У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 12 липня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 12 липня 2017 року заяву ОСОБА_2 задоволено: замінено сторону виконавчого провадження, що відкрите на підставі виконавчого листа № 2-358, виданого Дубенським міськрайонним судом 11 квітня 2006 року на підставі рішення цього суду від 11 квітня 2006 року, а саме стягувача ОСОБА_3, яка померла, на ОСОБА_2

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на її незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На її обґрунтування зазначав, що виконавче провадження від 11 квітня 2006 року № 2-358 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, закінчене 12 листопада 2009 року в зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. Тобто не з підстав, визначених п.3 ч.1 ст. 49 цього закону, - смерті або оголошення померлим стягувача, а тому підстави для відновлення виконавчого провадження та заміни сторони виконавчого провадження відсутні.

Вважав, що відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час розгляду справи, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате повторно, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі не зазначено, з якого часу ОСОБА_2 замінено стороною у виконавчому провадженні та не обґрунтовано відмову в задоволенні заміни стягувача саме з 22 лютого 2006 року.

З цих підстав просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності і обґрунтованості вимог ОСОБА_2, адже кошти з ОСОБА_1 рішенням суду стягнуто на утримання його сина, який на даний час перебуває під опікою та на утриманні заявника, а також ураховуючи права й обов'язки опікуна. Тому саме заявник має право на одержання цих виплат на утримання дитини.

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 народився їхній син - ОСОБА_5 (а.с. 9).

11 квітня 2006 року Дубенським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 200 гривень щомісячно на утримання спільної дитини. Стягнення аліментів розпочато з 22 лютого 2006 року і визначено до досягнення дитиною повноліття (а.с. 2-2, зв.). Рішення суду набрало законної сили, про що видано виконавчий лист і звернуто до примусового виконання.

16 травня 2011 року цим же судом позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено: встановлено опікуном малолітнього ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 Визначено місце проживання дитини спільно із ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 3-6, зв.). Підставою для вирішення судом спірних правовідносин був факт смерті ОСОБА_3 (після зміни прізвища 22 вересня 2007 року в зв'язку з повторним одруженням - "ОСОБА_3") 8 листопада 2009 року, що сторонами не заперечується і встановлено відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

З огляду на наведені обставини у червні 2017 року ОСОБА_2, як опікун малолітньої дитини, звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Приходячи до висновку про правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів бере до уваги, що під правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов'язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок правонаступництва.

Стаття 514 ЦК України передбачає перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Такі самі положення визначені і в ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Норми ст. 67 ЦК України вказують про обов'язок опікуна дбати про підопічного, створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

Опікун зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Отже, повно і правильно з'ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні виниклих правовідносин застосуванню підлягають норми матеріального і процесуального права, на які покликалася заявник, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву, замінивши стягувача у виконавчому провадженні із ОСОБА_3, що померла, на опікуна малолітньої дитини - ОСОБА_2

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для заміни судом сторони у виконавчому провадженні, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Не можна погодитися і з посиланнями автора скарги на відсутність вказівки про початок перебігу правового статусу стягувача, оскільки таких прав і обов'язків правонаступник набуває із набранням судовим рішенням про це законної сили.

Спростовуються правильністю висновків суду і твердження ОСОБА_1 про необхідність урахування абз. 2 ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 312 ЦПК України оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, що свідчить про відсутність підстав для її скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307. 312, 313-315, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: