Справа № 161/5841/17 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/1155/17 Категорія: 41 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Стрільчук В.А.,

з участю секретаря судових засідань Галицької І.П.,

з участю позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити дії.

Позов обґрунтовує тим, що 03 квітня 2017 року він разом зі своєю дружиною займався благоустроєм прибудинкової території біля будинку, в якому вони проживають, за адресою: АДРЕСА_1 В той час, коли він лагодив паркан, до них підійшла сусідка ОСОБА_3 і стала висловлювати своє незадоволення тим, що встановлення раніше відсутньої секції паркану буде створювати їй незручності, бо якраз там була стежина, якою вона інколи ходить. Зазначає, що відповідач більше години була присутньою при тому, як він працював і весь цей час вказувала що і як він має робити на території його квітника, яким він опікується понад 30 років. Полагодивши паркан, вони з дружиною навели лад в квітнику і стали збиратися йти додому, коли прибігла розлючена відповідач та почала кричати, ображати його, не підбираючи слів, висловлювати прокльони та видумані звинувачення. Вказує, що на його адресу від ОСОБА_3 прозвучало побажання «здохнути», а також звинувачення в тому, що він «рекетир та бандитська морда», «зайда східняцька». Наступного дня, 04 квітня 2017 року, відповідач демонстративно порушила побудований ним парканчик. Вважає, що неадекватна поведінка ОСОБА_3, поширення останньою неправдивої інформації відносно нього у вигляді крику, принизливих та непристойних слів, прокльонів в присутності інших людей створює негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих та порушує його честь. Внаслідок порушення його прав також вважає, що має підстави для відшкодування йому відповідачем моральної шкоди, оскільки він зазнав душевних страждань від приниження його людської гідності, погіршився стан його здоров'я з'явились нові хвороби.

Просив визнати дії ОСОБА_3 незаконними та неправомірними по відношенню до нього щодо розповсюдження недостовірної інформації в місцях загального користування, яка принижує його честь, гідність людини і громадянина, стягнути з ОСОБА_3 в його користь 10000 грн. моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації, обов'язати ОСОБА_3 негайно та якісно відремонтувати пошкоджений нею 04 квітня 2017 року парканчик, який є державною власністю Луцької міської ради.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в даній справі задовольнити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач жодними належними та допустимими доказами не довів обставини, на які він покликався як на підставу своїх позовних вимог, а саме, що ОСОБА_3 розповсюджувала недостовірну інформацію, а сам факт наявності конфлікту між сторонами не свідчить про приниження честі, гідності позивача.

Такі висновки суду є правильними і ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист особистого немайнового права в порядку ст.275 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач поширювала неправдиву та образливу інформацію відносно нього у вигляді голосного крику, принизливих та непристойних слів, прокльонів в присутності інших осіб, що на думку ОСОБА_2 створювало негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих та принижувало честь, гідність.

Згідно положень ст.277 ЦК України, ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення такої інформації відповідачем.

Позивач в судовому засіданні не довів сам факт поширення відповідачем недостовірної або ж принизливої щодо нього інформації.

В суді апеляційної інстанції позивач вказував, що доказом обґрунтованості та доведеності заявлених вимог є покази свідка ОСОБА_5, які надані нею в суді першої інстанції, з приводу крику відповідача та вживання образ відносно ОСОБА_2

Однак дані покази, за відсутності інших належних та допустимих доказів, не є переконливим доведенням обставин, що викладені в позовній заяві щодо дій відповідача. Свідок ОСОБА_5 є дружиною позивача, а тому до її показів суд першої інстанції обґрунтовано віднісся критично.

Вказуючи про те, що нецензурні вислови, образливі вислови, наклепницькі характеристики в його адресу були вжиті ОСОБА_3 в присутності інших осіб в тому числі мешканців будинку в якому вони проживають, позивач після роз'ясненого судом права заявляти клопотання про виклик свідків, а зокрема особи яка проживає в АДРЕСА_2 та громадянина ОСОБА_6 про яких йдеться мова у позовній заяві як очевидців події, відмовився клопотати про виклик вказаних осіб в судове засідання.

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_8, жодних обставин, щодо подій якій мали місце 3 квітня 2017 року суду не повідомили.

Покази свідка ОСОБА_9 відхиляються судом, оскільки вони носять суперечливий характер. Так в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 не могла пояснити де саме і в який період часу відбувався конфлікт та суперечка між позивачем та відповідачем, та не могла ствердно сказала, що саме ОСОБА_3, яку вона ніколи до того не бачила вживала нецензурні вислови та голосно кричала в адресу ОСОБА_2 Також свідок вказала, що з дружиною позивача ОСОБА_5 вона перебуває в товариських стосунках, а тому проходячи повз їхнього будинку звернула увагу на людей, що голосно спілкувались однак до них не підходила.

В свою чергу, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 у категоричній формі заперечувала, що нею учинялись будь-які дії, які б були покликані образити честь та гідність ОСОБА_2

За таких обставин суд першої інстанції дослідивши наявні докази прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 не довів, що ОСОБА_3 розповсюджувала недостовірну або ж образливу інформацію про нього, чи вчиняла інші дії, які принижували його честь та гідність.

Неприязні стосунки між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними в питаннях добросусідства само по собі не може бути підставою для задоволення заявлених вимог та захисту немайнових прав позивача за відсутності доказів про їх порушення ОСОБА_3.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вимога про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на факті приниження честі, гідності, ділової репутації, та є похідною від даних вимог, а оскільки в їх задоволенні судом відмовлено, відтак і відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Надані позивачем довідки медичних установ, які подавались на підтвердження заподіяння моральної шкоди, свідчать про наявність у ОСОБА_2 ряду захворювань з приводу яких він звертався до таких установ, та не носять у собі категоричної інформації, що хвороби виникли внаслідок подій, про які йдеться мова в позовній заяві.

Дослідивши всі докази у справі та давши аналіз нормам Закону, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення шкоди як моральної так і матеріальної.

Покликання апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної цивільної справи, порушення порядку допиту свідків, порядку дослідження доказів, ведення процесу і як наслідок постановлення незаконного рішення є безпідставними та спростовуються звукозаписом та журналом фіксування судового засідання.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи та норм Закону, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 липня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді