Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/2205/14-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 47 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Коломієць О.С.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення коштів за завдану моральну шкоду та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом вимоги якого уточнила у ході розгляду справи. Мотивувала його тим, що рішеннями Коростишівського районного суду Житомирської області від 19 листопада 2013 року та Апеляційного суду Житомирської області від 03 березня 2014 року ОСОБА_2 виділено магазин «Кочерів» та туалет «Кочерів», які розташовані по вул. Радомишльській, 52 у с. Кочерів, Радомишльського району, Житомирської області на її земельній ділянці. Оскільки позивачка вважає, що її законні права власника порушені, просила суд задовольнити позов.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи його тим, що він є власником спірного магазину та посилаючись на ст. 377 ЦК України і зазначені вище судові рішення, просив суд задовольнити його позов.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунено перешкоди у користуванні останньою земельною ділянкою по вул. Радомишльській, 52 у с. Кочерів, Радомишльського району, Житомирської області, площею 0,0733 га, цільове призначення (використання) - землі комерційного використання (іншої комерційної діяльності), кадастровий номер - 010010002, яка належить їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії «ЖТ» № 081728, шляхом демонтування приміщення магазину «Кочерів», площею 70,7 кв. м. та туалету «Кочерів», площею 24,7 кв. м., які розміщені на вказаній земельній ділянці та належать - ОСОБА_2 за рахунок власника.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 10000,00 грн. - моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 29 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Усунено перешкоди у користуванні останньою земельною ділянкою по вул. Радомишльській, 52 у с. Кочерів, Радомишльського району, Житомирської області, площею 0,0733 га, цільове призначення (використання) - землі комерційного використання (іншої комерційної діяльності), кадастровий номер - 010010002, яка належить їй на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії «ЖТ» № 081728, шляхом демонтування приміщення магазину «Кочерів», площею 70,7 кв. м. та туалету «Кочерів», площею 24,7 кв. м., які розміщені на вказаній земельній ділянці та належать - ОСОБА_2 за рахунок власника. Позовну вимогу про стягнення упущеної вигоди - залишено без розгляду.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 10000,00 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним, таким, яке прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач за первісним позовом вказує, що суд помилково та не маючи на це жодних правових підстав задовольнив позов ОСОБА_3

У своїх доводах також посилається на норми ЦПК України і ЗК України та на постанову пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За змістом права власності, визначеного ст.317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном.

У відповідності до положень ч. 1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у користуванні належної їй на праві власності земельної ділянки шляхом демонтажу приміщення магазину «Кочерів», площею 70,7 кв. м. та туалету «Кочерів», площею 24,7 кв. м., суд першої інстанції порушив принцип непорушності права власності ОСОБА_2 на вказані приміщення, які, як вбачається з рішення Апеляційного суду Житомирської області від 03 березня 2014 року належать йому на праві власності (а.с.17-19), тобто на час вирішення спору останній є законним власником спірних приміщень. Право власності за ОСОБА_2 на час вирішення спору, як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції на спірні приміщення є чинним. ОСОБА_3 питання про припинення такого права власності за ОСОБА_2 не порушувала.

За таких обставин рішення суду в цій частині, як і рішення прийняте за похідними вимогами, не може залишатися без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 за безпідставністю.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №081728 є власником земельної ділянки по вул.Радомишльській,52 в с.Кочерів Радомишльського району Житомирської області площею 0,0733 га з цільовим комерційним призначенням (використанням) (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 за рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 03 березня 2014 року у справі про поділ майна між подружжям, сторонами по справі, набув права власності на приміщення магазину «Кочерів», площею 70,7 кв. м. та туалету «Кочерів», площею 24,7 кв. м., які розміщені на вищезазначеній земельній ділянці, що належить ОСОБА_3

Закладаючи позов про визнання права власності на спірну земельну ділянку площею 0,0733 га ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на законність таких вимог.

Пленум Верховного Суду України у п. 18-1 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має з'ясовувати, зокрема, чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Відповідно до ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 всупереч вимог ст. ст. 10,60,61 ЦПК України свій позов належними та допустимими доказами у суді не довів, вимог щодо припинення права власності на спірну земельну ділянку чи її частину не заявляв, як і клопотань щодо призначення судової експертизи щодо визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування належних йому на праві власності приміщень, правові підстави для задоволення його зустрічного позову також відсутні.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню понесених останнім 513,26 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 513.26 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: