Справа № 203/82/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину квартири, визнання права власності на частину пайового внеску, вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 18.08.2004 року по 17.10.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюбні відносини з яким було припинено в січні 2012 року. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за відповідачем. Також ними було придбано металевий гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Яструб». Окрім цього, в період перебування у шлюбі ними було придбано побутову техніку та речі домашнього вжитку, загальна вартість яких становить 23976 грн. З часу придбання квартири вони проживали в ній та поліпшували її стан. За сумісні кошти було проведено ремонтні роботи. Загальна вартість використаних для ремонту матеріалів склала 9284 грн. Після припинення шлюбних відносин вона перебувала на шостому місяці вагітності, а тому виїхала з квартири, забравши лише свої особисті речі. Всі речі, яки є предметом поділу залишились в квартирі АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що спірне майно придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та за їх спільні кошти, а тому є спільним сумісним майном, не досягнення домовленості з відповідачем щодо його поділу в добровільному порядку, позивачка, під час розгляду справи неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно просила суд поділити спірне майно, визнавши за нею та відповідачем право власності за кожним на ? частину квартири АДРЕСА_1; на ? частину пайового внеску в гаражному кооперативі «Яструб» від будівництва металевого гаражу НОМЕР_1 по вул.Миколи Руденко (колишня вул.Войцеховича),67 в м.Дніпро.

Також в порядку поділу спільного сумісного майна просила виділити їй наступне майно: комод пластиковий - вартістю 120 грн.; полиця для книг «Ольха» - вартістю 220 грн.; шафа «Ольха» - вартістю 1600 грн.; супутникова антену та тюнер - вартістю 900 грн.; килим - вартістю 300 грн.; пилосос «Hoover» - вартістю 600 грн.; дошку для прасування - вартістю 100 грн.; праску «Rainford» - вартістю 60 грн.; два багети для штор/гардин - вартістю 100 грн. кожний; електричну плиту «Cameron» - вартістю 189 грн.; кухонну (газову) плиту «Nord» - вартістю 1700 грн.; пральну машину «Candy» - вартістю 2464 грн.; кухню «Оля», три шафи зверху та дві знизу - вартістю 1465 грн.; набір ножів - вартістю 100 грн.; металеву раковину для миття посуду - вартістю 300 грн.; бойлер - вартістю 1000 грн.; парогенератор-чайник - вартістю 200 грн.; дві полиці у ванну кімнату - вартістю 140 грн.; чайник - вартістю 65 грн.; люстру - вартістю 50 грн.; металопластикові труби та унітаз - вартістю 4784 грн.; а всього на загальну суму 16557 грн.

Виділити відповідачу наступне майно: стіл для комп'ютера - вартістю 154 грн.; полицю для взуття - вартістю 100 грн.; диван - вартістю 1500 грн.; люстру - вартістю 40 грн.; драбину - вартістю 100 грн.; телевізор «Toshiba» - вартістю 1500 грн.; мобільний телефон «Samsung» - вартістю 700 грн.; сковороду «Tefal» - вартістю 100 грн.; стільницю для кухні - вартістю 200 грн.; два металопластикових вікна - загальною вартістю 4500 грн.; кондиціонер - вартістю 2500 грн.; жалюзі - вартістю 45 грн.; журнальний стіл - вартістю 150 грн.; комп'ютер «HP» - вартістю 500 грн.; фотокамеру «Sony» - вартістю 1500 грн.; мікрохвильову піч «Candy» - вартістю 399 грн.; два кріплення для мікрохвильової печі та телевізора «Candy» - вартістю 200 грн.; кухонну шафу «Оля» - вартістю 400 грн.; холодильник «Nord» - вартістю 1800 грн.; лічильники на газ та воду - вартістю 315 грн.; а всього на загальну суму 16703 грн.

Окрім цього, посилаючись на перешкоди з боку відповідача в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом зміни замків та встановлення сигналізації, позивача просила суд усунути їй перешкоди в користуванні спірною квартирою, шляхом вселення до останньої.

