Справа № 466/908/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/532/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді Шандра М.М., Левик Я.А.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 4 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів, -

В СТАНОВИЛА:

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в користь ОСОБА_2 100 000 (сто тисяч) гривень, шляхом переведення даних коштів на рахунок ОСОБА_2, відкритий в АТ «Ощадбанк» за реквізитами: код отримувача 09325703, Банк отримувача Філія-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», код банку отримувача 325796, призначення платежу - поповнення картрахунку № 7745 ОСОБА_2 Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в користь ОСОБА_2 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. пені, 558 (пятсот пятдесят вісім) грн., 90 коп. суму трьох відсотків річних та 6193 (шість тисяч сто девяносто три) грн. інфляційних втрат. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в користь ОСОБА_2 1135 (одну тисячу сто тридцять пять) грн. 52 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Дельта Банк», в особі представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» - ОСОБА_3 В обґрунтування поданої апеляційної скарги покликається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального та матеріального права. Окрім договору банківського вкладу, укладеного 02.09.2014 року, між сторонами було укладено і договір банківського рахунку фіз.особи та відкрито поточний рахунок № 7140, та 01.12.2014 року Банком по закінченню терміну дії договору банківського вкладу позивачу здійснено повернення вкладу на її власний поточний рахунок в сумі 477112,56 грн. та відсотків в сумі 7666,48 грн. 03.12.2014 року АТ «Дельта Банк» відповідно до заяви на переказ готівки за № ПН 1175075 було здійснено касову операцію на суму 100 000 грн. позивачу на рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», код отримувача 09325703. В підтвердженні ініційованого переказу банком видано позивачу заяву про отриману комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 150 грн.

Постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року, АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. У звязку з чим, на підставі п.2 ч.5 ст.12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року про процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 3 березня 2015 року.

З приписів п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Тобто для клієнтів, які відкрили рахунок у банку, введення тимчасової адміністрації, так само як і для вкладників, означає відсутність можливості скористатися своїми коштами, оскільки на них як на кредиторів поширюються обмеження, передбачені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Судом першої інстанції враховано, що відповідно до п.З ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, однак у матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірного переказу позивача. Відтак, виконання Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» вимог позивача ОСОБА_2 після запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі Постанови №150 від 02.03.2015р. правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» є неможливим та таким, що не відповідає приписам ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Введення тимчасової адміністрації стосовно АТ «Дельта Банк», це заходи,наслідком яких є спеціальний порядок повернення коштів у відповідності до ЗаконуУкраїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач, маючи майнову вимогу до банку, на захист якої подано данийпозов, є кредитором банку, отже щодо нього застосовуються правовідносини приписівЗакону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в томучислі положення ст. 36 щодо наслідків запровадженнятимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

Судом першої інстанції безпідставно задоволенозаявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 558,90 грн. та 6 193, 00 грн. інфляційних втрат. Спір між Позивачем та АТ «Дельта Банк» по вказаній вище судовій справі стосується виконання обовязків Банку по переказу коштів, а не прострочення виконання зобов»язання. ОСОБА_2 у спірних правовідносинах не виступає кредитором за кредитним договором, тому відсутні підстави для посилання Позивача на ст. 625 ЦК України. Безпідставною є також позовна вимога щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Оскільки, переказ коштів у відповідності до статті 2 ЗаконуУкраїни «Про індексацію грошових доходів населення» не є обєктом індексації, а індексаціїпідлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які немають разового характеру.

АТ «Дельта Банк» виконав в повному обсязі зобовязання по поверненню вкладу Позивачу в момент перерахування коштів на поточний рахунок позивача, який вказаний ним самим в його заявах на виконання умов договору вкладу, чим виконав умови договору банківського вкладу, підтвердив факт здійснення переказу в сумі 100 000 грн. Стягнення 6 800,00 грн. пені з АТ «Дельта Банк» є також незаконним, оскільки долученими позивачем доказами по справі підтверджується факт здісненого переказу коштів в сумі 100 000, 00 грн. Зобов`язання виконане належним чином, тому відсутні підстави для застосування штрафних санкцій за прострочення такого. Просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що судом першої інстанції встановлено, що між сторонами було укладено Договір банківського вкладу, внаслідок якого позивачка розмістила у банку депозитний вклад на суму 100 000 грн. Строк дії договору закінчився 01.12.2014 року.

Згідно з копією квитанції № ПНІ 175075 від 03.12.2014 року позивачем ОСОБА_2 було внесено 100 000 грн. на поповнення карткового рахунку № 7745.

ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою про переведення вкладу з нарахованими відсотками на її рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» за реквізитами: код отримувача 09325703, Банк отримувача Філія-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», код банку отримувача 325796, однак їй було відмовлено в поверненні вкладу.

Задовольняючи у повній мірі вимоги позивача, суд першої інстанції зазначив про наявність порушеного зобов`язання за договором депозиту та наявність заборгованості, та прийшов до висновку про стягнення суми депозитного вкладу в розмірі 100000 грн., шляхом переведення даних коштів на рахунок ОСОБА_2, відкритий в АТ «Ощадбанк» з призначенням платежу - поповнення картрахунку №7745 ОСОБА_2, окрім того стягнув з відповідача ПАТ «Дельта Банк» в користь позивача 6800 грн. пені, 558,90 грн. суму трьох відсотків річних, 6193 грн. інфляційних втрат, та судові витрати в розмірі 1135,52 грн. судового збору.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки суд не з`ясував усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають наявним обставинам, порушено норми процесуального та матеріального права.

