Справа №487/763/17 20.09.2017 20.09.2017
Провадження № 22ц/784/2014/17 Суддя першої інстанції Нікітін Д.Г.
Справа№ 487/763/17 Суддя-доповідач апеляційного суду Бондаренко Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарями судового засідання: Гавор В.Б., Шагаєм О.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представником відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Науково-дослідного інституту

«Миколаївська астрономічна обсерваторія»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2017 року ухвалене за позовом

ОСОБА_5 до Науково-дослідного інституту "Миколаївська астрономічна обсерваторія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м. Миколаєві Миколаївської області про стягнення вихідної допомоги при звільненні, компенсації за час затримки розрахунку при звільненні шляхом стягнення середнього заробітку, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та індексації несвоєчасно виплаченого доходу, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Науково-дослідного інституту "Миколаївська астрономічна обсерваторія" про стягнення вихідної допомоги при звільненні, компенсації за час затримки розрахунку при звільненні шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та індексації несвоєчасно виплаченого доходу, відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Науково-дослідного інституту "Миколаївська астрономічна обсерваторія" про визнання незаконним наказу про застосування дисциплінарного стягнення, зміну формулювання причини звільнення та покладення відповідних зобов'язань, відповідача зобов'язано виплатити на користь ОСОБА_5 вихідну допомогу, внаслідок припинення трудового договору з підстав порушення законодавства про працю.

Посилаючись на викладене, а також те, що відповідачем до теперішнього часу ОСОБА_5 вихідна допомога не сплачена, позивач просив стягнути з відповідача суму вихідної допомоги у розмірі 21985,89 грн., суму індексації вихідної допомоги у розмірі 1670,40 грн., суму компенсації втрати частини вихідної допомоги у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 23942,63 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 300473,83 грн., а всього 348072,75 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Науково-дослідного інституту "Миколаївська астрономічна обсерваторія" на користь ОСОБА_5 вихідної допомоги у розмірі 21985,89 грн., індексації вихідної допомоги у розмірі 1670,40 грн., компенсації втрати частини вихідної допомоги у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 23942,63 грн., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 300473,83 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 гривень. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2013 року по справі № 2/487/393/2013 за позовом ОСОБА_5 до Науково-дослідного інституту "Миколаївська астрономічна обсерваторія" про визнання незаконним наказу про застосування дисциплінарного стягнення, зміну формулювання причини звільнення, внесення змін до запису про звільнення в трудовій книжці, стягнення вихідної допомоги при звільненні, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, відшкодування моральної шкоди зобов'язано Науково-дослідний інститут "Миколаївська астрономічна обсерваторія" виплатити на користь ОСОБА_5 вихідну допомогу, передбачену ст. 44 Кодекса законів про працю України, внаслідок припинення трудового договору з підстав порушення законодавства про працю (а.с. 11-17).

Як встановлено судом вказане рішення суду до теперішнього часу не виконано.

Відповідно до положень ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Враховуючи, що відповідно до наведеного рішення апеляційного суду підставою звільнення ОСОБА_5 визнано саме ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та зобов'язано виплатити останньому вихідну допомогу, районний суд у даній справі дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення вказаної вихідної допомоги в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

В той же час, визначаючи розмір вихідної допомоги, суд погодився з розрахунком наданим позивачем, в якому останній не погоджуючись з розміром нарахованої йому заробітної плати за жовтень 2012 року, змінив її нарахування збільшивши її розмір на 292 грн. 44 коп., а відповідно було збільшено розмір середньої заробітної плати та остаточно суми вихідної допомоги.

Однак, відповідачем надано довідку від 13 березня 2017 року про заробітну плату ОСОБА_5 за вересень та жовтень 2012 року (а.с.94). З даної довідки слідує, що заробітна плата позивача за вересень 2012 року складала 7631 грн. 20 коп., а за жовтень 2012 року - 3030 грн. 86 коп. Вказана заробітна плата виплачена позивачу, правильність її нарахування останнім не оскаржено. Спір щодо стягнення на користь ОСОБА_5 різниці недонарахованої заробітної плати, в вище вказаному розмірі, за жовтень 2012 року відповідним органом в установленому законом порядку не розглядався, такі вимоги не заявлені і в даній справі. За такого відсутні правові підстави для зміни нарахування заробітної плати за жовтень 2012 року, та відповідно і для застосування розрахунку вихідної допомоги запропонованого позивачем.

Враховуючи наведене, висновок суду про стягнення на користь позивача вихідної допомоги в розмірі 21985 грн. 89 коп. є невірним, в зв'язку з чим підлягає зміні. Так на користь позивача слід стягнути вихідну допомогу в розмірі 21357 грн. 36 коп. відповідно до розрахунку наведеного відповідачем в письмових запереченнях від 24 квітня 2017 року, що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що 1) індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. 2) Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року 692, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим законом. Під доходом у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру. Аналогічні положення щодо здійснення індексації грошових доходів, які не мають разового характеру також містяться і в ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

З наведеного слідує, що обов'язок нарахування індексації грошових доходів населення та компенсації громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати покладено на роботодавця під час нарахування заробітної плати, яка є щомісячним платежем, при наявності зазначених умов, а не разової виплати, якою є вихідна допомога.

До того ж вихідна допомога згідно п. 3.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, не включається до фонду оплати праці, а відноситься до інших виплат. У зв'язку з тим, що виплата вихідної допомоги не є витратами на оплату праці то індексація грошових доходів населення та компенсації громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати на вихідну допомогу не нараховується.

В той же час, районний суд помилково витлумачив положення ст. 2 Закону України «Про оплату праці» зазначивши про те, що вихідна допомога віднесена до структури заробітної плати. Так, відповідно до наведеної норми заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), а також, додаткова заробітна плата, як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Тоді як вихідна допомога не є оплатою за виконану роботу, а є величиною яка обліковується із середньої заробітної плати.

