У х в а л а

30 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Залізничного районного суду м. Львова, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Сокальський районний суд Львівської області ухвалою від 11 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року, відмовив у відкритті провадження у вказаній справі в частині позовних вимог щодо Залізничного районного суду м. Львова на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 5 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 квітня 2016 року залишила без змін.

18 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 40, 55, 56 Конституції України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року, в якій, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу 5 грудня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, суд касаційної інстанції, залишивши судові рішення без змін, погодився з їх висновками про відсутність правових підстав для відкриття провадження у справі в частині вимог щодо суду першої інстанції, оскільки положеннями статей 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 14 вересня 2016 року суд касаційної інстанції, скасувавши судові рішення і направивши справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, дійшов висновку про те, що позивач не оскаржує процесуальні дії судді, однак вважає, що такими діями принижені його честь, гідність і ділова репутація і завдана моральна шкода.

Отже, в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, та у судовому рішенні, наданому заявником для порівняння, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права при розгляді справ з подібних правовідносин.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Залізничного районного суду м. Львова, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко