КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1328/16-ц
Провадження №2/319/15/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Мальованого В.О.,

при секретарі судового засідання Синякової О.І.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним , -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за розпискою. Так, 16 серпня 2013 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти під розписку у розмірі 100 000 гривень. Відповідач отримав зазначені кошти та зобовязався за першої вимоги позивача повернути борг. 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення заборгованості, однак відповідач не відреагував. На сьогоднішній день ОСОБА_2 ухиляється від повернення усієї суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання.

Ураховуючи викладене, позивач просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 100 000 грн. та судові витрати.

01 грудня 2016 року ОСОБА_2 подав до суду з зустрічний позов в якому прохає визнати недійсним договір позики укладений між ним та ОСОБА_1 16 серпня 2013 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що 16 серпня .2013 року він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50 000 гривень. В забезпечення повернення боргу ОСОБА_1 змусив дати на його імя нотаріально посвідчену довіреність на вчинення дій , щодо оформлення спадкових прав на земельну ділянку , укладення договору оренди, в тому числі і отримання належної орендної плати. За даною довіреністю ОСОБА_1 за 2014-2015 роки отримав в ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня» належні ОСОБА_2 кошти в сумі 13 341 грн. 20 коп.

Розписку на 100 000 гривень він підписав в стані алкогольного спяніння під психологічним тиском та погрозою фізичного насильства з боку ОСОБА_1, тому посилаючись на ст.231 ЦК України, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1. заявлені вимоги підтримав, прохав їх задовольнити по тих підставах, які були зазначені в позові. При цьому пояснив, що за даним договором позики 16 серпня 2013 року він передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 100 000 гривень , про що той підписав відповідну розписку. При цьому ОСОБА_2 пообіцяв в забезпечення повернення коштів передати йому в оренду земельний пай , який успадкував після смерті матері , та який перебував у користуванні ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня». Оскільки на той час ОСОБА_2 не оформив свої спадкові права на земельну ділянку із-за відсутності у нього коштів, тому питанням оформлення спадщини займався він за власні кошти. Для цього ОСОБА_2 надав йому нотаріально посвідчену довіреність з правом отримання орендної плати в ТОВ «Агрофірма 40 років Жовтня». На сьогоднішній день ОСОБА_2 борг за договором позики не повернув, земельну ділянку йому в оренду не передав , а знову переуклав договір оренди землі з ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня», тому він просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг в сумі 100 000 гривень. Що стосується отриманих коштів орендної плати за землю за 2014, 2015 року в сумі 13341 гривня 20 копійок , то цими коштами йому відшкодовано понесені витрати на оформлення спадкових прав ОСОБА_2 на земельну ділянку , а тому дані кошти не можуть враховуватися, як часткове погашення боргу за договором позики.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив , що дійсно 16 серпня 2013 року він взяв в борг у ОСОБА_1 50 000 гривень , які потім віддав своїй дочці на лікування та вирішення побутових проблем. При цьому він написав розписку про отримання коштів в сумі 100 000 гривень, під психологічним примусом та погрозами фізичної розправи з боку ОСОБА_1 Як гарантією повернути борг він пообіцяв ОСОБА_1 , що передасть йому в оренду земельну ділянку, яку успадкував після смерті матері. Земельна ділянка на той час перебувала в користуванні ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня» за договором оренди , строк дії якого мав закінчитися у 2017 році. Оскільки спадкові права він на земельну ділянку не оформив із-за відсутності коштів , тому він надав довіреність ОСОБА_1 на оформлення прав на землю та отримання орендної плати. ОСОБА_1 дійсно займався переоформленням землі за власні кошти. ОСОБА_2 повідомив , що на даний час він отримані кошти не повернув, та переуклав договір оренди землі з ТОВ «»Агрофірма 40 років Жовтня». Підтримує свій зустрічний позов з тих підстав , що не отримував кошти в сумі 100 000 гривень , тому прохає визнати недійсним договір позики.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 підтримав зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним і наполягав на його задоволенні на підставі ст..231 ЦК України , оскільки правочин був вчинений проти справжньої волі ОСОБА_2 внаслідок застосування до нього психологічного тиску з боку ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що вона є дочкою ОСОБА_2. і підтвердила той факт , що її батько дійсно у серпні 2013 року отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 50 000 гривень, які передав їй на лікування та вирішення житлових проблем.

Суд, вислухавши пояснення за первісним позовом позивача, відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що первісний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

16 серпня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (далі Договір ), за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 100 000 грн.. Який останній зобовязувався повернути за першою вимогою позикодавця.

Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною другою статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як випливає з матеріалів справи та пояснень сторін, 16 серпня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 власноручно була складена розписка про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 100 000 грн. 00 коп., розписку підписав власноручно ОСОБА_2.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 на вимогу позикодавця у встановлений строк належним чином зобовязання не виконав, кошти позивачу ОСОБА_1 не повернув.

Вирішуючи питання , щодо суми коштів , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача , суд виходить із того , що за договором позики від 16 серпня 2013 року сума переданих коштів зазначена 100 000 гривень і саме ця сума підлягає стягненню.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на той факт , що ним було отримано не 100 000 гривень , а 50 000 гривень , не підтверджуються належними доказами, тому не приймаються судом до уваги.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України:

- договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16).

З огляду на викладене суд вважає, що розпискою від 16 серпня 2013 року підтверджено факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та отриманням останнім за договором грошових коштів в розмірі 100 000 гривень.

Згідно ч. 2. ст..218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами , засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами . Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 , з огляду на вимоги ч.1 ст.218 ЦК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову ОСОБА_1

Що стосується позовних вимог ОСОБА_6 за зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним, суд виходить з наступного:

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Посилання ОСОБА_2 на той факт , що ним розписка була підписана внаслідок тяжких для нього сімейних обставин під психологічним тиском ОСОБА_1 є предметом доказування і має доводитися в судовому засіданні належними доказами . Натомість ОСОБА_2 на підтвердження цих обставин не надав суду жодних доказів, тому судом дані обставини визнаються недоведеними і відповідно відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Оскільки позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 задоволено повністю , у відповідності до ст.88 ЦПК України на його користь підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1000 гривень , та витрат на правову допомогу з урахуванням фактично витраченого часу на представництво інтересів позивача в суді, в розмірі 2000 гривень.

Керуючись ст.525,533, 1046, ст.231 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,212,214,215 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_1 виданий Куйбишевським РС УДМС України в Запорізькій області 28.09.2016 року ІПН НОМЕР_2) , проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 суму боргу в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, а також судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1000 (однієї тисячі гривень ) 00 копійок та витрат на правову допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, а всього 103 000 (сто три тисячі) гривень 00 копійок .

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. На підставі викладеного, керуючись ст.525,533, 1046 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,212,214,215 ЦПК України суд,-

Суддя: В.О.Мальований