Справа № 446/1649/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2017 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі Груба Л.М.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Камянка-Бузька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору в частині,

у с т а н о в и в :

позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Кам`янка-Бузького районного суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позов тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 21.03.2007 року уклали кредитний договір LVKBGA00000024. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 45000,00 євро на термін до 20.03.2017 року, відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 станом на 15.06.2015 року має заборгованість 11597,34 євро, яка складається з наступного: 11186,55 євро заборгованість за кредитом; 222,39 євро заборгованість по процентам за користування кредитом; 180,00 євро заборгованість по комісії за користування кредитом; 8,40 євро пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання за договором LVKBGA00000024 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачі письмову вимогу із зазначенням невиконаний зобов`язань за договором LVKBGA00000024. Просили суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11597,34 євро, що за курсом 23,62 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.06.2015 року складає 273929,17 грн. за кредитним договором LVKBGA00000024 від 21.03.2007 року.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору в частині, обґрунтовуючи позом тим, що 21.03.2007 року між ним, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № LVKBGA00000024 на суму 45000 євро на купівлю житла. 21.03.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки на забезпечення виконання кредитного договору № LVKBGA00000024. 28.07.2009 року також було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № LVKBGA00000024, відповідно до якої збільшено строк повернення кредиту до 21.07.2017 року. Зазначає, що ним з початку виникнення договірних відносин добросовісно здійснювалось погашення усіх необхідних платежів до квітня 2015 року включно. На даний час сплачено 70000 євро. Протягом 2014 року та 2015 року позивачем ОСОБА_2 постійно здійснювались спроби переговорів з приводу реструктуризації залишку кредиту. Жодних результатів це не принесло, жодної пропозиціх банком не прийнято. Протягом дії укладених кредитних договорів курс валюти кредиту неодноразово змінювався, тому сплачувати строкові платежі з кожним коливанням курсу ставало важчим. Крім цього він є пенсіонер з місячним доходом 6198,82 грн. Платежі, які необхідно сплачувати відповідно до кредитного договору, передбачені зокрема п.7.1. цього договору, відповідно до якого ним повинен здійснюватись платіж як винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1.5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. На його неодноразові запитання в чому полягає суть таких платежів жодного разу не отримав обґрунтованої відповіді. Просив суд визнати недійсною умову кредитного договору № LVBGA00000024 від 21.03.2007 року в редакції згідно з додатковою угодою № 1 від 28.07.2009 року про обов`язок позичальника сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданного кредиту у момент надання кредиту та 0,2 % від суми виданного кредиту щомісяця в період сплати з моменту укладення договору. Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» з 21.03.2007 року провести перерахунок за кредитним договором № LVBGA00000024 від 21.03.2007 року, зарахувавши отриману банком винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданного кредиту у момент надання кредиту та 0,2 % від суми виданного кредиту щомісяця в період сплати з моменту укладення договору в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту.Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 заперечив проти позову, подав заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позову, зазначивши , що позивач залучив ОСОБА_3 , як співвідповідача, оскільки 21.03.2007 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки на забезпечення виконання ОСОБА_4 кредитного договору від 21.03.2007 року № LVBGA00000024. Вважає, що порука за договором від 21.03.2007 року припинилась з наступних підстав. 28.07.2009 року було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № LVBGA00000024, відповідно до якої збільшено строк повернення кредиту до 21.07.2017 року. Вважає, що внгаслідок збільшення строку повернення кредиту відбулося збільшення обсягу її відповідальності як поручителя, а на такі зміни договірних відносин нею згода не наддавалась, тому вважає, що вона не є належним відповідачем по справі, а позовні вимоги щодо неї є безпідставні, просила у позові відмовити повністю.

Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задовлення, зустрічний позов позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору в частині слід задовольнити повністю з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи 21 березня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № LVKBGA00000024 на суму 45000 євро на купівлю житла.

Згідно матеріалів справи, 21.03.2007 року між відповідачкою ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки на забезпечення виконання кредитного договору № LVKBGA00000024.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» було надано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 45000 євро, що підтверджується квитанцією № 1 від 22.03.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 15.06.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором становить 11597,34 євро.

Згідно матеріалів справи, 28.07.2009 року також було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № LVKBGA00000024, відповідно до якої збільшено строк повернення кредиту до 21.07.2017 року.

Відповідно до п.7.1 додаткової угоду № 1 до кредитного договору № LVKBGA00000024 (особливі умови) зазначено: банк зобов`язується надати «позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 21 березня 2007 року по 21 березня 2017 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 45000,00 (сорок п`ять) євро на наступні цілі: купівля житла, а також у розмірі 2929,32 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) євро 32 євроценти на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1.5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0.2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Так, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, оскільки відповідно до умов кредитного договору від 21 березня 2007 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсним.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22,23 статті 1 , статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зіми або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відтак, відповідачем по зустрічному позову, встановивши в кредитному договорі сплату винагороди за надання фінансового інструменту, не було зазначено про те, які саме послуги за вказані платежі надаються позичальнику. При цьому нарахування цієї винагороди було проведено відповідачем та сплачено позивачем за послуги, які супроводжують кредит, що є незаконним.

Так, з моменту підписання кредитного договору позивачем ОСОБА_2 було сплачено одноразовий платіж у розмірі 1.5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (675 євро) та щомісячно сплачувалось 0.2% від суми виданого кредиту (90 євро).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, ст. 1054 ЦК України, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд -

в и р і ш и в:

позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11597.34 ( ОСОБА_5 ), що за курсом 23,62 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.06.2015 року складає 273929 (двісті сімдесят три тисячі дев"ятсот двадцять дев"ять) грн. 17 коп. за кредитним договором № LVBGA00000024 від 21.03.2007 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк, третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору в частині задовольнити повністю.

Визнати недійсною умову кредитного договору № LVBGA00000024 від 21.03.2007 року в редакції згідно з додатковою угодою № 1 від 28.07.2009 року про обов`язок позичальника сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданного кредиту у момент надання кредиту та 0,2 % від суми виданного кредиту щомісяця в період сплати з моменту укладення договору.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» з 21.03.2007 року провести перерахунок за кредитним договором № LVBGA00000024 від 21.03.2007 року, зарахувавши отриману банком винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданного кредиту у момент надання кредиту та 0,2 % від суми виданного кредиту щомісяця в період сплати з моменту укладення договору в рахунок сплати заборгованості за основною сумою кредиту.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Суддя :