В наданому до суду клопотанні позивачка просила проводити розгляд справи без її участі. А тому, враховуючи вказане клопотання та з огляду на положення ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності останньої.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на те, що спірну квартиру АДРЕСА_1 відповідачем було придбано за власні кошти; металевий гараж НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Яструб» є кооперативною власністю та відповідачу не належить. В частині поділу іншого рухомого майна заперечуючи проти позову посилався на порушення позивачкою принципу рівності часток, штучного збільшення вартості майна, яка позивачка просить виділити відповідачу, за рахунок невід'ємних обладнань квартири у вигляді лічильників на газ та воду, двох металопластикових вікон, включення майна, яке відсутнє у відповідача або є його особистою власністю; не підтвердження належними доказами наявності майна та його вартості.

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та уточненнях до неї, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.08.2004 року, який було розірвано на підставі заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.10.2013 року (а.с.10 т.1).

Вказаним судовим рішенням встановлено та не заперечувалось стороною відповідача, що з січня 2012 року сторони припинили шлюбні стосунки, режим спільного проживання та ведення спільного господарства.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та спільного проживання, за договором купівлі-продажу від 07.06.2006 року було придбано квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3, який виступав покупцем за вказаним договором (а.с.16,17 т.1).

Згідно інформації, отриманої судом на запит в порядку ч.3 ст.122 ЦПК України та довідки КП «Житлове господарство Кіровського району №2292 від 05.04.2016 року вбачається, що після придбання квартири позивачка та відповідач 04.07.2006 року та 03.07.2006 року, відповідно, були зареєстровані в спірній квартирі (а.с.33.34,173 т.1).

Також представником відповідача під час розгляду справи в суді не заперечувалось, що після придбання квартири позивачка та відповідач вселились до останньої та проживали в ній однією сім'єю до моменту припинення шлюбних відносин в січні 2012 року.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

А відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1,7 ст.57 СК України (в редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

З огляду на наведені положення СК України діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

В своєму позові ОСОБА_2 просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна визнати за нею та відповідачем право власності за кожним на ? частину спірної квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що остання була придбана в період перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за їх спільні кошти та спільного проживання однією сім'єю.

Заперечуючи проти позову в цій частині представник відповідача посилався на те, що вказана квартира була придбана особисто відповідачем за його власні кошти.

Разом з тим, у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень не надав.

В той час, як з копії трудової книжки позивачки вбачається, що остання з 05.07.2004 року та на момент укладання договору купівлі-продажу від 07.06.2006 року мала постійне місце роботи та відповідно, постійний дохід.

За вказаних вище обставин та положень СК України, враховуючи, що договір купівлі-продажу укладався в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та в інтересах сім'ї, для подальшого спільного проживання в ній позивачки та відповідача, про що свідчить подальше їх вселення, реєстрація та спільне проживання в спірній квартирі до моменту припинення шлюбних відносин в січні 2012 року, а також враховуючи не надання стороною відповідача доказів щодо придбання квартири за особисті кошти відповідача та підстав для відступлення від рівності часток, суд приходить до висновку, що на спірну квартиру поширюється режим спільної сумісної власності подружжя та остання підлягає поділу шляхом визнання права власності на ? частину останньої за кожною із сторін, а відповідні позовні вимоги позивачки таким чином підлягають задоволенню.

При цьому право спільної сумісної власності сторін на квартиру АДРЕСА_1 в силу ч.3 ст.372 ЦК України слід припинити.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про кооперацію» пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Відповідно до ст.19 вказаного Закону для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси.

Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством.

Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Згідно ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.20 Закону України «Про кооперацію» для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди.

Пайовий фонд - майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу.

Статтею 21 Закону України «Про кооперацію» визначено, що пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу.

У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі.

Аналіз зазначених вище норм закону свідчить про те, що пайовий фонд, що формується за рахунок пайових внесків членів кооперативу, є майном кооперативу, а особа, що вступила в кооператив за рахунок пайових внесків набуває право володіння та користування певним майном, а після повного внесення паю - право власності на це майно.

Право на повернення паю особа має в разі виходу або виключення з кооперативу.

Заявляючи вимогу про визнання права власності на ? частину пайового внеску в гаражному кооперативі «Яструб» від будівництва металевого гаражу НОМЕР_1 по вул.Миколи Руденко (колишня вул.Войцеховича),67 в м.Дніпро за кожним із сторін, позивачка надала суду паспорт на вказаний гараж, в якому зазначено, що вона є його власником на підставі рішення правління кооперативу про виділ гаражу №7 від 10.07.2007 року (а.с.199-200 т.1).

Також позивачкою надано квитанції про здійснення нею пайових внесків в період 2007-2008,2010-2012 років (а.с.201 т.1).

