У Х В А Л А

8 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рівненський міський суд Рівненської області рішенням від 30 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задовольнив, стягнув солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по сплаті кредиту та процентів за його користування в розмірі 47 тис. 851 швейцарський франк 21 сантим та пеню в розмірі 622 швейцарських франків 65 сантимів, що за курсом НБУ станом на 24 вересня 2014 року складало 8 тис. 609 грн 31 коп., вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд Рівненської області 29 березня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_5 скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 грудня 2016 року в частині задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишив в силі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 27 жовтня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилив, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2016 року залишив без змін.

У січні 2017 року до Верховного Суду України звернулось ПАТ «УкрСиббанк» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року в частині відхилення їх касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 204, 215 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх вимог ПАТ «УкрСиббанк» надало ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року, 15 липня, 9 грудня 2015 року, 21 березня 2016 року, дві ухвали цього ж суду від 27 січня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 30 березня і 22 червня 2016 року (справи № 6-232цс16, 6-1562цс15 відповідно).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором і ухвалюючи в цій частині рішення про відмову ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні таких вимог, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив із безпідставності вимог банку в цій частині, оскільки наданий банком договір поруки є неналежним та недопустимим доказом. При цьому судом враховано висновок судово-почеркознавчої експертизи, згідно з висновком якого підписи від імені поручителя ОСОБА_5 у договорі поруки виконано не ним, а іншою особою.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року, 15 липня, 9 грудня 2015 року, та дві ухвали цього ж суду від 27 січня 2016 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції на підставі статті 338 ЦПК України скасував рішення судів попередніх інстанцій, справи направив на новий судовий розгляд у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справ, які мають значення для правильного вирішення спорів.

В ухвалі від 21 березня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишив без змін рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову й стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, суд виходив з того, що оскільки боржник отримав грошові кошти за кредитним договором, придбав за ці кошти автомобіль, але не виконав умови договору про повернення кредиту, кредитний договір недійсним не визнавався, тому він є дійсним і підлягає виконанню.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2016 року не свідчить про різне застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Отже, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

У постановах Верховного Суду України від 30 березня і 22 червня 2016 року (справи № 6-232цс16, 6-1562цс15 відповідно) викладено правовий висновок в якому зазначено, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, якщо презумпція правомірності договору не спростована, усі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Висновок, викладений в постановах Верховного Суду України від 30 березня і 22 червня 2016 року (справи № 6-232цс16, 6-1562цс15 відповідно), не суперечить висновку, зробленому судом касаційної інстанції в ухвалі, про перегляд якої подано заяву.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко