Ухвала

іменем україни

01 лютого 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року задоволено указаний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»); у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 19 березня 2007 року № CM-SME701/032/2007, а саме: за тілом кредиту - 94 855,01 доларів США, за процентами за користування кредитними коштами - 17 698,18 доларів США, пені - 3 121 363 грн 66 коп., в загальному розмірі 4 021 274 грн 31 коп., на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 236,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2006 року, шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі - покупцеві предмета іпотеку з наданням всіх повноважень продавця; вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтував тим, що районний суд повинен був залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки є рішення судів про стягнення із ОСОБА_4 на його користь суттєвої суми боргу і все майно ОСОБА_4 перебуває під арештом та забороною його перереєстрації на підставі декількох судових рішень, які є чинними до теперішнього часу. На підтвердження своїх доводів заявник надав копії ухвал Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2007 року, 17 серпня 2008 року та від 08 червня 2010 року, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2009 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2015 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні зазначеного позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна», обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, - особи, яка не брала участі у справі, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що він не має права на апеляційне оскарження указаного заочного рішення суду згідно зі ст. 292 ЦПК України, оскільки заявник не довів, що цим рішенням вирішено питання про його права та обов'язки, зокрема стосовно його цивільного інтересу задовольнити свої вимоги кредитора за рахунок вищевказаного нерухомого майна ОСОБА_4

При цьому суд належно оцінив надану заявником фотокопію ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 вересня 2009 року, постановлену в цивільній справі № 2ц-5869/69 за позовом ТОВ «Автоком» до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про розірвання договору, визнання правочину недійсним та стягнення грошової суми, якою задоволено заяву ТОВ «Автоком» про забезпечення позову та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_4 в межах суми позовних вимог - 827 200 грн. Виходячи зі змісту вказаної ухвали, апеляційний суд установив, що судом розглядалися вимоги про розірвання договору поруки від 05 вересня 2005 року, укладеного між ТОВ «Автоком» та ОСОБА_5, та визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Порше Кайен 4.5 С», укладеного між ТОВ «Автоком» та ОСОБА_4, та стягнення з останнього суми збитків; про захист цивільних прав та інтересів саме ОСОБА_5 в цій ухвалі суду не зазначено (а. с. 89).

На спростування доводів заявника щодо ухвал Київського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2007 року, 17 липня 2008 року, 08 червня 2010 року про забезпечення позову у справах за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми, апеляційний суд зазначив, що зі змісту цих ухвал не вбачається забезпечення позову стосовно вищевказаного нерухомого майна ОСОБА_4, на яке оскаржуваним у цій справі заочним рішенням від 24 вересня 2015 року було звернуто стягнення за позовом «ОТП Факторинг України» (а. с. 86-88).

Крім того, апеляційний суд виходив із того, що відповідно до наявного у справі витягу про реєстрацію іпотек на нерухомість ОСОБА_4 у вигляді нежитлової будівлі літ. «А-2» площею 236,9 кв. м по АДРЕСА_1 на яку заочним рішенням районного суду у справі за позовом «ОТП Факторинг Україна» звернуто стягнення, ще 19 березня 2007 року за заявою іпотекодержателя ЗАТ «ОТП Банк» було зареєстровано обтяження на підставі договору іпотеки від 19 березня 2007 року № 838, у той же день на вказану нерухомість на підставі зазначеного договору іпотеки було накладено заборону відчуження (а. с. 22, 23). Відповідно до договору відступлення права вимоги від 18 березня 2011 року у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року ПАТ «ОТП Банк» передало права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, у тому числі вищевказаним договором іпотеки, передавши ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги про звернення стягнення на заставлене майно (а. с. 34-37).

Виходячи з положень ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки; якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки, апеляційний суд правильно врахував, що заявник не надав доказів про те, що його вимоги кредитора з урахуванням положень зазначених норм матеріального права мають вищий пріоритет перед вимогою іпотекодержателя ТОВ «ОТП Факторинг», який набув це право за договором після банку.

Із доводів касаційної скарги ОСОБА_5 також не вбачається, що ухвалене рішення суду завдає йому шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках, та що він відповідно до вимог ст. 292 ЦПК України має право оскаржити в апеляційному порядку вказане рішення суду першої інстанції.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо вищевказаних судових рішень зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, постановленою із додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вона підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко