У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, Приморське РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 2006 року після смерті обох батьків є сиротою. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації Оденської міської ради за № 226 від 24 березня 2006 року ОСОБА_5 призначено піклувальником позивача та встановлено місце проживання останнього за місцем проживання бабусі ОСОБА_5 З 2005 року позивач проживає з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Згідно листа Головного управління державної міграційної служби в Одеській області за № 16/569 від 18 лютого 2015 року позивач знятий з реєстрації згідно заяви ОСОБА_6, в зв'язку з тим, що останній зареєстрований у квартирі без її згоди, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_7 не перешкоджати йому ОСОБА_2 у здійсненні реєстраційного обліку за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1; встановити порядок виконання судового рішення та визначити, що в разі набрання рішенням законної сили таке є підставою для Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для здійснення реєстраційного обліку його ОСОБА_2 за вказаною адресою без наявності підписів ОСОБА_4, ОСОБА_7 на заяві ОСОБА_2 про реєстрацію місця проживання.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що квартира АДРЕСА_2 не є приватною власністю, в квартирі зареєстровано місце проживання ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, тому вселення інших осіб в займане жиле приміщення передбачає наявність письмової згоди всіх осіб, які проживають в квартирі.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Діюче законодавство не передбачає вселення інших осіб (крім неповнолітніх дітей до батьків) без письмової згоди на таке вселення всіх проживаючих в житловому приміщенні осіб.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які посилається представник у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, Приморське РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні реєстрації місця проживання, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович