АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про розірвання договору та відшкодування моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 у вересні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації про розірвання договору.

Зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м.Заставна Чернівецької області.

У зв»язку із виїздом ОСОБА_1 за кордон ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про визнання місця проживання дітей, умов їх

утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 21 січня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №124.

Посилалася на істотне порушення ОСОБА_2 умов, визначених пунктами 2.2.2, 2.1.3, 2.1.6, 2.2.3, 3.1, 3.7 договору, зокрема, не надання

Справа №716/1095/17

Провадження №22-ц/794/964/2017 рік Головуючий у 1 інстанції Пухарєва О.В.

Категорія 48 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

інформації про місце знаходження дитини, чинення перешкод у спілкуванні дитини з матір»ю, дідом, бабою, не забезпечення матері вільного доступу до виховання дитини, не надання матері можливості проведення з дитиною визначеного періоду під час канікул, виховання дитини без поваги до матері.

Вказувала на те, що порушення ОСОБА_2 договору завдало шкоди, оскільки значною мірою позбавило того, на що розраховувала при укладенні договору, заподіяло моральну шкоду.

Просила договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 21 січня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №124 розірвати.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 грн.

ОСОБА_2 у жовтні 2016 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Зазначав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 21 січня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №124.

Вказував, що ОСОБА_1 проживає окремо.

Відповідно до п.2.1.4 договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 21 січня 2015 року мати зобов»язана щомісячно сплачувати батькові кошти на утримання дитини в сумі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Посилався на невиконання ОСОБА_1 зобов»язання з січня 2015 року.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти на утримання дитини ОСОБА_5 в сумі 42000 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 збільшив позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 грошові кошти на утримання дитини ОСОБА_3 за період з січня 2015 року по березень 2017 року в сумі 54000 грн.

Об»єднано в одне провадження позови ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 жовтня 2016 року.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, постановлено договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 21 січня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №124 розірвати, а в решті відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про стягнення грошових коштів відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання договору та відмови у зустрічному позові ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про розірвання договору відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про стягнення грошових коштів задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Судове рішення в частині відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про стягнення моральної шкоди не оскаржується.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2017 року в частині, що оскаржується, відповідає наведеним вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про розірвання договору, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2 ст.651 ЦК України та вважав доведеним істотне порушення ОСОБА_2 умов, визначених пунктами 2.2.2, 2.1.3, 2.1.6, 2.2.3, 3.1, 3.7 договору, що значною мірою позбавило ОСОБА_1 того, на що розраховувала остання при укладенні договору, призвело до порушення прав дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості.

Ухвалюючи судове рішення в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції послався на правила, встановлені ч.4 ст.157, ч.1 ст.189 СК України та зазначив, що у разі невиконання матір»ю свого обов»язку за договором стягнення грошових коштів на утримання дитини здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Разом з тим, відповідно до правила ч.2 ст.191 СК України, суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_1 не ухилялася від надання утримання дитині з січня 2015 року по серпень 2016 року та щомісячно сплачувала ОСОБА_2 кошти на утримання дитини в розмірі, визначеному договором, ОСОБА_2 не звертався до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Заставна Чернівецької області (а.с.8).

На підставі ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 21 січня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №124 (а.с.10).

За змістом абз.1 ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Підставою позову, тобто обставинами, якими ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала істотне порушення ОСОБА_2 умов, визначених пунктами 2.2.2, 2.1.3, 2.1.6, 2.2.3, 3.1, 3.7 договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 21 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №124.

За змістом договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, посвідченого приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. 21 січня 2015 року, сторони зобов'язані інформувати іншу сторону про місце знаходження дитини, а також забезпечувати можливість спілкування дочки з матір'ю по телефону або через інший зв'язок ( п.2.1.1); сторони зобов'язані брати участь у вихованні дочки, виховувати її з повагою до матері/батька (п.2.1.3); батько не має права чинити перешкод у спілкуванні дитини з дідом, бабою, з іншими членами сім'ї та родичами матері (п.2.1.6); мати має право проводити з дочкою один тиждень під час зимових канікул та один місяць під час літніх (п.2.2.3); шляхом досягнення спільної волі сторони домовилися про забезпечення матері вільного доступу до виховання дочки, можливості безперешкодного спілкування з нею, а також не перешкоджати одне одному у здійсненні прав та обов'язків стосовно виховання та спілкування з дитиною та забезпечення її належного розвитку (п.3.1); у разі зміни батьком разом з дитиною свого місця проживання, визначеного у даному договорі, батько зобов'язується повідомити мати в семиденний строк (п.3.7).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 22 серпня 2016 року вивіз дитину на відпочинок, після чого змінив місце проживання дитини, не надавши ОСОБА_1 інформації про місце знаходження дитини, чинить перешкод у спілкуванні дитини з матір»ю, дідом, бабою, не забезпечує матері вільного доступу до виховання дитини, не надає матері можливості проведення з дитиною визначеного періоду під час канікул, виховує дитину без поваги до матері.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо недоведеності обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими.

За змістом ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 визнано обставини вивозу дитини на відпочинок 22 серпня 2016 року та зміни місця проживання дитини.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_2 повідомлено ОСОБА_1 про тимчасове проживання дитини по вул.Чигиринського, 12 м.Сокиряни Чернівецької області до листопада 2016 року поштою лише 2 вересня 2016 року, тобто поза межами строку, визначеного п.3.7 оспорюваного договору (а.с.24-25).

Крім того, ОСОБА_2 повідомлено ОСОБА_1 про тимчасове проживання дитини по вул.Чигиринського, 12 м.Сокиряни Чернівецької області до грудня 2016 року поштою 5 листопада 2016 року, тобто після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.

Обставини не надання ОСОБА_2 інформації ОСОБА_1 про місце знаходження дитини, чинення перешкод у спілкуванні дитини з матір»ю, дідом, бабою, не забезпечення матері вільного доступу до виховання дитини підтверджується зверненням ОСОБА_6 до Завтавнівського відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області 16 серпня 2016 року, зверненням ОСОБА_1 до Заставнівського відділення поліції Кіцманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області 26 серпня 2016 року, зверненням ОСОБА_1 до Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області від 16 серпня 2016 року, показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що за результатами розгляду наведених звернень не підтверджено викладені факти, не відповідають дійсності, оскільки за висновками по матеріалам встановлено відсутність лише ознак кримінального правопорушення (а.с.12, 66).

У той же час твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо суперечливості показів свідків зводиться до надання ОСОБА_2 оцінки доказам.

Водночас у матеріалах справи відсутні докази, які спростовують покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

З приєднаного до матеріалів справи висновку психолога дошкільного навчального закладу №1 «Веселка» від 28 вересня 2016 року вбачається, що за результатами спостережень та діагностувань ОСОБА_3 за період з 23 серпня 2016 року виявлено, що дитина весь час знаходиться в напрузі, коли мова йде про сім'ю , зокрема про матір. Підсумком тесту «Моя сім'я» є те, що на малюнку немає матері, що говорить про відсутність у дитини емоційного контакту з матір'ю. Під час проведення бесід про маму дитина говорить про те, що мама її не любить та «вкраде» від татуся ( а.с.69).

Ураховуючи істотну різницю між тим, на що має право розраховувати ОСОБА_1, укладаючи договір, і тим, що ОСОБА_2 не надається інформації про місце знаходження дитини, не забезпечується можливість спілкуванні дитини з матір»ю, дідом, бабою, вільного доступу матері до виховання дитини, проведення матір»ю з дитиною визначеного періоду під час канікул, виховання дитини без поваги до матері, що дає ОСОБА_1 підстави вважати, що вона не може розраховувати на виконання зобов'язань ОСОБА_2 в майбутньому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання договору.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами частини 1, 2 ст.181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

На підставі ч.2 ст.189 СК України у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що у разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Відповідно до п.2.1.4 договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 21 січня 2015 року мати зобов»язана щомісячно сплачувати батькові кошти на утримання дитини в сумі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Зазначені кошти повинні передаватись щомісячно в готівковій формі не пізніше 5 числа місяця, за який здійснюється оплата з урахуванням індексу інфляції.

Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не ухилялася від надання утримання дитині з січня 2015 року по серпень 2016 року та щомісячно сплачувала ОСОБА_2 кошти на утримання дитини в розмірі, визначеному договором, мотивовано показами свідка ОСОБА_11

При цьому судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 не звертався до нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2, на які є посилання в апеляційній скарзі, про те, що обставини передавання ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 на утримання дитини не можуть підтверджуватися показами свідка, допустимими доказами є письмові.

За містом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 наведеної норми передбачено, що ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

На підставі ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ч.1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Порядок виконання зобов'язань щодо надання утримання дитині урегульовано договором, за яким сторони домовились про передачу коштів у готівковій формі, підтвердження виконання зобов»язання письмовими доказами не передбачено.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить інших доводів.

На підставі ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене підстав для скасування правильного по суті судового рішення немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: