Справа № 359/3628/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/258/17 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 18 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО» на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія» ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору, стягнення коштів, сплачених за договором лізингу,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою обґрунтовуючи її тим, що 07 липня 2015 року з метою отримання та подальшого придбання на умовах договору фінансового лізингу автомобіля «MAZDA 6» позивач уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №000302 з додатками №1 та №2. В усній формі представник відповідача роз'яснила позивачу, що для укладення договору він повинен сплатити 76000,00 грн. товарних послуг шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, та що протягом декількох днів позивач отримає від відповідача предмет лізингу. 07 липня 2015 року позивач сплатив рахунок на суму 76000,00 грн., після чого в договір були внесені відповідні записи. При цьому позивачу не було роз'яснено призначення платежу, який він сплатив, який виявився адміністративним платежем , тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, та які позивач вважав частковою оплатою вартості транспортного засобу. Позивач зазначає, що до підписання договору не мав можливості з ним детально ознайомитися, а представник відповідача не надала йому достовірні відомості. Вивчивши зміст договору, він зрозумів, що сплачені кошти йому не повернуть, та що можливість розірвати договір з його сторони відсутня, оскільки в договорі відсутні положення щодо розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням його прав споживача. Позивач вважає вказаний договір таким, що укладений з істотним порушенням законодавствам про захист прав споживачів, а також внаслідок обману з боку продавця транспортного засобу та під впливом помилки покупця стосовно правової природи правочину та його дійсного змісту. У зв'язку з цим просив визнати недійсним з моменту підписання Договір фінансового лізингу від 07 липня 2015 року №000302, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на придбання транспортного засобу автомобіля марки MAZDA 6 та зобов'язати відповідача повернути позивачу сплачену ним грошову суму адміністративного платежу в розмірі 76000, 00 грн..

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року позов задоволено, визнано недійсним з моменту підписання Договір фінансового лізингу від 07 липня 2015 року №000302, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на придбання транспортного засобу автомобіля марки MAZDA 6, зобов'язано ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» повернути ОСОБА_2 сплачену ним грошову суму адміністративного платежу в розмірі 76000,00 грн., стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» судовий збір на користь держави в сумі 1311,20 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що всі істотні умови договору відповідно до вимог закону дотримано. Вважає, що суд не надав правової оцінки тому, що позивач на момент укладення договору мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Вважає, що суд не зазначив в своєму рішенні, які саме права та інтереси позивача були порушенні відповідачем. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що даний договір повинен бути нотаріально посвідчений.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та стягнення коштів, суд першої інстанції виходив із наявності несправедливих умов договору, відсутності ліцензії у відповідача на здійснення відповідної діяльності та відсутності нотаріального посвідчення договору, що є підставами для визнання договору фінансового лізингу недійсним та повернення позивачу сплачених за цим договором коштів.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 07 липня 2015 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «ВАШ АВТО» було укладено договір фінансового лізингу № 00302 (а.с.9-16). При цьому зазначена в договорі дата 6 липня 2015 року (а.с.9), не є датою фактичного підписання договору, та, як вбачається зів змісту Додатку №1 (а.с.16), листа ТОВ «ВАШ АВТО» від 19.08.20015 року, адресованого на ім'я позивача (а.с.18) дата підписання договору - 07.05.2015. Ця ж дата зазначена в квитанції про сплату позивачем 76000 гривень як адміністративного платежу за договором фінансового лізингу від 07.07.2015 №000302 (а.с.17). За змістом укладеного договору, а саме п.21., даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє протягом 78 календарних місяців. А також виходить з положень розділу Договору «визначення термінів», відповідно до яких Адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається в Додатку №1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмету Лізингу (а.с.9).

З Додатку №1 до договору фінансового лізингу №00302 від 07.07.2015 (а.с.16) вбачається, що він складений саме 07.07.2015 року, і в цей же день позивачем сплачений так званий адміністративний платіж (а.с.17).

Враховуючи, що за змістом вищенаведених письмових документів встановлено, що оспорюваний позивачем договір фінансового лізингу №000302 був підписаний не в день складання 06.07.2015 року, а 07.07.2015 року, датою укладення договору слід вважати саме дату його підписання 07.07.2015 року.

За змістом п.3.1.5 Договору Лізингодавець зобов'язаний ознайомити Лізингоодержувача з умовами даного договору та внутрішніми правилами та надати повну інформацію яка передбачена чинним законодавством.

Так, відповідно до умов п.1.1, 1.2 Договору, предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток №2 Договору), а саме: «MAZDA 6», Touring, об'єм двигуна 2,0, тип АТ, передній привід. Вартість Предмета лізингу на момент укладання даного Договору зазначається у даному Договору, розмір авансового платежу вказується у даному Договорі та в Додатку №1 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною.

Як зазначено в п.8.2 Договору, та Додатку №2 до Договору фінансового лізингу №000302 від 07.07.2015 (а.с.16-зворот), вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору, за цим договором становить 33043,48 доларів США, з урахуванням ПДВ згідно обмінного курсу долара до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 760000,00 гривень, проте в п.8.2 Договору мається виправлення, внаслідок чого зазначена в договорі сума прописом читається як сімсот шістдесят тисяч гривень так і як сімсот вісімдесят тисяч гривень (а.с.а.с.12).

Відповідно до п. 9.7. Договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: - Адміністративний платіж, - Авансовий платіж, - Комісія за передачу предмета лізингу, - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6, ст. 9 даного Договору.

Згідно п. 12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п. 1.7 та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. В такому випадку поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Судом встановлено, що 07 липня 2015 року позивачем було сплачено 76000 грн. за договором фінансового лізингу № 00302.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту оспорюваного договору фінансового лізингу від 07 липня 2017 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що договором виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із даними вимогами, враховуючи, що умови договору фінансового лізингу, зокрема щодо адміністративного платежу, про часткове повернення суми платежів при розірванні позивачем договору порушують принципи добросовісності і справедливості, що є підставою для визнання договору недійсним у зв'язку з істотним дисбалансом договірних прав та обов'язків сторін на шкоду позивача. Зазначене є підставою для стягнення із ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь позивача 76000 грн. авансового платежу.

Окрім того, судом першої інстанції було враховано, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції не було встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Обставин відсутності такої ліцензії ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» не заперечується.

Крім того, відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Так, судом першої інстанції встановлено, що договір фінансового лізингу від 07 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав договір недійсним і застосував наслідки недійсності правочину.

Доводи апеляційної скарги щодо дотримання вимог ст. ст. 202, 203 ЦК України, щодо чинності правочину, дотримання принципу добросовісності, відсутності дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і не завдання шкоди споживачеві, а також відносно відсутності необхідності ліцензування діяльності з надання послуг фінансового лізингу і необов'язковості нотаріального посвідчення спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, та суперечать ст. ст. 628, 799, 806, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, дані доводи апеляційної скарги суперечать правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, які є обов'язковими для всіх судів України.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» відхилити.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: