АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

26 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання покупцем за договором купівлі-продажу та усунення перешкод у користуванні майном,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року,

встановила:

у вересні 2012 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розділити спільне майно, набуте в період шлюбу з ОСОБА_2 та виділити їй АДРЕСА_1, нежиле приміщення №2 в тому ж будинку, а відповідачу - АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3. В ході розгляду справи позивач уточнила свої вимоги та просила виділити їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_4, АДРЕСА_1, нежиле приміщення №2 в тому ж будинку, а відповідачу - 2/3 вказаної квартири та АДРЕСА_2 та стягнути з нього на її користь грошову компенсацію в розмірі 310 500 грн.

У квітні 2015 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати її покупцем за договором купівлі-продажу АДРЕСА_2, укладеного 02.04.2010 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_2, посилаючись на те, що вказана квартира була придбана за її кошти, виручені від продажу належної їй квартири в м. Вишгород Київської обл. та просила також зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 р. позов ОСОБА_3 було задоволено в повному обсязі, а позов ОСОБА_1 задоволено частково - визнано за нею та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині на АДРЕСА_5, та нежилого приміщення АДРЕСА_14 та по ј частині АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суд з даним позовом, позивач вказувала, що в період шлюбу з ОСОБА_2 ними було придбано АДРЕСА_2, Ѕ частину АДРЕСА_1, нежиле приміщення АДРЕСА_15 квартиру АДРЕСА_4. Оскільки сім'я розпалась і між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, позивач просила (з урахуванням уточнень) виділити їй квартиру АДРЕСА_6 та нежиле приміщення №2 в літ. А того ж будинку, і 1/3 частину АДРЕСА_7, а відповідачу - АДРЕСА_2 та 2/3 частини АДРЕСА_8. В порядку компенсації різниці у вартості майна просила стягнути з відповідача на її користь 310 000 грн.

ОСОБА_3, яка є матір'ю ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати її покупцем за договором купівлі-продажу АДРЕСА_2, укладеним 02.04.2010 р. між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_2, посилаючись на те, що вказана квартира була придбана за її кошти, які були нею отримані від продажу належної їй АДРЕСА_9 Вишгородського району Київської обл., договір відносно якої був укладений того ж дня. Договір був підписаний від її імені ОСОБА_2, оскільки вона страждає на хворобу очей. Оскільки стосунки між нею та відповідачами погіршилися, вона просила визнати за нею право власності на квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 р. позов ОСОБА_3 було задоволено в повному обсязі, а позов ОСОБА_1 задоволено частково - визнано за нею та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині АДРЕСА_5, та нежилого приміщення АДРЕСА_14 та по ј частині АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково, суд першої інстанції виходив з того, що грошові суми компенсації вартості спільного майна сторонами не вносились, згоди на отримання суми компенсації за частки у спільному майні не надавали, а тому провів поділ спільного майна подружжя в ідеальних частках без реального поділу.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що АДРЕСА_2 придбана не за спільні кошти подружжя, а за кошти ОСОБА_3, а тому не є спільним сумісним майном подружжя.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.1991 р. по 08.11.2012 р.

Згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купив АДРЕСА_2 за ціною 22 000 грн. Відповідно до п. 22 договору купівля була здійснена за згодою дружини покупця - ОСОБА_1, про що в справах нотаріуса є відповідна заява. Договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Єременко Л.О.

Посилання ОСОБА_3 на те, що договір був підписаний на її прохання ОСОБА_2 через хворобу очей, є безпідставними, оскільки того ж дня нею було підписано договір купівлі-продажу АДРЕСА_9 Київської обл. (а/с179 т. 1). Договір був посвідчений тим же приватним нотаріусом і при цьому не було зазначено, що продавець не може прочитати та підписати договір.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 давали непослідовні та суперечливі пояснення щодо обставин придбання АДРЕСА_2 Так, ними було надано в матеріали справи розписки від імені ОСОБА_2 датовані 02.04.2010 р., в яких він вказує, що квартира придбавається за гроші матері та для неї і одночасно він зобов'язується протягом року здійснити дарування квартири матері або повернути гроші (а/с 187 т. 1), підтверджує, що отримав від ОСОБА_8 гроші в сумі 581 000 грн., які зобов'язується витратити на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_9 (а/с 208 т. 1), зобов'язується протягом року з дати написання розписки переоформити (подарувати) придбану квартиру за адресою: АДРЕСА_9 своїй матері (а/с 209 т. 1), підтверджує, що отримав кошти в сумі 28 000 дол. США, що еквівалентно 224 000 грн. для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_9 (а/с 211). Також в матеріалах справи міститься розписка від імені ОСОБА_2, датована 17.07.2012 р., в якій він зобов'язується протягом року з дня написання розписки переоформити (подарувати) придбану ним квартиру за адресою: АДРЕСА_9 своїй матері ОСОБА_3 (а/с 210 т. 1).

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що договір купівлі продажу вказаної квартири було оформлено на ОСОБА_2, щоб потім не переоформляти після неї. З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 як на час укладення вказаного договору, так і на даний час проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_16 і спірній квартирі ніколи не проживала та не була зареєстрована.

Крім того, на час укладення вказаного договору ОСОБА_3 належала Ѕ частина АДРЕСА_1, яка була подарована нею та ОСОБА_2 за договором від 21.05.2010 р. ОСОБА_1 (а/с 13 т. 1). Також ОСОБА_3 на той час належала АДРЕСА_10, яка була продана нею ОСОБА_1 19.03.2012 р. (а/с 24 т. 1).

За таких обставин, заявлений ОСОБА_3 позов не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 за час розгляду справи в суді першої інстанції з вересня 2012 р. не заявляв про те, що квартира АДРЕСА_11 є його особистою власністю, як придбана ним за кошти, отримані ним в якості подарунку від матері, а визнавав, що все зазначене позивачем ОСОБА_1 майно є спільним сумісним майном подружжя (а/с 52, 55 т. 1).

Разом з тим, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог про поділ в натурі всього майна подружжя та визначення такого поділу в ідеальних частках.

В п. 25 постанови Пленуму ВС України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 просила виділити їй квартиру разом з нежилим приміщенням та 1/3 частину квартири, де проживає вона, відповідач та їх син, а відповідачу - квартиру та 2/3 частини квартири, а також стягнути з нього компенсацію в розмірі 310 000 грн. Однак ОСОБА_2 не давав згоди на виплату такої компенсації, не вносив вказану суму не депозитний рахунок, що є гарантією виконання рішення суду. Крім того, квартира АДРЕСА_17 за запропонованим ОСОБА_1 варіантом залишається у спільній власності подружжя.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині вирішення позову ОСОБА_3 та розділити АДРЕСА_12 відповідно до ідеальних часток подружжя, а в частині поділу майна між подружжям - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 р. в частині позову ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання покупцем за договором купівлі-продажу та усунення перешкод в користуванні житлом - відмовити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 р. скасувати в частині вирішення вимог про поділ квартири АДРЕСА_11 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину АДРЕСА_13.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину АДРЕСА_2.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді

№ справи: 2605/14992/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1340/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.