Таким чином суд не вірно застосував наведені норми права, так як вони не підлягають застосуванню, та безпідставно стягнув на користь позивача з Науково- дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» суму індексації вихідної допомоги у розмірі 1670 грн. 40 коп. та суму компенсації втрати частини вихідної допомоги у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 23942 грн. 63 коп.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу .

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена положеннями ст. 117 КЗпП України, якою встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, поміж іншим роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, обов'язок щодо своєчасного розрахунку з працівником покладено на роботодавця.

Так, на виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2013 року керівником Науково- дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» видано наказ про зміну формулювання звільнення, виплати ОСОБА_5 вихідної допомоги, моральної шкоди (а.с. 22). Проте, власний наказ в частині виплати ОСОБА_5 вихідної допомоги, роботодавцем виконано не було.

В обґрунтування відсутності вини підприємства в затримці розрахунку представник відповідача посилався на те, що сума віхідної допомоги була зарезервована на відповідних рахунках підприємства, 16 грудня 2013 року Науково-дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» до Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області були подані на реєстрацію юридичні та фінансові зобов'язання на рахунок 0248 на загальну суму 22341 грн. 37 коп., з яких 21357 грн. 37 коп. вихідна допомога позивачу (а.с.26, 28, 29, 109-110). Однак, листом про надання попередження Управління Державної казначейської служби України у Миколаївської області від 24 грудня 2013 року попередило Науково- дослідний інститут «Миколаївська астрономічна обсерваторія» про неналежне виконання бюджетного законодавства щодо реєстрації бюджетного зобов'язання на суму 22341 грн. 37 коп. згідно реєстру бюджетних зобов'язань № 645 від 16 грудня 2013 року по рахунку 0248, в зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують факт взяття бюджетного зобов'язання - п. 2.9 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 309 від 2 березня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 березня 2012 року за № 419/20732, п. 23 ст. 116 Бюджетного кодексу України (а.с. 27).

Крім цього, листом від 13 березня 2014 року Науково- дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» додатково зверталося до Управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, в якому зазначали про необхідність виконання рішення суду на користь ОСОБА_5 та нагадували про законодавчо встановлену відповідальність за невиконання рішення суду (а.с. 145-146)

В подальшому, на протязі більше ніж два роки, відповідач не вживав будь-яких дієвих заходів щодо виконання законодавчо покладеного на нього обов'язку та обов'язку відповідно до рішення апеляційного суду від 31 жовтня 2013 року щодо виплати нарахованої суми.

Також не заслуговують на увагу посилання відповідача, на бездіяльність державної виконавчої служби, яка не вживає на його думку заходів, щодо виконання рішення, оскільки вказана обставина не знімає обов'язок в цьому питанні з відповідача.

За вказаних обставин, відсутні підстави вважати, що невиплата вихідної допомоги сталася не з вини Науково- дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія».

В зв'язку з викладеним, висновок районного суду щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є вірним.

Проте, з урахуванням невірного розрахунку позивачем середньої заробітної плати, про що зазначено вище, рішення районного суду в цій частині також підлягає зміні, оскільки на користь позивача слід стягнути не 300473 грн. 83 коп. середньої заробітної плати за несвоєчасний розрахунок, а 291883 грн. 92 коп. (41 місяць х 7119,12 грн. середнього заробітку).

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Із змісту позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, позивач вказував, що несвоєчасна виплата належних йому сум з боку відповідача призвела до його моральних та душевних страждань, через неможливість вільно розпоряджатись належними йому грошовими коштами. Вказаний факт підтверджується обставинами справи.

Враховуючі зазначене, а також що трудові права позивача, а саме право на своєчасне отримання вихідної допомоги було порушено, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в грошовому виразі. В зв'язку з цим доводи відповідача щодо недоведеності факту заподіяння моральної шкоди є безпідставними.

В той же час, районний суд не навів переконливих доводів щодо визначення розміру вказаного відшкодування в сумі 3000 грн. Враховуючи об'єм порушених прав, ступінь моральних страждань, тривалість порушення права, колегія суддів вважає 1000 грн. достатнім розміром для компенсації заподіяної моральної шкоди. В зв'язку з чим, в цій частині оскаржуване рішення також підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для закриття провадження у справі через те, що спір між тими ж сторонами з тих самих підстав вже вирішено, не заслуговують на увагу, оскільки рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2013 року було ухвалено хоча і між тими ж сторонами проте з інших підстав, оскільки стосовно вимог щодо вихідної допомоги суд вирішував питання про зобов'язань відповідача, тоді як в даній справі позовні вимоги стосуються стягнення вказаної виплати.

В порядку ст. 88 ЦПК України розподілу підлягають судові витрати, шляхом стягнення з відповідача на користь держави 3132 грн. змінивши також в цій частині рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Науково-дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 8 серпня 2017 року в частині стягнення вихідної допомоги, відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні, моральної шкоди та розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з Науково-дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» на користь ОСОБА_5 21357 грн. 36 коп. вихідної допомоги, 291883 грн. 92 коп. відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні (середній заробіток за час затримки розрахунку), 1000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Науково-дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» на користь держави 3132 грн. судового збору.

Вказане рішення в частині стягнення суми індексації вихідної допомоги та компенсації втрати частини вихідної допомоги у зв'язку з порушенням строків її виплати скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Науково-дослідного інституту «Миколаївська астрономічна обсерваторія» про стягнення суми індексації вихідної допомоги та суми компенсації втрати частини вихідної допомоги у зв'язку порушенням строків її виплати відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: Т.З. Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І. Темнікова