Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/7223/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 2 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Якухна О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління житлового господарства Житомирської міської ради, третя особа - служба у справах дітей Житомирської міської ради, про скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на квартиру,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року,

встановила:

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Управління житлового господарства Житомирської міської ради, третя особа - служба у справах дітей Житомирської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації №63136 від 5 травня 2014 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним та скасування свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на вказане житло від 05 травня 2014 року, видане ОСОБА_2 на підставі розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду від 05 травня 2014 року; визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру та припинення на неї права власності ОСОБА_2 і її неповнолітньої дочки ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача, крім обставин, на які посилалась ОСОБА_1 у позовній заяві, зазначив, що суд безпідставно залишив без уваги докази, надані позивачем, у тому числі показання допитаних у судовому засіданні свідків та дійшов помилкового висновку про недоведеність позову та його необгрунтованість.

Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження органу приватизації №63136 від 05 травня 2014 року у приватну власність відповідача ОСОБА_2 передано квартиру АДРЕСА_1 та цього ж числа видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на житло, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить вказана квартира (а. с. 5,6).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалась на те, що мала право на приватизацію спірного житла, оскільки вселилась до нього відповідно до ордеру, виданого їй 08 липня 1996 року і проживала там до початку 2014 року. Зазначала, що приватизація квартири проведена ОСОБА_2 незаконно.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним, таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1,3 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 умовами реалізації мешканцями гуртожитків конституційного права на житло, зокрема, одержання мешканцем гуртожитку права на приватизацію кімнати в гуртожитку, є: 1) відсутність в особи власного житла; 2) правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; 3) реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах.

Порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається Житловим кодексом УРСР та іншими актами законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Статтею 129 уього Кодексу передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно з пунктом 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208 (далі - Примірне положення), яке було чинним на час вселення сторін у гуртожиток, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до п. 9 і п. 10 Примірного положення жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Аналіз указаних вище правових норм дає підстави для висновку, що вселення у гуртожиток і користування жилим приміщенням у гуртожитку відбувається на законних підставах у разі проведення вселення на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємства, з отриманням спеціального ордера, виданого на підставі зазначеного рішення.

Як передбачено ч. 3 ст. 58 ЖК Української РСР форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Згідно з додатком до Примірного положення у спеціальному ордері, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення про надання жилої площі в гуртожитку, зазначаються: дата видачі ордера; найменування населеного пункту, а також підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток; номер і серія ордера; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку, місце її роботи або навчання; адреса місцезнаходження гуртожитку; номер корпусу і кімнати; рішення на підставі якого видано ордер; склад сім'ї особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку. Ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки.

Як вбачається із матеріалів справи, місцем реєстрації позивача з 30 серпня 1996 року є гуртожиток по АДРЕСА_1 (а.с. 7). Наданий ОСОБА_1 (на час вселення у гуртожиток - ОСОБА_1 ) ордер №1726 серії ЗХВ на жилу площу у гуртожитку по АДРЕСА_1, який виданий на підставі спільного рішення адміністрації, профпілкого комітета завода «Хімволокно» від 08 липня 1996 року (копія на а.с. 16), не містить необхідних реквізитів, зокрема - номеру кімнати гуртожитку.

Тому, зазначений ордер не є належним і допустимим доказом обставин видачі позивачу спеціального ордера на право вселення саме у кімнату №78 гуртожитку.

Натомість відповідачем наданий ордер № 1695 серія ЗХВ на жилу площу у гуртожитку по АДРЕСА_1, який виданий на підставі спільного рішення адміністрації, профпілкого комітета завода «Хімволокно» від 27 грудня 1995 року, у якому значиться номер кімнати № 78 (копія на а.с. 70). Остання зареєстрована за вказаною адресою з 26 січня 1996 року (а.с. 77).

Будь-яких належних та допустимих доказів незаконності оскаржуваного розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності, порушення її житлових прав ОСОБА_1 суду не надала.

Приватизація спірного житла проведена ОСОБА_2 та органом приватизації у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом від 16 грудня 2009 року №396 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи представника позивача ОСОБА_3 про підроблення ОСОБА_2 ордеру та картки прописки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом. Висновки судової почеркознавчої та технічної експертизи від 28 вересня 2016 року №975/976/16-32 факту такої підробки не містять.

Показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть підтверджуватись обставини проживання ОСОБА_1 у спірній кімнаті, а не його законність.

Саме по собі проживання у спірній кімнаті понад 5 років, без надання доказів на підтвердження права проживання у ній, не створює для позивача наслідків набуття права на приватизацію саме цієї кімнати у гуртожитку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на правильність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним і обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: