г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2381/16-ц
Номер провадження 2/213/215/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Мазуренко В.В.

при секретарі Гусаровій О.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1, та представника відповідача - Маргієвої Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач суду вказав, що працював у ПАТ ІнГЗК, та отримав профзахворювання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн. без утримання з суми відшкодування податку з доходів фізичних осіб.

Представник третьої особи надав заперечення на позов, відповідно до якого вказував на те, що відшкодування шкоди можливе лише з підприємства де працювала особа, та відсутні підстави для покладення вимог на відділення дирекції фонду обов,язку здійснювати виплату моральної шкоди. Щодо вимог до ПАТ ІнГЗК не заперечували.

Представник відповідача надала до суду заперечення на позов, згідно якому вказувала на те, що відсутня незаконна бездіяльність чи дії з боку відповідача у відношенні позивача. Вказували, що тривалість роботи позивача в шкідливих умовах не може бути заборонена відповідачем, а позивач не ініціював його переведення на іншу роботу, хоча біль у спині виникла в 2010 році. Вказували, що не взято до уваги період роботи позивача з 1983 по 1996 рок на інших підприємствах. Не надано обґрунтований розрахунок розміру моральної шкоди. Просили відмовити у позові.

Позивач в судове засідання не з,явився.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі.

Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач працював:

З 02.08.1983-28.12.1985р. на Східно-Сибирській залізниці станція Коршуниха-Ангарська у локомотивному депо дублером помічника машиніста електровозу, машиністом електровозу

29.12.1984-29.06.1985 у Н-Удинській шляхтешколі на курсах машиністів електровозів

01.07.1985р. - 19.09.1985р. . на Східно-Сибирській залізниці станція Коршуниха-Ангарська у локомотивному депо помічником машиніста електровозу

28.10.1985-07.08.1989 . на Східно-Сибирській залізниці станція Коршуниха-Ангарська у локомотивному депо помічником машиніста електровозу, машиністом електровозу

23.08.1989 - 04.08.1992 Південно західна залізниця, локомотивне депо Дарниця - помічником машиніста електровозу, машиністом електровозу, слюсарем з ремонту локомотивів 3-го розряду

09.09.1992-09.12.1996 на Придніпровській залізниці у Криворізькому локомотивному депо помічником машиніста електровозу, помічником машиніста тепловозу, машиністом тепловозу;

на підприємстві відповідача позивач працював:

з 29.09.1999р. до 31.12.2003р. - на руднику машиністом бульдозера в кар,єрі, повний робочий день;

з 01.04.2004р. по 25.04.2016р. у цеху технологічного автотранспорту машиністом бульдозера в кар,єрі 6-го розр. (а.с.7-9).

Як вбачається з Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 12.04.2016р. позивачу встановлено втрату працездатності 50 % з 28.03.2016 року до 01.04.2017р., група інвалідності третя до 01.04.2017р. (а.с. 15,16).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.02.2016 року (акт за формою П-4), встановлено причину отримання професійного захворювання позивачем: Працюючи з 01.04.2004р. по теперішній час (19.02.2016р.) машиністом бульдозера в кар,єрі цеху технологічного автотранспорту ПАТ ІнГЗК при виконанні роботи підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу показники котрих перевищували нормативні через недосконалість робочого місця. Працюючи з 23.03.1981р. по 08.04.1981р. машиністом бульдозера на руднику ІнГЗК та з 29.09.1999р. по 01.04.2004р. машиністом бульдозера в кар,єрі на руднику ВАТ ІнГЗК при виконанні роботи також підпадав під дію загальної вібрації та виробничого пилу показники котрих перевищували нормативні. Загальна вібрація 113-118 дБ при ГДР 107 дБ; 124 дБ при ГДР 116дБ; концентрація пилу з вмістом SiO2 від 10 до 70%: 4,6 - 12,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (а.с.10-14).

Зазначене вище визнано та не оскаржувалось сторонами по справі.

Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, що їх вини у професійному захворюванні позивача немає. Суд зазначає, що відповідно до вказаного акту, професійне захворювання позивача виникло внаслідок роботи позивача на підприємстві відповідача, внаслідок не забезпечення належних умов праці, оскільки шкідливі показники перевищували норми.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що через шкідливі умови праці на підприємстві, правонаступником якого є відповідач - позивач втратив 50% професійної працездатності, та отримав 3 групу інвалідності.

В результаті дії шкідливих умов праці на підприємстві Відповідача, через отримане професійне захворювання, позивач вимушений постійно лікуватись, проходити курси лікувань, що не ставиться під сумнів та визнано сторонами.

Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частина і статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

На підставі статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За положеннями ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з'ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях через втрату професійної працездатності на 50 %, отримання професійного захворювання, 3 група інвалідності. Позивач не має можливості працювати за професією, вимушений систематично проходити курси медикаментозного лікування (а.с.19-37), витрачати кошти на ліки.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі, ступінь втрати працездатності, і Відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці, також враховується що позивачу третьою особою призначено щомісячну страхову виплату, та одноразову допомогу (а.с.17,18).

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботи в умовах фізичного перевантаження на підприємстві - Відповідача, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути на його користь з відповідача - 35000,00 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 197, 215-218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок професійного захворювання - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 35000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 13.02.2017р.

Суддя: В.В. Мазуренко