Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: представника позивача; відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Гощанського районного суду від 31 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ "Приватбанк" або банк) про стягнення з ОСОБА_2 11 658, 57 гривень заборгованості, що виникла із порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Гощанського районного суду від 31 травня 2017 року позов банку задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 757,62 гривень заборгованості за кредитним договором б/н від 16.02.2010 року, з яких: 236, 63 гривень заборгованості за кредитним договором, 120, 99 гривень заборгованості по процентах, 400 гривень заборгованості за пенею, комісією і штрафами та 1 600 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На рішення суду в частині відмови у задоволенні позову позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказів та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось про помилковість висновків суду щодо зменшення розміру процентів, вважаючи, що їх нараховано в подвійному розмірі та вони є пенею. Вказувалось, що нормами ч.1 ст. 1054, ст. 526, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено як плату за користування кредитними коштами у вигляді процентів, так і відповідальність, що настає в результаті порушення зобов'язань за договором у виді пені та штрафів. Однак суд хибно відніс проценти до неустойки та безпідставно застосував до них положення ч.3 ст. 551 ЦК України, яка застосовується лише щодо неустойки, тобто пені та штрафів. Між тим, суд не врахував розяснення п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", а також ч.3 ст. 551 ЦК України щодо підстав зменшення розміру неустойки.

Тому вважає, що в суду не було правових підстав для зменшення розміру процентів. При цьому зазначав, що належним доказом на спростування розрахунку заборгованості банку є висновок економічної експертизи, яка не проводилась. Розрахунок же суду не є належним доказом, тому що суддя не має спеціальних знань для його здійснення.

З цих підстав просив рішення суду першої інстанції в частині зменшення заборгованості по процентам скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентах в повному розмірі, а в іншій частині залишити без змін.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості і доведеності, а також із часткового визнання відповідачем вимог банку та з урахуванням того, що сума нарахованої позивачем процентів, яку вважав неустойкою, перевищує суму основного боргу, зменшив її розмір.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що 16 лютого 2010 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №SAMDN500TC002752619, відповідного до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 2 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір складався із анкети-заяви позичальника, тарифів банку, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 6-13, зв.).

Вважаючи, що відповідач не виконує належним чином кредитні зобов'язання, ПАТ КБ "Приватбанк" у березні 2017 року звернулося до суду, вимагаючи стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 658, 57 гривень, з яких: 236, 63 гривні складає заборгованість за кредитом, 7 490, 58 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 900 гривень заборгованість за пенею та комісією, 500 гривень штраф (фіксована частина), 531, 36 гривень штраф (процентна складова).

Оскільки судом при вирішенні спірних прав та обовязків помилково віднесено заборгованість за процентами за користування кредитом до неустойки і її розмір зменшено із застосуванням правил ч. 3 ст. 551 ЦК України, тому оскаржуване в цій частині рішення суду підлягає скасуванню, виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

З розяснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. першому п. 27 своєї постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, вбачається, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056 (1) ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Приходячи до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів ураховує хибність тверджень суду щодо можливості зменшення розміру процентів, які є неустойкою, що суперечить матеріалам справи і вимогам закону. Тобто проценти за користування кредитом не можна в будь-якому разі вважати неустойкою, а тому вважає, що до стягнення на користь банку із відповідача підлягає 228, 59 гривень заборгованості за процентами.

При цьому береться до уваги поданий представником банку в засіданні апеляційного суду розрахунок заборгованості за кредитним договором №SAMDN500TC002752619 від 16.02.2010 року. За цим письмовим доказом заборгованість ОСОБА_2 за процентами за користування кредитом складає якраз 228, 59 гривень.

Отже, спірний розмір процентів стверджено належним і переконливим доказом, який апеляційним судом оцінюється в сукупності з іншими доказами відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Перевірка колегією суддів рішення суду в іншій частині унеможливлюється вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України.

Так, відповідно до цієї норми закону під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Підставою для ухвалення нового рішення про стягнення 228, 59 гривень процентів за користування кредитом відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі ч. 1 ст. 1054 ЦК України, абз. першого п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду від 31 травня 2017 року в частині стягнення 120 (сто двадцять гривень) 99 копійок заборгованості за процентами за користування кредитом скасувати.

Позов у цій частині задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 228 (двісті двадцять вісім) гривень 59 копійок заборгованості за процентами за користування кредитом.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: