Справа № 454/1462/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/1072/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: прокурора Панькевич Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року у позові ОСОБА_2 до Прокуратури Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що дане рішення суду не ґрунтується на законності, верховенстві права, на вимогах закону, тобто було прийняте без дотримання Конституції та Законів України, позов був вирішений відповідно до внутрішнього переконання судді, та е ґрунтувався на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Стверджує, що має право на відшкодування шкоди, тому суд зобов"язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії і враховуючи приписи ст. 56 Конституції України, задоволити позов та захистити його права. Вважає, що в позовній заяві він надав докази підтвердження факту заподіяння моральних страждань, однак суд першої інстанції не звернув увагу на подані ним докази на підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, ступінь вини останнього та з чого він виходив при вирахуванні грошової суми.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з держави Україна, в особі Державної казначейської служби 1 000 000 грн.

ОСОБА_2 та представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явилися, хоча про розгляд були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 64-65), про причини неявки суд не повідомили, та з клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталися, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора Панькевич Р.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_2 скеровувалася 18.07.2013 року на адресу Генерального прокурора України заява про кримінальне правопорушення, у якій просив зареєструвати таку у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, відкрити кримінальне провадження відносно судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_3, яка зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби при розгляді його позовної заяви від 19.11.2010 року не виконала вимог Конституції України, ЗУ «Про статус суддів», внаслідок чого постановила завідомо неправосудну ухвалу від 19.03.2010 року.

Відповідно до листа прокуратури Львівської області від 31.07.2013 року адресованого позивачу ОСОБА_2 встановлено, що таким позивачу повідомлено про скерування його заяви у прокуратуру Сокальського району для організації розгляду. (а.с .12)

Згідно копії листа від 07.08.2013 року в.о. прокурора Сокальського району, що адресований позивачу встановлено, що таким позивачу роз'яснено з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007р. «Про незалежність судової влади» та ст. 124 Конституції України, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. З огляду на відсутність згідно ст. 214 КПК України у зверненні позивача будь-яких обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінального правопорушення, підстав для внесення відомостей до ЄРДР за зверненням не вбачається. Роз'яснено право згідно ст. 303 КПК України на оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. (а.с.13)

Враховуючи те, що в листі від 07.08.2013 року в.о. прокурора Сокальського району чітко роз'яснено позивачу його право на оскарження в порядку ст. 303 КПК України до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, позивач мав можливість у визначеному законом порядку захистити порушені, на його думку, права.

Крім цього, згідно ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законодавством України.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2 ставить питання про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовими особами прокуратури Львівської області при розгляді його заяви від 18.07.2013 року.

В той же час, із дослідженого листа прокурора району встановлено, що згідно ст. 214 КПК України, у заяві позивача відсутні будь-які обставини, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінального правопорушення, відповідно підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаним зверненням не вбачалось. Роз'яснено право згідно ст. 303 КПК України на оскарження дій прокурора до слідчого судді.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. За правилами ч. 6 зазначеної статті відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, тобто за незаконні дії або бездіяльність цих органів, які не включені до переліку незаконних рішень, дій чи бездіяльності ч 1 ст. 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Умовами застосування цих норм є завдання моральної шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Як встановлено в ході розгляду справи, підставою звернення до суду із даним позовом позивачем зазначено незаконні дії посадових осіб прокуратури Львівської області при розгляді його заяви від 18.07.2013 року, при чому у листі прокурором позивачу зазначено про розгляд його заяви та відсутності будь-яких обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення суддею і роз'яснено можливість оскарження такого висновку у разі незгоди із ним, тому колегією суддів не встановлено обставин та доказів які б свідчили про спричинення позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні даного позову, та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Доводи апелянта не спростовують висновків районного суду.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді