Справа № 502/1502/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2017 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання - Скрипкіної А.Ю.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області

про визнання права власності на земельні ділянки

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 21.08.2017 року з позовною заявою до Кілійської міської ради про визнання за ним права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 р. в м. Портланд штат Орегон США, помер його батько ОСОБА_3, який 1953 р. по 2008 р. мешкав у с. Ліски Кілійського району. 26.09.2006 р. державним нотаріусом Кілійської районної державної контори посвідчено заповіт на ім'я позивача. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельних ділянок площею 4,2912 га та 0,03089 га. Спадкову справу відкрито за заявою позивача 21.02.2012 р. Кілійською районною нотаріальною конторою. Після смерті ОСОБА_3, мати позивача ОСОБА_4, 27.02.2012 р. надала заяву, згідно якої не заперечує щодо відчуження на користь позивача земельної ділянки. У зв'язку з тим, що оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку було втрачено, Білгород - Дністровською державною нотаріальною конторою позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом. На підставі вищевказаного позивач просив суд, визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 4,2912 кадастровий номер НОМЕР_4 та земельну ділянку площею 0,3089 кадастровий номер НОМЕР_2, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області, належні ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, виданого 31.03.2004 р. на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 21.01.2004 р. № 15, - в порядку спадкування за заповітом.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області, надав заяву, в якій вказав, що з позовними вимогами згоден та просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши позовну заяву та докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, зареєстрували шлюб 6 лютого 1951 року у Кілійському Рай ЗАГС, про що зроблено актовий запис за № 28. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «ОСОБА_1».

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_6, виданого Лісківським сільським ЗАГС Кілійського району, запис акта про народження № 18, - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до заповіту від 26.09.2006 року завіреного державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 заповідав все майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно свідоцтва про смерть № НОМЕР_7 Відділу громадських послуг штату Орегон Центру статистики здоров'я, ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р. у м. Портланд штату Орегон.

З заяви складеної у м. Портланд штат Орегон, США від 27.02.2012 р. вбачається, що ОСОБА_4, не заперечує проти відчуження земельної ділянки в розмірі 4 гектарів, яка знаходиться на території Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області (Колишнє КСП «Прикордонник»), що належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 р. в м. Портланд, штат Орегон, США на користь свого сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 р.

Як вказано в довідці виданої виконавчим комітетом Лісківської сільської ради, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р., постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 1953 р. до 2008 р.

Відповідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 6638155 від 26.09.2006 р., виданого Кілійською районною державною нотаріальною конторою, 26.09.2006 р. зареєстровано заповіт з номером у реєстрі 40716546, заповідачем є ОСОБА_3.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Кілійською районною державною адміністрацією 31 березня 2004 року на підставі розпорядження Кілійської районної державної адміністрації Одеської області від 21 січня 2004 р. № 15, вбачається, що земельна ділянка площею 4,60 гектарів, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області масив № 42 зем. діл. №1, №5, належна ОСОБА_3.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 017 від 27.07.2017 р. власником ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,3089 гектарів, призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, є ОСОБА_3.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 017 від 27.07.2017 р. власником ділянки з кадастровим номером НОМЕР_4, площею 4,2912 гектарів, призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, є ОСОБА_3.

Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру № 48788488 від 16.08.2017 р., 21.02.2012 р. заведено спадкову справу № 56/2012 з номером у спадковому реєстрі 52446981, спадкодавцем є ОСОБА_3, померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 р.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 є втраченим, про що позивачем було розміщено оголошення в газеті «Вестник» випуск # 33 (286) від 17.08.2017 року про недійсність акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 31.03.2004 р. виданий Кілійською районною державною адміністрацією.

Згідно інформаційного листа від 08.06.2017 року, державним нотаріусом Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7В, діючій від імені ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду за захистом прав довірителя та визнання права власності на земельні ділянки на його ім'я.

При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про міжнародне приватне право» при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом.

В ст.70 в ЗУ «Про міжнародне приватне право» зазначено, що з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.

Відповідно до ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки у нотаріуса, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 328, 1218, 1223 ЦК України, ст. ст. ст. 10, 60, 61, 209, 210, 212-215, 256 ЦПК України, ст. 71 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку, площею 4,2912 кадастровий номер НОМЕР_4 та земельну ділянку площею 0,3089 кадастровий номер НОМЕР_2, передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Лісківської сільської ради Кілійського району Одеської області, згідно спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников