Справа № 441/273/16 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/783/572/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідача - Філяровської Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Львівської філії ПАТ «Укртелеком» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом, покликаючись на те, що з 16.09.1985 року вона працювала електромеханіком електрозв'язку у Львівській філії ПАТ "Укртелеком" в м. Городок, 07.11.2000 р. звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з сімейними обставинами і поновлена на роботі 02.07.2001р. 04.02.2016р. її звільнили з роботи у зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним з наступних підстав. Згідно ч.ч.1, 2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважно право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, а також іншим категоріям працівників. Порівняно з іншими працівниками, які залишилися працювати в товаристві, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Крім того, вона довше працює у товаристві.

Зазначала, що у зв'язку з ігноруванням її прохання про залишення на роботі і психологічним тиском на неї її керівництва, погіршився стан її здоров'я і вона хворіла три місяці (з 28.10.2015р. по 29.01.2016р.). Після виходу 01.02.2016р. на роботу на неї знову чинився психологічний тиск з боку керівників і тому вона вимушена була звертатися до прокуратури м. Городок по допомогу. 04.02.2016р. під примусом отримала трудову книжку. Після цього її стан здоров'я погіршився, про що внесено відповідний запис у її амбулаторну книжку. Вказувала, що жодних документів не підписувала і не давала згоди на її скорочення свідомо.

З огляду на наведені обставини, просила суд ухвалити рішення, яким поновити її на роботі електромеханіком електрозв'язку СЛД № 2 м. Городок Львівської філії ПАТ "Укртелеком", стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, судові витрати та відшкодування за погіршення стану її здоров'я.

31 березня 2016 року позивачем в порядку ст.31 ЦПК України подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_2 просить суд скасувати наказ № 60/к від 04.02.2016р. про звільнення її з роботи у зв'язку з скороченням штату працівників, поновити її на роботі електромеханіком електрозв'язку СЛД № 2 м. Городок Львівської філії ПАТ "Укртелеком", стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодування за погіршення стану її здоров'я та судові витрати.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року в задовленні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Львівської філії ПАТ «Укртелеком» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року оскаржила позивач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що вона працювала електромеханіком електрозв'язку у Львівській філії ПАТ "Укртелеком" в м. Городок. 04.02.2016р. її звільнили з роботи у зв'язку з скороченням чисельності або штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним з тих підстав, що порівняно з тими працівниками, які залишились на підприємстві, вона має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці. Скорочення чисельності працівників її посади торкались лише апелянта, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому, судом першої інстанції не досліджено інших працівників, які працюють на посаді електромеханіків станційного устаткування електрозв»язку, які залишились працювати.

Просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії Станційно-лінійної дільниці № 2 м. Городок районного центру телекомунікацій № 133 м. Яворів Львівської філії ПАТ "Укртелеком" з 16.09.1985 року (а.с.3).

31 серпня 2015 року директором ПАТ «Укртелеком» видано наказ № 733 «Про скорочення штату працівників підрозділів Львівської філії ПАТ "Укртелеком" та внесення змін до штатного розпису», яким наказано у зв'язку з впровадженням пристроїв для моніторингу аналогових об'єктів та на підставі наказу ПАТ "Укртелеком" від 30.06.2015р. № 550 "Щодо впровадження систем моніторингу аналогових об'єктів в ПАТ "Укртелеком" з 02.11.2015р. скоротити штат працівників районного центру телекомунікацій № 133 м. Яворів Технічного департаменту Львівської філії, а саме: вивести з 02.11.2015р. зі штатного розпису Станційно-лінійної дільниці № 2 м. Городок, Станційно-лінійної дільниці № 4 м. Пустомити Районного центру телекомунікацій № 133 м. Яворів Технічного департаменту Львівської філії штатні одиниці за наступними посадами - 46750В. Станційно-лінійна дільниця № 2 м. Городок - електромеханік станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії - 3 штатні одиниці (п.5 наказу) (а.с.46).

На виконання наказу директора ПАТ "Укртелеком" № 733 від 31.08.2015р. директором Львівської філії ПАТ "Укртелеком" 31.08.2015р. видано наказ № 1223 «Про попередження працівників Технічного департаменту про майбутнє звільнення», в якому наказано попередити в термін до 02.09.2015р. про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку з скороченням штату відповідно до законодавства України нижче перерахованих працівників районного центру телекомунікацій м. Яворів - п.16 ОСОБА_2 (а.с.49).

Вищезгадані накази не оскаржувалися, не були скасованими, а відтак є чинними.

Встановлено й те, що у відповідності з вимогами ст. 49-2 КЗпП України 04.09.2015 року ОСОБА_2 була ознайомлена з текстом попередження про майбутнє звільнення шляхом зачитування, проте підписувати попередження відмовилася в присутності трьох працівників Львівської філії ПАТ "Укртелеком", про що складено відповідний акт (а.с.51, 52). Як вказано у абз.2 попередження, у випадку відсутності на роботі 05.11.2015 року ОСОБА_2 буде звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням працівників на протязі наступних п'яти робочих днів після виходу на роботу.

04 вересня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися з переліком вакантних посад ПАТ "Укртелеком" станом на 01.09.2015р. (а.с.53-67), проте ОСОБА_2 відмовилася в присутності трьох працівників ЛФ ПАТ "Укртелеком", про що було складено відповідний акт (а.с.68).

24 вересня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із переліком вакантних посад ПАТ "Укртелеком" станом на 21.09.2015р. (а.с.71-75), проте вона знову відмовилася в присутності трьох працівників ЛФ ПАТ "Укртелеком", про що було складено відповідний акт від 24.09.2015р. (а.с.76).

08 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із переліком вакантних посад ПАТ "Укртелеком" станом на 05.10.2015р. (а.с.77-79), проте і на цей раз вона відмовилася в присутності трьох працівників ЛФ ПАТ "Укртелеком", про що було складено відповідний акт від 08.10.2015р. (а.с.81).

26 жовтня 2015 року директором ЛФ ПАТ "Укртелеком" було направлено подання профспілковій організації ЛФ ПАТ "Укртелеком" на отримання згоди на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з ОСОБА_2 (а.с.82). Згідно повідомлення голови профспілкової організації ЛФ ПАТ "Укртелеком" № 25-133 від 09.11.2015р. ОСОБА_2 не з'явилася на засідання президії профспілкового комітету по причині тимчасової непрацездатності (з 28.10.2015р. на лікарняному) (а.с.83).

Згідно листків непрацездатності ОСОБА_2 перебувала на лікарняному з 28.10.2015р. по 01.12.2015р. (а.с.84-84), з 01.12.2015р. по 13.12.2015р. (а.с.86), з 14.12.2015р.по 01.01.2016р. (а.с.87), з 04.01.2016р. по 16.01.2016р. (а.с.88), з 18.01.2016р. по 30.01.2016р. (а.с.89).

02 лютого 2016 року (на другий робочий день після виходу з лікарняного) ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із переліком вакантних посад ПАТ "Укртелеком" станом на 11.01.2016р. (а.с.90-101) та станом на 01.02.2016р. (а.с.103-105), проте вона відмовилася в присутності трьох працівників ЛФ ПАТ "Укртелеком", про що було складено відповідні акти від 02.02.2016р. (а.с.102, 107).

У цей же день, 02 лютого 2016 року директором ЛФ ПАТ "Укртелеком" було направлено подання профспілковій організації ЛФ ПАТ "Укртелеком" на отримання згоди на розірвання трудового договору за пунктом 1 статті 40 КЗпП України з ОСОБА_2 (а.с.108). На виконання вимог, передбачених ст.43 КЗпП України, президія комітету Профспілкової організації ЛФ ПАТ "Укртелеком" ухвалила рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату працівників з наданням їй гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством України та колективним договором ПАТ "Укртелеком" (а.с.109). До повідомлення долучено також витяг із протоколу засідання Президії Комітету Профспілкової організації Львівської філії ПАТ "Укртелеком" № П-8-1 від 04.02.2016р. (а.с.110).

Наказом директора Львівської філії ПАТ «Укртелеком» № 60/к від 04.02.2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)» з 04.02.2016 року ОСОБА_2 була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України) (а.с.7), тобто на четвертий робочий день після виходу із лікарняного.

Наказ № 60/к від 04.02.2016р. був прийнятий на підставі наказу ПАТ "Укртелеком" № 733 від 31.08.2015 року, наказу ЛФ ПАТ "Укртелеком" № 1223 від 31.08.2015р. та згоди профспілкової організації ЛФ ПАТ "Укртелеком" (а.с.7).

04.02.2016р. ОСОБА_2 було запропоновано ознайомитися із наказом про припинення трудового договору у зв'язку зі скороченням штату працівників, проте вона відмовилася в присутності трьох працівників ЛФ ПАТ "Укртелеком", про що складено відповідний акт від 04.02.2016р. (а.с.111). В цей же день ОСОБА_2 було запропоновано отримати трудову книжку, проте вона відмовилася від підпису в Книзі обліку руху трудових книжок про отримання такої та відмовилася від одержання трудової книжки і копії наказу про припинення трудового договору, про що складено відповідні акти комісією у складі трьох представників ЛФ ПАТ "Укртелеком" (а.с.112-113).

Як вбачається із витягу із штатного розпису СЛД № 2 м. Городок станом на 01.09.2015р. було передбачено три штатні посади електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії, які займали ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.114). Станом на 01.03.2016р. в штатному розписі СЛД № 2 м. Городок відсутня посада електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії (а.с.115).

Згідно наданого Городоцьким ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області висновку за зверненням ОСОБА_2 від 19.02.2016р. проведення перевірки за зверненням ОСОБА_2 від 04.02.2016р. припинено, перевіркою не встановлено фактів будь-яких кримінальних чи адміністративних правопорушень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником - ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Як роз'яснено в п.19 постанови Пленуму Верхового Суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація підприємства, установи, організації, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено порядок вивільнення працівників, дотримання якого є обов'язковим, в тому числі і при звільненні працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, зокрема, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Частиною 1 ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною другою цієї ж статті визначеного працівників, яким надається перевага в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації.

Проаналізувавши вищенаведене, беручи до уваги те, що ОСОБА_2 було належним чином, із дотриманням вимог законодавства повідомлено про майбутнє вивільнення, неодноразово їй пропонувалися для ознайомлення переліки вакансій по ПАТ "Укртелеком" (як по Львівській філії, так і по цілому підприємству), було отримано із дотриманням вимог ст.43 КЗпП України згоду профспілки на розірвання трудового договору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що правило про переважне право на залишення на роботі у даній справі не застосовується у зв'язку з повним скороченням посади, на якій перебувала ОСОБА_2, а відтак і про те, що при звільненні позивача із займаної посади не було допущено порушень чинного законодавства про працю, дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого ст.49-2 КЗпП України, тобто не було допущено порушень прав та законних інтересів позивачки, а тому підстав для задоволенню позову в частині скасування наказу про припинення трудового договору та поновлення на роботі немає.

Не підлягає також задоволенню позовна вимога про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки задоволення цієї вимоги є можливим у випадку встановлення судом вимушеного прогулу, чого не було встановлено в судовому засіданні.

При цьому суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги пояснення представника позивача ОСОБА_6 та представника об'єднання профспілок Львівщини Комарницької В.П. в тій частині, що незаконним є наказ ПАТ "Укртелеком" № 733 від 31.08.2015р. "Про скорочення штату працівників окремих підрозділів Львівської філії ПАТ "Укртелеком" та внесення змін до штатного розпису", оскільки внаслідок його прийняття на роботі залишилися працівники з нижчими категоріями, оскільки ОСОБА_2 не оскаржувала даний наказ і законність його прийняття не була предметом дослідження судом.

Також суд першої інстанції вірно не взяв до уваги пояснення позивача та її представників в тій частині, що незважаючи на посаду, яку займала позивач, на даний момент на підприємстві продовжують виконувати її функціональні обов'язки, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_2 неодноразово пропонувалися перелік вакантних посад, які вона могла обійняти відповідно до її освіти та кваліфікації, проте ОСОБА_2 кожного разу відмовлялася ознайомлюватися з такими.

Не знайшло в судовому засіданні свого підтвердження також посилання представника позивача ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_2 не було належним чином попереджено про майбутнє вивільнення, оскільки таке не було надіслано їй рекомендованим повідомленням, так як така форма попередження чинним законодавством не передбачена. Складення акту про відмову від ознайомлення з наказом про попередження працівників про майбутнє вивільнення є допустимою формою та належним чином, на думку суду, підтверджує такий факт, а посилання представника позивача на те, що такий акт був складений зацікавленими та упередженими особами, є лише припущеннями представника, що не доведені жодними належними та допустимими доказами у справі.

Дані обставини не знайшли свого підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про не врахування судом першої інстанції того, що відповідачем не було застосоване її переважне право на залишення на роботі, оскільки в СЛД № 2 м. Городок станом на 01.09.2015р. залишились працювати електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 2 категорії, тобто особи з менш високою ніж у неї кваліфікацією.

В абзаці четвертому п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 16.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із наступними змінами та доповненнями) роз»яснено, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада

якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї

з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не

використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про

доцільність такої перестановки (перегрупування).

З пояснень представника відповідача в суді апеляційної інстанції встановлено, що роботодавцем питання доцільності перестановки (перегрупування) працівників і переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника, не розглядалось. А відтак суд першої інстанції не повинен був обговорювати питання про

доцільність такої перестановки (перегрупування).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як роз'яснено у п.2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2, нею не уточнено, в чому саме полягає заподіяна шкода її здоров'ю, представленими виписками із амбулаторної картки хворого не вбачається причинного зв'язку між хворобою ОСОБА_2 та її звільненням із роботи. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що при звільнення позивача було дотримано усіх вимог законодавства України про працю, відтак дії працівників ПАТ "Укртелеком " були правомірними, а тому підстав для відшкодування шкоди ОСОБА_2 немає.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог і правомірно відмовив в задоволенні таких.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.