АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 610/1440/14-ц Головуючий І інстанції Стригуненко В.М.
Провадження: 22-ц/790/363/17 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коваленко І.П., Сащенко І.С.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Балакліївського районного суду м.Харкова від 30 серпня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У квітні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL700/1505/2007. Згідно з цим договором, а також на підставі кредитної заявки ОСОБА_1 від 23 жовтня 2007 року банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 30 800 доларів США. Також, згідно з договором про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № 700/2457/07/1 від 23 жовтня 2007 року банк надав ОСОБА_1 шляхом кредитування поточного рахунку 7 800 грн. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов'язання за кредитним договором № CL700/1505/2007 від 23 жовтня 2007 року, відтак до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вищевказаним кредитним договором. Відповідач зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані у кредитному договорі кредитні кошти у строки, зазначені у договорі (п.1.6 договору з підпунктами), сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених у кредитному договорі (п.п.1.4, 1.5 з підпунктами), згідно з п.1.5.1. з підпунктами ч.2 кредитного договору повернути відповідну частину кредиту та сплачувати проценти щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів. Однак, зазначені умови кредитного договору ОСОБА_1 в повному обсязі не виконувала, у звязку з чим їй була пред'явлена вимогу про виконання боргових зобов'язань (досудова вимога № 22-2/343730 від 19 січня 2010 року), яка відповідачем не була виконана. Через неналежне виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 2 255 554,97 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ « ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 930, 15 доларів США, що є еквівалентом 485 065, 56 грн.; прострочену заборгованості за процентами у сумі 1 580, 26 доларів США, що є еквівалентом 34 953 грн. 23 коп.; пені у розмірі 1 770 489 грн. 41 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Балаклійського районного суд Харківської області від 03 серпня 2015 року у задоволені позову ПАТ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 03.08.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 3 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року скасовано в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 970 131,12 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 19.05.2015р., 3 654,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у позові. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо не порушення позивачем строку позовної давності та не надав належної оцінки з урахуванням інших доказів фотокопії заяви на переказ готівки № 78 від 23.02.2012 року, яка стала підставою для переривання строку позовної давності. Відповідач заперечувала факт здійснення нею платежу в рахунок погашення заборгованості 23.02.2012 року, однак це не було враховано судом при ухваленні рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ІДК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати ти проценти.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1, усупереч вимог ст.526 ЦК України, не виконала умови договору і передбачені ст.1054 ЦК України зобовязання щодо повернення кредитних коштів, належної плати за їх користування, а відтак для неї настали наслідки, передбачені договором та ст.ст.611, 1049, 1050, 1054 ЦК України. З урахуванням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-979ц15 прийшов до вірного висновку про звернення позивача до суду з відповідним позовом в межах позовної давності. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст.551 ч.3 ЦК України та правомірно зменшив суму пені з 1 770 489, 41 грн. до 480 065, 56 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, вимогам закону та наданим сторонами доказам.

Скасовуючи рішення першої інстанції та ухвалу апеляційного суду Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що суди у порушення вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Зокрема, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з підстав пропуску строку позовної давності, суди виходили із того, що останній платіж було зроблено ОСОБА_1 24 жовтня 2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся у квітні 2014 року. При цьому, суди не звернули увагу на те, що з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж було зроблено відповідачем 23 лютого 2012 року .

По справі встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL700/1505/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 30 800 доларів США строком до 23 жовтня 2013 року. У відповідності до пункту 3 частини 1 договору сторони визначили фіксовану процентну ставку у розмірі 11,49 %.

З пунктів 1.1 та 1.4 частина 2 договору вбачається, що сторони погодили його предмет, відповідно до якого в порядку, передбаченому договором банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині 1 договору, а позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання як вони визначені у договорі. За користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, що були визначені договором. Згідно з пунктом 1.5 частини 2 договору повернення відповідної частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором.

Згідно з кредитним договором, а також на підставі кредитної заявки ОСОБА_1 ЗАТ «ОТП Банк» надав ОСОБА_1 у розмірі 30 800 доларів США на придбання автомобіля.

В порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів, у розмірі та строк належним чином ОСОБА_1 не здійснювалось.

У звязку з порушенням зі сторони ОСОБА_1 умов кредитного договору банком на адресу ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 29), відповідно до якої позичальник був зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити на користь банку належні суми кредиту. Однак, вказана вимога не була виконана відповідачем.

12 листопада 2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого продавець ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) покупцю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, а покупець ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця ПАТ «ОТП Банк» винагороду.

Із витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 вбачається, що кредитний портфель, який був предметом зазначеного договору купівлі-продажу, включає в себе кредитний договір № CL700/1505/2007 від 23 жовтня 2007 року. Умовами договору передбачено, що покупець набув усіх прав вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також щодо сплати штрафних санкцій.

З акту приймання-передачі від 12 листопада 2010 року вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв кредитний портфель.

27 січня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №27/01/12, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

З свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 241, виданого 03 грудня 2009 року, вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є фінансовою установою.

Разом з тим, додатком до зазначеного свідоцтва визначено види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, а саме: надання факторингу(т.1 а.с. 124-125).

Через неналежне виконання умов договору у ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку складеного станом на 19 травня 2015 року складає 2 255 554 грн. 97 коп., з яких: заборгованості за кредитом у сумі 20 349, 89 доларів США, що еквівалентно 450 112 грн. 33 коп.; простроченої заборгованості за процентами у сумі 1 580, 26 доларів США, що еквівалентно 34 953 грн. 23 коп. та пеня у розмірі 1 770 489 грн. 41 коп.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо не порушення позивачем строку позовної давності та не надав належної оцінки з урахуванням інших доказів фотокопії заяви на переказ готівки № 78 від 23.02.2012 року, яка стала підставою для переривання строку позовної давності є безпідставними.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CL700/1505/2007 від 23 жовтня 2007 року станом на 20.03.2014 року вбачається, що останній платіж відповідачем було зроблено 23 лютого 2012 року на суму 2000 гривень, а позов на пошту зданий 02.04.2014р., тобто в межах позовної давності (т. 1 а.с. 32, 38, т. 2 а.с. 159, 160, 240, 242).

В підтвердження здійснення відповідачем ОСОБА_1 платежу від 23.02.2012 року позивачем було надано оригінал заяви на переказ готівки № 78 від 23.02.2012 року в якому міститься підпис платника ОСОБА_1 про здійснення нею платежу на суму 2 000 грн.

В суді апеляційної інстанції 23.12.2016 р. представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для зясування питання чи відповідає підпис, зазначений в заяві на переказ готівки № 78, підпису ОСОБА_1

Однак, зразків підпису, які є обовязковими для проведення експертизи, відповідач в судових засіданням 12.01.2017 р., 16.01.2017 р., 26.01.2017 р., 02.02.2017 р. не надала.

Ухвалою судової колегії від 02.02.2017 року у задоволені клопотання представнику ОСОБА_1 ОСОБА_3В про призначення судової почеркознавчої експертизи було відмовлено, оскільки відповідачем не було надано необхідних документів для проведення експертизи, що унеможливлює її проведення.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів в підтвердження своєї позиції.

Відповідно до постанови Верховного Суду України по справі № 6-116цс13 від 6.11.2013 року у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

На підставі вказаного, судова колегія приходить до висновку, що з урахуванням останнього платежу здійсненого ОСОБА_1 23.02.2012 року підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Враховуючи, що сума пені ОСОБА_1 становить 1 770 489, 41 грн., що значно перевищує загальну суму заборгованості за кредитом, яка становить 480 065, 56 грн., суд першої інстанції правомірно застосував положень ст. 551 ч.3 ЦК України та зменшив суму пені.

З огляду на вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України та ст.ст.526, 611, 1049 ЦК України саме позичальник зобовязаний довести належне виконання ним взятих на себе зобовязань щодо повернення кредитних коштів та здійснення оплати за користування цими коштами, хибність наданих позивачем розрахунків, однак відповідачем вказані нею обставини не доведені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Рішення районного суду відповідає вимогам закону, підтверджується матеріалами справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді