити запис про реєстрацію права власності за нею на 1/10 частку зазначеної квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №Д1176 від 13.12.1996 року ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 отримано у приватну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 79,46 кв.м, житловою - 53,40 кв.м. Співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли. Після смерті ОСОБА_6 вона отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку квартири. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді 1/5 частки спірної квартири, право власності на яку визнано за нею рішенням Дзержинського районного суду від 04.12.2003 року, в якому помилково зазначено розмір частки «1/10» замість «1/5» та проведено державну реєстрацію права власності на визначену в рішенні суду частку. У теперішній час цивільна справа знищена, у звязку з чим їй відмовлено у виправленні описки в рішенні суду , наявність такої помилки позбавляє її права розпоряджатися своєю часткою майна, тому вона звернулася до суду з цим позовом.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити/а.с.40,42/.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти позову, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні присутнім не був, знаходиться у Криворізькій УВП №3, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти позову /а.с.48/.

Представник відповідача ОСОБА_7 комітету Криворізької міської ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності представлені докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 отримано у приватну спільну сумісну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 79,46 кв.м, житловою - 53,40 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №Д1176 від 13.12.1996 року , зареєстровано Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації за №95ап-93-93/а.с.5,6/.

ОСОБА_5 помер 24.04.2001 року, ОСОБА_6 померла 21.04.2009 року (а.с.7,8).

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно, серед якого 1/5 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1, що встановлено рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 04.12.2003 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про розподіл спадкового майна, яким за позивачем, крім іншого, визнано право власності на 1/10 частку спірної квартири. За іншими особами право власності на зазначену квартиру не визнавалося ( а.с. 13). Рішення не оскаржено, набрало законної сили 04 січня 2004 року.

На підставі зазначеного вище рішення суду в КП «КБТІ» за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/10 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається з витягу №2843619 від 17.02.2004 року /а.с.11/.

Після смерті ОСОБА_6 позивач ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом 05.08.2016 року на 1/5 частку спірної квартири /а.с.12,13/.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06.06.2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки в судовому рішенні відмовлено, у звязку з тим, що цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про розподіл спадкового майна - знищено у 2010 році /а.с.14/.

Щодо визначення часток у майні є спільною сумісною власністю суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) , майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст.370 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2016 року після смерті ОСОБА_10 виділено її частку у спільній сумісній власності - 1/5 частка, на яку визнано право власності за ОСОБА_3Я./а.с.12/.

Після смерті ОСОБА_3 рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 04.12.2003 року визначено його частку у спільній сумісній власності 1/5 частка /а.с.9,10/. Частки інших співвласників залишилися у спільній сумісній власності.

В пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №5 «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка

померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для

оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про

визначення частки спадкодавця.

Таким чином, закон не вимагає рішення суду про визначення часток спадкодавця, крім того, частки померлих співвласників - ОСОБА_5 та ОСОБА_10 визначено, спір між іншими співвласниками щодо виділу часток відсутній, тому відсутні підставі для задоволення позову в частині вимог.

Вирішуючи питання визнання за позивачем права власності на 1/5 частку квартири після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 20.04.2001 року замість 1/10 частки, яку було помилково визначено у рішенні Дзержинського районного суду від 04.12.2003 року, суд враховує наступне.

Згідно з ст. 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1,2 ст. 1223 ЦК України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Питання визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_5 вирішено рішенням Дзержинського районного суду від 04.12.2003 року, яке не оскаржено, набрало законної чинності та виконано.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами ( ст. 14 ЦПК України).

Згідно ч.1,2 ст.219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Заява про виправлення описок чи арифметичних помилок у судовому рішенні розглядається протягом десяти днів з дня її надходження. Аналогічні підстави для виправлення описки містилися у ст. 213 ЦПК України ( в редакції 1963 зі змінами та доповненнями), чинного на день ухвалення рішення.

Отже, законодавець не обмежує у часі можливість вирішення питання виправлення описки в судовому рішенні , набранням законної сили чи його виконанням. Однак, рішення суду, ухвалене у 2003 році, тобто чотирнадцять років тому, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про розподіл спадкового майна, в мотивувальній частині, якого зазначено, що частка ОСОБА_5 у спільній сумісній власності дорівнює 1/5 та позивач просить визнати за нею право власності на 1/10 частку квартири, відповідає резолютивній частині рішення, тому суд не вбачає в рішенні суду від 04.12.2003 року помилки або описки, також суд звертає увагу, що рішення суду було виконано, тобто позивач під час оформлення права власності на свою частку мав можливість виявити описку в рішенні суду, або у випадку незгоди з рішенням суду, його оскаржити.

Оскільки, суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_5, вимога про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є похідною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд відмовляє у задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.57,60,70 СК України, ст.ст. 368, 370, 1 6,1218,1223,1261,1268, 1269,1274 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 79,80,88, 169, 212-214, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради про визначення часток у майні, що є спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/5 частку квартири та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р. Є. Скотар