При цьому, позивачкою не зазначено та не надано доказів стосовно загального розміру пайових внесків, які підлягають поділу, чи було сплачено пай в повному обсязі та чи набуто в зв'язку з цим право власності на гараж, чи є вона або відповідач на теперішній час членами кооперативу, чи вносились паї за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу або особисто нею чи відповідачем.

В той час, як представник відповідача в судовому засіданні взагалі заперечував наявність у відповідача будь-яких прав на гараж або пайові внески.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є не конкретизовани-ми, належним чином не обґрунтовані та належними доказами не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В п.п.23,24 вказаної постанови роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Заявляючи вимогу про поділ рухомого неподільного майна, позивачка просила виділити їй наступне майно: комод пластиковий - вартістю 120 грн.; полиця для книг «Ольха» - вартістю 220 грн.; шафа «Ольха» - вартістю 1600 грн.; супутникова антену та тюнер - вартістю 900 грн.; килим - вартістю 300 грн.; пилосос «Hoover» - вартістю 600 грн.; дошку для прасування - вартістю 100 грн.; праску «Rainford» - вартістю 60 грн.; два багети для штор/гардин - вартістю 100 грн. кожний; електричну плиту «Cameron» - вартістю 189 грн.; кухонну (газову) плиту «Nord» - вартістю 1700 грн.; пральну машину «Candy» - вартістю 2464 грн.; кухню «Оля», три шафи зверху та дві знизу - вартістю 1465 грн.; набір ножів - вартістю 100 грн.; металеву раковину для миття посуду - вартістю 300 грн.; бойлер - вартістю 1000 грн.; парогенератор-чайник - вартістю 200 грн.; дві полиці у ванну кімнату - вартістю 140 грн.; чайник - вартістю 65 грн.; люстру - вартістю 50 грн.; металопластикові труби та унітаз - вартістю 4784 грн.; а всього на загальну суму 16557 грн.

А відповідачу виділити наступне майно: стіл для комп'ютера - вартістю 154 грн.; полицю для взуття - вартістю 100 грн.; диван - вартістю 1500 грн.; люстру - вартістю 40 грн.; драбину - вартістю 100 грн.; телевізор «Toshiba» - вартістю 1500 грн.; мобільний телефон «Samsung» - вартістю 700 грн.; сковороду «Tefal» - вартістю 100 грн.; стільницю для кухні - вартістю 200 грн.; два металопластикових вікна - загальною вартістю 4500 грн.; кондиціонер - вартістю 2500 грн.; жалюзі - вартістю 45 грн.; журнальний стіл - вартістю 150 грн.; комп'ютер «HP» - вартістю 500 грн.; фотокамеру «Sony» - вартістю 1500 грн.; мікрохвильову піч «Candy» - вартістю 399 грн.; два кріплення для мікрохвильової печі та телевізора «Candy» - вартістю 200 грн.; кухонну шафу «Оля» - вартістю 400 грн.; холодильник «Nord» - вартістю 1800 грн.; лічильники на газ та воду - вартістю 315 грн.; а всього на загальну суму 16703 грн.

На підтвердження вказаних позовних вимог позивачкою було надано: талон на гарантійний ремонт мобільного телефону «Samsung» N620 з зазначенням дати продажу 12.12.2003 року, вартість не зазначена (а.с.77 т.1); чек від 14.07.2007 року щодо придбання пральної машини «Candy» вартістю 2464 грн. (а.с.78 т.1); товарний чек від 11.05.2008 року щодо придбання полиці для книг вартістю 220 грн. (а.с.79 т.1); чек від 01.08.2007 року щодо придбання комоду вартістю 120 грн. (а.с.79 т.1); товарний чек від 13.07.2008 року щодо придбання кухні «Оля» зі столешницею, вартість з урахуванням доставки 1165 грн. (а.с.79, т.1); товарний чек від 11.12.2010 року щодо придбання кухонної шафи «Оля» вартістю 285 грн. (а.с.79 зв. т.1); податкову накладну від 27.09.2008 року щодо придбання столу комп'ютерного вартістю 154 грн. 80 коп., покупець СПД ОСОБА_5 (а.с.81 т.1); товарний чек від 06.01.2009 року щодо придбання плитки «Cameron» вартістю 189 грн. (а.с.82 т.1); чек та гарантійний талон від 21.09.2004 року щодо придбання мікрохвильової печі «Candy» вартістю 399 грн. 20 коп. (а.с.225 т.1).

При цьому, позивачкою до спільного сумісного майна, що підлягає поділу та виділенню їй включено мобільний телефон «Samsung» N620 з гарантійного талону на який вбачається, що його було придбано 12.12.2003 року, тобто до укладення шлюбу між сторонами. Доказів щодо вартості вказаного мобільного телефону та придбання його сторонами за спільні кошти до позовної заяви не надано.

Також до переліку спільного сумісного майна, що підлягає поділу та виділенню відповідачу включено комп'ютерний стіл вартістю 154 грн. 80 коп., покупцем якого згідно наданої податкової накладної від 27.09.2008 року є інша особа - СПД ОСОБА_5.

Доказів щодо придбання іншого майна, зазначеного в позовній заяві, часу його придбання та вартості позивачкою у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України суду не представлено та відповідних клопотань про витребування доказів, призначення експертиз не заявлялось. В той час, як представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти запропонованого позивачкою порядку поділу рухомого майна, визначеної вартості останнього.

За вказаних обставин, оскільки поділ майна подружжя повинен проводитись з урахуванням обсягу всього спільно нажитого майна, наявного на час припинення сторонами спільного ведення господарства, виходячи із вартості останнього, суд з огляду на ненадання позивачкою доказів щодо часу придбання та вартості спірного рухомого майна, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вказаних позовних вимог.

Згідно зі ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386,391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В своєму позові позивачка також просила вселити її в спірну квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на чинення їй з боку відповідача перешкод у вільному доступі до останньої, шляхом зміни замків та встановленням охоронної сигналізації.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги про вселення, позивачкою у відповідності до ст.ст.10,60 ЦПК України також не надано.

В той час, як представник відповідача в судовому засіданні вказані обставини не визнав. Однак, посилався на те, що відповідач заперечує проти проживання відповідачки в квартирі саме в зв'язку з невизнанням її прав на останню, як спільну сумісну власність.

Таким чином, оскільки позивачкою не доведено факт чинення перешкод з боку відповідача у доступі до квартири, а наявний між сторонами спір щодо права спільної сумісної власності на останню було вирішено судом, що забезпечує право позивачки, як співвласника, вільно користуватись останньою, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову про вселення за недоведеністю позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України, суд враховує, що при подачі позову позивачкою було сплачено судовий збір за заявлену первісно вимогу про розподіл майна в сумі 243 грн. 60 коп., тобто в розмірі ставок судового збору, встановлених ст.4 Закону України «Про судовий збір» на момент подачі позову в 2014 році.

В подальшому, подавши в 2015 році позов в порядку ст.31 ЦПК України, позивачка заявила вимоги про визнання права власності, вселення та виділення майна, без доплати судового збору за додатково заявлені вимоги.

А тому, враховуючи часткове задоволення позовних вимог про визнання права власності та відмову в решті позовних вимог, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та з позивачки на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

В частині заявлених позивачкою вимог про стягнення з відповідача на її користь витрат, пов'язаних з участю її представника ОСОБА_4 в судових засіданнях (витрати на проїзд та проживання в готелі) слід відмовити, оскільки відповідно до ч.1 ст.85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57,60,66,68,69,70,71 СК України, ст.ст.15,16,372,386,391 ЦК України, ст.ст.2,19,19-1,20,21 Закону України «Про кооперацію», ст.ст.3,10,11,27,31,58-60,88,158,212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину квартири, визнання права власності на частину пайового внеску, вселення - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,0 кв.м, житловою площею 12,0 кв.м, що складається з: поз.1 - коридор, площею 2,2 кв.м; поз.2 - кладова, площею 0,3 кв.м; поз.3 - санвузол, площею 2,3 кв.м; поз.4 - житлова, площею 12,0 кв.м; поз.5 - кухня, площею 5,1 кв.м; І - балкон, площею 0,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,0 кв.м, житловою площею 12,0 кв.м, що складається з: поз.1 - коридор, площею 2,2 кв.м; поз.2 - кладова, площею 0,3 кв.м; поз.3 - санвузол, площею 2,3 кв.м; поз.4 - житлова, площею 12,0 кв.м; поз.5 - кухня, площею 5,1 кв.м; І - балкон, площею 0,1 кв.м.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 - припинити.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак