Справа № 2/243/3878/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Мирошниченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, де були зареєстровані як члени його сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_3 В 2015 році сімейні відносини між ними були припинені та відповідачі забрали своє майно і виселилися з його будинку, але дотепер добровільно не знялися з реєстрації. У зв'язку з зазначеним просить суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 11.09.2017 року (а.с.1), не з'явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяву з проханням розглянути справу за своєї відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог (а.с.18; 19).

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви відповідно до яких просили розглянути дану справу за своєї відсутності (а.с.20; 21).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.2000 року, ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до акту головуючого квартального комітету мікрорайону «Словважмаш» м. Слов'янська від 29.08.2017 року, в будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак як підтвердили сусіди, останні там не мешкають з 2014-2015 року та їх місцезнаходження невідоме (а.с.7).

Як вбачається з копії домової книги для приписки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 24.09.2014 року, ОСОБА_3 - з 23.07.2015 року (а.с.8-11).

Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вважає, що з наданих суду документів достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були відсутні за адресою - АДРЕСА_1, без поважних на те причин, з 2014-2015 року, тобто понад 2-3 роки, будь-яких домовленостей між ними та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що вони втратили право на користування житловим приміщенням.

Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сім'ї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідачі у спірному будинку не мешкають, тому наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідачів на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: відсутній, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. по 320 грн. 00 коп. з кожної.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко