Справа №490/5035/16-ц 31.01.2017 310117 31.01.2017
Провадження №22-ц/784/397/17 Головуючий по 1 інстанції Мамаєва О.В. Категорія 59 Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Лептуга С.С.,

за участю представника позивача - Гадомського С.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу

ОСОБА_4

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року

по цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_4 про повернення надміру виплачених державних коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради ( далі - Департамент) звернувся до суду з позовом доОСОБА_4 про повернення надміру виплачених державних коштів.

В обґрунтування позову позивач вказував, що ОСОБА_4 перебував на обліку в управлінні соціальних виплат і компенсацій Центрального району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської ради як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

На підставі його заяви було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям на період з 01 липня по 31 грудня 2015 року в сумі 2401,94 грн. щомісяця.

В результаті обміну даними з державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва, позивачу стало відомо, що відповідач надав недостовірні дані про свої доходи, а саме не зазначив в декларації дохід, який він отримав від продажу рухомого майна.

Таким чином, виникла переплата державних коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 10493 грн.46 коп.

ОСОБА_4 особисто повідомили про утворення переплати державних коштів та суму, яку потрібно повернути. Проте у вказаний у повідомленні термін кошти ці не повернуто.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 10 493 грн.46 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року позов задоволено. З ОСОБА_4 на користь Департаменту стягнуто кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям у сумі 10493 грн.46 коп. та судові витрати у сумі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, представника позивача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Умови призначення і виплати малозабезпеченим сім'ям державної соціальної допомоги, передбаченої ЗУ "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" визначає Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затверджений постановою КМ України від 24.02.2003 №250 (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям призначається та виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Відповідно до п.6 Порядку для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім'ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи і майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї).

Розмір щомісячної соціальної допомоги, розраховується відповідно до п.14,15 Порядку та п. 9 п/п 9.1 наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 486/202/524/455/3370 від 15 листопада 2001 року «Про затвердження Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги» ( далі - Методика) виходячи із загальної суми сукупного доходу одержувачів допомоги та включає в себе суму всіх доходів кожної особи, яка враховується при наданні допомоги, визначених на підставі наданих документів за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням соціальної допомоги, якщо інше не передбачене законодавством.

Згідно з п.5 п/п 5.19 Методики до сукупного доходу сімей (одержувачів) входять доходи від продажу об'єктів нерухомого майна та транспортних засобів (за виключенням сум, які були використані на лікування або подолання наслідків надзвичайної ситуації у розмірі не менше 10 прожиткових мінімумів на одну особу з розрахунку на місяць, за умови документального підтвердження).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 02 липня 2015 року відповідач звернувся до Департаменту із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг та просив здійснити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям (а.с.5-6).

15 липня 2015 року ним було подано декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги ( а.с.7-9).

Рішенням Департаменту від 15 липня 2015 року ОСОБА_4 призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї у розмірі 2401 грн.94 коп. щомісяця на строк з 01 липня по 31 грудня 2015 року. А відповідно до довідки за листопад 2015 року, розмір соціальної допомоги з вересня 2015 року - по 2844 грн.79 коп. щомісяця ( а.с.12,16).

У жовтні місяці 2015 року, в результаті обміну даними з державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва, стало відомо, що відповідач надав недостовірні дані про свої доходи, а саме не зазначив в декларації дохід, який він отримав від продажу рухомого майна (а.с.13).

Так, в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням допомоги в розділі «доходи членів сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб( дружини, чоловіка, неповнолітніх дітей), відповідач, зазначив про отримання ним пенсії, його дружиною заробітної плати. Проте не зазначив про отриманий ним у січні 2015 року дохід від продажу рухомого майна ( а.с.7-9).

Таким чином, виникла переплата державних коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 10493,46 грн. (а.с.16).

Згідно до п.12 постанови № 250 від 24.02.2003 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям", у разі коли особами, які входять до складу сім'ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Рішенням Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 09 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям (а.с.15).

23 листопада 2015 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення про переплату соціальної допомоги, та вказано що йому необхідно повернути переплачену суму державної соціальної допомоги перерахувавши на рахунок позивача 10493,46 грн. до 20 березня 2016 року (а.с.17). Проте відповідачем такі вимоги позивача не виконано.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст.1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За такого, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, вірно зазначив, що відповідач при зверненні до органу, який призначає державну соціальну допомогу, подав неправдиві відомості про отриманий дохід, тобто не зазначив дохід отриманий ним у січні 2015 року від продажу рухомого майна, що є підставою для повернення отриманих коштів за період з 01 липня по 31 жовтня 2015 року у сумі 10493 грн.46 коп.

Посилання апелянта на те, що належний йому автомобіль SUBARY LEGACY,1990 року випуску, у 2012 році продав ОСОБА_5, ОСОБА_6 за довіреністю, а з заявою про виплату йому соціальної допомоги звернувся через три роки не заслуговують на увагу, оскільки пов'язано з неправильним тлумаченням ним норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 14 грудня 2012 року надав доручення на автомобіль SUBARY LEGACY,1990 року випуску, яким уповноважив ОСОБА_5, ОСОБА_6 експлуатувати, управляти та розпоряджатися належним йому транспортним засобом (продати, обміняти) строком на десять років.

Факт передання в користування та розпорядження автомобіля SUBARY LEGACY,1990 року випуску іншим особам на підставі довіреності, на що вказує апелянт, не свідчить про перехід права власності на цей автомобіль від довірителя до повіреного, оскільки правочин щодо представництва, яким фактично є довіреність, не має своїм предметом перехід права власності на майно.

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-688цс15.

Відповідно до відомостей наданих регіональним сервісним центром у Миколаївській області МВС України, вищевказаний автомобіль 13 грудня 2014 року знято з обліку для реалізації. 13 січня 2015 року вищевказаний автомобіль за договором комісії був проданий ОСОБА_7 за 41000 грн. Отже, за вказаних обставин, вказані кошти вважаються доходом отриманим власником транспортного засобу - відповідача, про які він повинен був зазначити у декларації про доходи та майновий стан, при оформленні соціальної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутність відповідача на правильність висновку суду першої інстанції не впливають та його не спростовують.

Колегія суддів, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не вбачає підстав для його скасування.

Тому, в силу ст.308 ЦПК України, його слід залишити без змін, відмовивши відповідачеві у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М.Базовкіна

Т.Б. Кушнірова