Справа № 755/4033/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Швидкій Л.В., Наумовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за розпискою у розмірі 1400,00 євро, що станом на 01.02.2016 року еквівалентно 39 069, 00 грн., моральної шкоди - 2000,00 грн. та понесених судових витрат по оплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Під час судового розгляду представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути із відповідача на користь позивача 1400,00 євро, що станом на 01.02.2016 року еквівалентно 30 697, 00 грн., індекс інфляції - 937,65 грн., 3% річних - 712,88 грн., моральну шкоду - 2000,00 грн., а також понесені судові витрати по оплаті судового збору - 551,20 грн. та витрати на правову допомогу - 6 650,00 грн.

Мотивуючи вимоги позивач зазначає, що 28.12.2014 року між нею і відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від неї грошові кошти у розмірі 1400,00 євро, що еквівалентно 39 069, 00 грн. та зобов»язувався повернути борг у строк до 28.12.2015 року. Проте, не виконав умови укладеного договору, що призвело до порушення її прав. Оскільки в розписці кінцевою датою повернення грошових коштів визначено 28.12.2015 року, то період прострочення виконання зобов»язань розраховано ОСОБА_1 з 01.01.2016 року. За невиконання відповідачем грошових зобов»язань позивачем здійснено розрахунок 3% річних за 222 дня прострочення, який складає 712,88 грн. та у період з січня місяця по липень 2016 року розмір інфляційних витрат у сумі 937,65 грн.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що в результаті порушення її прав на своєчасне отримання грошових коштів їй завдано діями відповідача моральних страждань, які вона оцінює у 2000,00 грн. Судові витрати позивач також просить стягнути із відповідача.

Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, позивач просить суд про задоволення позову.

Представник позивача у судовому засіданні позов з урахування збільшення позовних вимог підтримав у повному обсязі. Додатково пояснив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2011 року по 25.03.2016 року. З метою працевлаштування у Німеччині виїхали із країни. Відповідач не працював, фактично перебував на утриманні позивача та взяв у ОСОБА_1 в борг 1400 євро про що 28.12.2014 року ним було складено розписку із зобов»язанням повернути даний борг через рік. Оскільки відповідач свої зобов»язання не виконав, позивач просить про задоволення позову.

Крім того, за неналежне виконання боржником своїх обов»язків ОСОБА_1 перенесла емоційне напруження, що тягне за собою в своїй сукупності психологічний дискомфорт і моральні переживання, які вона оцінює у 2000,00 грн.

З огляду на означене, представник позивача просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову про що надав письмові заперечення та пояснив, що під час перебування сторін у шлюбі, вони виїхали із країни з метою працевлаштування у Німеччині. У зв»язку із переїздом, подружжя несло відповідні витрати. Фактично відповідач не отримував від позивача грошові кошти у розмірі 1400 євро, таких даних не містить і сама розписка. Крім того, представник зазначає, що дані грошові кошти входять до складу спільної сумісної власності подружжя.

Представник відповідача вважає, що правова природа договору (розписка від 28.12.2014 року) не посвідчує, що це є договір позики. Розписка не містить дати отримання коштів та не посвідчує факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів.

Крім того зазначив, що оскільки валюта зобов»язання, на яку посилається позивач, - євро, то дана сума не підлягає індексації.

Вимоги про стягнення моральної шкоди представник відповідача також вважає безпідставними, необґрунтованими та недоведеними.

З урахуванням наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 2014 року ОСОБА_2 написав розписку, відповідно до умов якої взяв на себе зобов»язання повернути до 31.12.2015 року грошові кошти в сумі 1 400,00 євро, які отримав від дружини ОСОБА_1 для особистих цілей. (а.с.8).

Те, що ОСОБА_2 свої зобов»язання не виконав належним чином та не повернув борг, свідчить наявний у позивача оригінал розписки від 28.12.2014 року. Обставину того, що дані грошові кошти не були повернуті відповідачем визнає і його представник.

Суд критично відносить до доводів представника відповідача, що ОСОБА_2 не отримував дані грошові кошти і розписка від 28.12.2014 року цього також не підтверджує з огляду на наступне.

Згідно із ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

А тому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що розписка не підтверджує факт надання ОСОБА_2 у борг позивачем 1400 євро.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку, правильність якого перевірена судом сума 3% річних за 222 дні прострочення складає - 712,88 грн., індекс інфляції - 937,65 грн.

Суд приймає до уваги доводи представника відповідача, що не підлягають застосуванню до грошових зобов»язань отриманих в іноземній валюті, у даному випадку - грошовій одиниці євро, положення закону ст. 625 ЦК України, в частині нарахування індексу інфляції, оскільки останній регулює порядок сплати боргу, визначеному у гривнях.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15.

Згідно із ст.ст. 10,60 ЦПК України, саме на сторони покладено обов»язок по доведенню тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначає Верховний Суд України у постановах від 18.03.2013 року № 6-63цс13 та від 11.11.2015 року справа № 6-1967цс15, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, в обґрунтування наданих ним заперечень проти позову, що дані грошові кошти належать до спільної сумісної власності подружжя. Оскільки за умовами розписки, відповідач прийняв на себе зобов»язання по поверненню грошових коштів, отриманих ним на особисті цілі, у розмірі обумовленому договором і у визначені ним строки.

За правилами ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За правилами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом, щодо оспорювання укладання договору позики або його дійсності, а відтак його твердження, що є підстави вважати договір позики від 28.12.2014 року неукладеним, - не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За даними офіційного курсу Національного Банку України 1400,00 євро, еквівалентно 39 069,00 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за розпискою від 28.12.2014 року в розмірі 1400,00 євро, що еквівалентно 39 069,00 грн. та 712,88 грн. - 3% річних.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки позивачем та її представником в порушення вимог ст. 23 ЦК України не доведено душевних страждань ОСОБА_1

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд звертає увагу, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 6 650,00 грн. Так, з угоди про надання консультативно-інформаційних послуг у сфері права від 02.12.2015 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 предметом є надання юридичних послуг ОСОБА_3 у цивільних справах про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; стягнення коштів за борговою розпискою з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та стягнення коштів за борговою розпискою з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 (а.с.59-64). Інтереси позивача під час судового розгляду справи представляв на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_5 виданої ОСОБА_1. Крім того, долучена до матеріалів справи квитанція про оплату за правову допомогу у розмірі 6 650,00 грн., (а.с.59) не є належним доказом (розрахунковим документом) на підтвердження фактично понесених позивачем витрат у даній справі за надану правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 551,20грн. за вимогою майнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 293,294 ЦПК України, ст.ст. 526,533,1047,1049,1050, ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1400 євро, що еквівалентно 39 069 (тридцять тисяч шістдесят дев»ять) 00 грн., три відсотки річних - 712,88 грн. та 551,20 грн. судового збору.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 06 лютого 2017 року.