Справа № 350/221/17
Провадження № 22-ц/779/1402/2017
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 12 липня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому2017 року ОСОБА_1 звернула в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 09.06.2008 року перебуває з відповідачем в шлюбі, від якого 02.06.2011 року у них народився син ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що з липня 2016 року вони з відповідачем спільно не проживають, син ОСОБА_3 повністю перебуває на її утриманні, відповідач ОСОБА_2 з жовтня 2016 року виїхав за кордон на роботу та у добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно

Рішенням Рожнятівського районного суду від 12 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. на дитину щомісячно, починаючи стягнення з 22 лютого 2017 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 700 грн. витрат на правову допомогу та 420 грн. витрат за оголошення в газету, а всього разом 1120 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що при визначенні розміру аліментів суд не врахував ряд обставин, зокрема те, що на його утриманні перебуває важкохвора мати, яка потребує його допомоги, бо є непрацездатною, він є єдиним годувальником в сім»ї, і в зв»язку з погіршення стану його здоров»я, він на даякий час втратив можливість бути працевлаштованим.

Посилання позивачки на те, що він працевлаштований за кордоном не підтверджено жодними доказами.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з нього аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є подружжя, від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яки проживає з матір»ю ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до положень ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимогст.182 СК України враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановляючи рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно врахував вік дитини, пов»язані з цим витрати, майновий стан позивача яка не працює та не отримує іншої соціальної допомоги, те, що відповідач проживає та працює за кордоном в республіці Польща, отримує дохід, а тому з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років що складає 1777 грн., вимог розумності і справедливості, обґрунтовано визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням обставин справи, поданих сторонами доказів відповідач спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі і такий є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги наявність у нього важкохворої матері, яка потребує його допомоги не заслуговують на увагу, оскільки саме з врахуванням зазначених обставин позов позивача задоволено частково.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 від 03.04.2017 року складеного зі слів його матері ОСОБА_6, відповідач перебуває за кордоном, однак не має постійної роботи та єдиний із дітей хто може надавати їй допомогу. Разом з тим, колегія суддів вважає, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання його сина ОСОБА_3, не позбавляє його можливості при цьому надавати фінансову допомогу матері.

Посилання на те, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що він проживає та працює за кордоном не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини підтверджені як письмовими доказами в справі так і представником апелянта у судовому засіданні. Відповідач посилаючись на тимчасові підробітки не представив суду будь-яких доказів щодо отриманого доходу за час проживання та роботи у Польші, а тому вимоги апелянта про зменшення суми розміру аліментів з 1500 грн. до 500 грн. не підтверджені будь-якими доказами.

Чинним законодавством визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, однак батьки в межах своїх фінансових можливостей спроможні забезпечити не прожитковий мінімум, а належні умови життя необхідні для розвитку дитини, а тому визначений судом ОСОБА_2 розмір аліментів у розмірі 1500 грн. є обґрунтованим.

З огляду на зазначені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам в справі та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 12 липня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_7