Як видно з позовної заяви позивачки, така, по закінченні терміну депозитного договору звернулась у відділення банку відповідача для отримання належної суми коштів та погодилась на продовження терміну дії такого, а суму коштів 100000 грн., як зазначає, просила перерахувати на її рахунок в Ощадбанк. Виданий їй платіжний документ квитанція підтверджувала про перерахування цих коштів, однак у відділенні Ощадбанку цих коштів не було, на її звернення в т.ч. і письмове до відповідача пояснень не отримала. А тому, просила зобов`язати відповідача повернути затребувані нею кошти в сумі 100 000 грн. шляхом перерахуваня на рахунок, відкритий в Ощадбанку, та стягнути з відповідача кошти за просточення виконання зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України.

Позовна заява позивачем подана 11.02.2015 року, рішення у справі винесено 04.08.2015 року.

Як убачається із матеріалів справи - Постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року, АТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, у звязку з чим, на підставі п.2 ч.5 ст.12 та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року про процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 3 березня 2015 року. Призначено уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 /а.с.86-94/.

Станом на момент вирішення спору по суті у відповідача було запроваджено тимчасову адміністрацію.

У відповідності до ч.1 ст.36 вказаного нормативно-правового акту з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

З приписів п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вбачається, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, згідно з п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Таким чином, введення тимчасової адміністрації стосовно АТ «Дельта Банк», це заходи,наслідком яких є спеціальний порядок повернення коштів у відповідності до ЗаконуУкраїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Виходячи з положень ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Як видно з матеріалів справи, чого не заперечують сторони, 1 березня 2013 року між ОСОБА_2 та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір банківського рахунку фізичної особи №004-13514-010313 з випуском платіжної карти та наданням картки з ПІН-кодом, згідно якого позивачу відкрито поточний рахунок №7140 у гривнях, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.

Як вбачається із виписки по поточному рахунку №7140, відкритому на імя ОСОБА_2, 01.12.2014 року Банком по закінченню терміну дії договору банківського вкладу позивачу, відповідно до умов Договору строкового банківського вкладу, здійснено повернення вкладу на її власний поточний рахунок №7140 в сумі 477 112,56 грн. та відсотків в сумі 7 666, 48 грн.

Зазначене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що за закінченням строку дії договору банківського вкладу банк не виконав своїх обов`язків щодо повернення вкладу.

Разом з тим, як видно з виписок за операціями по картковому рахунку, на який і були зараховані кошти банківського вкладу, позивач могла використовувати такі та здійснювала впродовж періоду з 01.12.2014 року та по день запровадження тимчасової адміністрації по 02.03.2015 року операції із зняттям коштів у різних сумах /а.с.80-83/. Однак, така заперечує щодо отримання нею на її вимогу коштів в сумі 100 000 грн., які, як зазначає, просила відповідача перерахувати на відкритий на її ім`я рахунок в Ощадбанку.

За договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до п. 7.1.2. статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

У відповідності до ст. 32.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2011 року №2346-111 (зі змінами і доповненнями), Банк зобовязаний виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п.22.6 ст.22 цього Закону.

Згідно з п. 81, 8.3 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобовязаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі , який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Ст. 24.3. цього закону передбачено що «при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Однак, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою Державного Ощадбанку України від 11.02.2015 року, що за період з 03.12.2014 року по 10.02.2015 року рух коштів по вказаному позивачем рахунку не відбувалось. Дані обставини свідчать про те, що ПАТ «Державний ощадний банк» кошти в зазначений період ПАТ «Дельта Банком» не перераховувались.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки 03 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» (тобто, вже на момент ухвалення судом першої інстанції рішення) було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення його із ринку, що унеможливлює стягнення з банку коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В постанові від 13 червня 2016 року (6-1123цс16) міститься висновок Верховного Суду України про те, що згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої ст.. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої ст.. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, на дату винесення рішення загальновідомим був факт того, що у АТ «Дельта банк» відкликано банківську ліцензію та введено процедуру ліквідації, а вимоги до такого банку можуть пред'являтися лише в межах ліквідаційної процедури та порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Виконання завдань Фонду перед вкладниками здійснюється у спосіб, визначений цим Законом.

Частиною 2 ст. 26 Закону встановлено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Суд першої інстанції безпідставно вважав, що оскільки позивачка звернулася до суду із вимогою про стягнення грошових коштів за договором, строк дії який закінчився, то обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на вимоги позивачки не поширюються, а відтак прийшов до помилкового висновку про обгрунтованість позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, оскільки зазначена сума коштів підлягає виплаті Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який до участі у справі залученим не був.

Тому суд погоджується з доводами апеляційної скарги, вважаючи їх обґрунтованими. Але задовольняє частково, враховуючи формулювання резолютивної частини нового рішення у прохальній частині апеляційної скарги. Зі змісту ст.214 ЦПК вбачається, що у разі відмови у позові повністю немає необхідності детально перераховувати у яких вимогах відмовлено. Оскільки позивач звернулася з позовом про стягнення заборгованості шляхом перерахування коштів на рахунок та стягнення пені, процентів та інфляційних витрат за несвоєчасне перерахування коштів, то відмовляючи у позові повністю, суд відмовляє у всіх цих заявлених вимогах.

За встановлених обставин, рішення суду як таке, що не відповідає вимогам матеріального закону й дійсним обставинам справи, відповідно до вимог ч.1 ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може й підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові повністю.

Керуючись ст.ст. 303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 4 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді: