Справа № 404/7302/16-ц
Номер провадження 2/404/885/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Гуйван О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про стягнення аліментів на навчання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду і до закінчення навчання ОСОБА_3, але не довше ніж до досягнення нею 23-х років.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 13.09.1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07.10.2003 року розірвано. Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час дочка навчається на денній формі навчання в Університеті державної фіскальної служби України та знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1. Матеріальної допомоги на утримання дочки відповідач добровільно не надає. Проте, ОСОБА_3 потребує додаткової матеріальної допомоги, повязаної з навчанням: на проїзд, придбання одягу, підручників та ін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись, на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних заперечив та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки на даний час не працює та не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

Сторони з 13.09.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження, серії І-ОЛ № 032723 від 07.10.1998 року, а.с. 2), який 07.10.2003 року розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серії 1-ОЛ № 006724 від 20.12.2005 року, видане Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 3). Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Корнійчук».

Від шлюбу мають спільну дочку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-ОЛ № 016510 від 31.01.2006 року, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 1531 (а.с. 4).

ОСОБА_3 знаходиться на повному утриманні позивача, що не заперечується відповідачем.

На підтвердження своїх вимог позивач посилалася на те, що відповідач після розірвання шлюбу взагалі відмовився утримувати дитину, а тому рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14.01.1999 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 25.11.1998 року і до 01.09.2010 року, а потім в розмірі 1/4 частини до 09.09.2016 року. На виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист (а.с. 6).

Однак відповідач добровільно рішення суду не виконував, аліменти не сплачував, в звязку з чим у останнього наявна заборгованість по аліментам, яка станом на 09.09.2016 року складає 2802,59 грн. (а.с. 34) та що підтверджується листом Кіровоградського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області № 6381/02-23/1 від 24.05.2016 року(а.с. 31).

Судом встановлено, що повнолітня дочка відповідача, ОСОБА_3, навчається на ІІ курсі (денна форма навчання) факультету підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників податкової міліції Університету державної фіскальної служби України. Дата вступу 01.09.2015 року; дата закінчення 01.10.2019 року (довідка № 26/02-625 від 06.12.2016 року, а.с. 23).

За довідкою про доходи № 3, ОСОБА_1 працює в Кіровоградській митниці державної фіскальної служби, митний пост «Кіровоград-центральний» на посаді головного державного інспектора. Дохід позивача за січень 2017 рік становить 5324,28 грн. (а.с. 39).

Також, ОСОБА_1 08.02.2017 року за місцем роботи повідомлено про зміну істотних умов (систему та розміри) оплати праці (а.с. 38), що призведе до зменшення розміру заробітної плати.

Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка (син) продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка (син), а також самі дочка (син), які продовжують навчання.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку (сина), які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою (сином) віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу Аналогічна правова позиція викладена в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Суд погоджується із доводами позивача, що її доходи недостатні для утримання дочки, а денна форма навчання ускладнює дочці працевлаштування та належної самостійної матеріальної забезпеченості, що у зв'язку з цим викликає потребу у матеріальній допомозі. Тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дочки та можливість відповідачем надавати таку допомогу, суд виходить з принципів розумності та справедливості.

Судом не приймаються заперечення відповідача, про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки, яка продовжує навчатися, в звязку з тим, що на даний час не працює, так як є працездатним, має задовільний стан здоровя, який надає йому можливість працювати.

За відомостями з центральної бази Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, ОСОБА_2 в період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року отримав допомогу по безробіттю від Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості в сумі 22656,14 грн. (а.с. 27). Про що також свідчать відмітки в трудовій книжці ОСОБА_2 (а.с. 25-26). До цього відповідач отримував достатню заробітну плату у Світловодській обєднаній державній податковій інспекції (а.с.41).

Те, що на даний час відповідач не працює, свідчить лише про його тимчасове небажання працевлаштовуватись. З цього приводу він зазначив, що в Кіровоградській області для нього немає достойної роботи. Водночас надав суду паспорт громадянина України для виїзду за кордон, серія FB № 950533, який виданий ОСОБА_2 26.11.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 36-37) та зазначив, що має намір працевлаштовуватись за кордоном. Посилання позивача на те, що на даний час працює в Російській Федерації на підтвердив.

Також, в обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначав, що на його утриманні знаходиться мати пенсіонер. Водночас, під час розгляду справи, оскільки не зміг пояснити джерело свого існування змінив свої пояснення та зазначив, що він сам знаходиться на утриманні матері пенсіонерки.

Таким чином, хоча відповідач має можливість працевлаштуватись, при цьому не працює відсутність в нього матеріального доходу викликає сумнів, а небажання працювати не може бути доказом неможливості надавати матеріальну допомогу в розумінні статті 199 Сімейного кодексу України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачував аліменти не лише на утримання дочки ОСОБА_3, але й на утримання сина від попереднього шлюбу Бориса, в звязку з чим перебував у розшуку (а.с. 32-33).

Вищевказані обставини свідчать про стійке ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на нього батьківських обовязків щодо утримання власних дітей.

Стаття 199 Сімейного кодексу України вирішує дуже важливу проблему, так як чимало батьків, які у звязку з розірванням шлюбу сплачували аліменти на дітей, зазвичай в примусовому порядку, а після досягнення ними повноліття не беруть участі у фінансуванні їх подальшої освіти. Це падає важким тягарем на плечі матері, з якою проживає син чи дочка.

Правило статті 199 Сімейного кодексу України результат запозичення законодавчого досвіду багатьох держав Центральної Європи, а тому суд вважає, що ухилення батька від виконання свого обовязку по утриманню його дитини, на даний час повнолітньої дочки суперечить моральним засадам нашого суспільства.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачем обставини у суду відсутні, враховуючи відсутність на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних осіб, задовільний стан здоровя останнього, інші обставини, що мають істотне значення відповідачем не зазначені, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, в розмірі, заявленому позивачем.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (стаття 201 Сімейного кодексу України).

В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу визначено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць.

За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 182, 191, 199, 200, 201 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з дня набрання рішенням законної сили і до закінчення навчання ОСОБА_3, тобто до 01.10.2019 року та за умови продовження навчання ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення, в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда