№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1892/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальності «Порше Мобіліті» про захист прав споживача та визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним Кредитного договору № 50003614, укладеного 27 березня 2012 року між сторонами, посилаючись на порушення її прав, як споживача фінансових послуг.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 березня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 50003614, відповідно до умов якого позивач отримала на придбання автомобіля кредит в розмірі 260184,05 гривень, що еквівалентно 32401,50 доларів США, із розрахунку 9,9% річних строком на 60 місяців.

Відповідно до п. 1.3.1 Договору розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту. В подальшому позичальник сплачує платежі відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу, зазначеного у кредитному договорі.

Умовами договору передбачено, що таким курсом є курс ПАТ КІБ «Креді Агріколь».

Позитивне або від»ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов кредитного договору.

Позивач посилається на те, що фактично оскаржуваний кредитний договір передбачає здійснення валютних операцій, оскільки погашення заборгованості за кредитом здійснюється виключно в еквіваленті долара США, однак у відповідача відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій.

Крім того, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» з 22 вересня 2011 року надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонено і положення ст. 524 ЦК України щодо можливості визначення сторонами договору грошового еквіваленту в зобов'язаннях в іноземній валюті не підлягають застосування до споживчого кредитування.

Положення кредитного договору щодо нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті створюють на думку позивача істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, суперечать положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підлягають визнанню судом недійсними.

Також позивач посилається на те, що при визначені в Графіку погашення платежів в рахунок кредитних зобов'язань відповідно до проведених розрахунків відповідачем застосована процента ставка більша, ніж передбачено умовами договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність підписаного правочину свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і, що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з кредитного договору; графіку погашення кредиту; загальних умов кредитування, визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця позичальника, відповідальність сторін. При укладенні кредитного договору саме позичальник визначила валюту кредитування - гривню, між сторонами було досягнуто згоди щодо предмету договору - надання кредиту саме в національній валюті із визначенням еквіваленту в іноземній валюті, що узгоджується з нормами чинного законодавства, позивач була ознайомлена з умовами укладеного договору, умовами кредитування, і, підписавши його, погодилась на всі викладені в ньому умови. Позивач при підписанні кредитного договору не була обмежена у виборі кредитора та умов кредитування. Будь-яких обставин, які б свідчили про застосування відповідачем нечесної підприємницької діяльності при наданні фінансових послуг в ході розгляду справи не встановлено та не підтверджено жодними доказами.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що посилання позивача на невідповідність розміру процентної ставки при розрахунку платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором умовам Договору не може свідчити про його недійсність, а є лише підставою для здійснення перерахунку заборгованості або ж зміни розміру щомісячних платежів в рахунок погашення боргу при підтвердженні зазначених обставин.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Судом установлено, що 27 березня 2012 року між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» укладено Кредитний договір № 50003614, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в сумі 260184,05 гривень, що еквівалентно 32401,50 доларів США, з процентною ставкою 9,9% річних, на придбання автомобіля строком на 60 місяців.

Відповідно до п 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 1.3.2 Кредитного договору встановлено, що компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення Кредиту були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) іншого банку «Національно Банку України або іншого українського комерційного банку) замість обмінного курсу банку, вказаного в Договорі. Сторони погодились, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд Компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений.

Згідно з п. 2.3. загальних умов кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки EURIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерc та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерc. Тому, якщо трьохмісячна ставка EURIBOR /LIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25% пункти, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка.

У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником (п. 2.3.1. загальних умов кредитування).

Звертаючись до суду позивач просить визнати недійсним укладений між сторонами у даному спорі Кредитний договір, посилаючись на порушення ТОВ «Порше Мобіліті» положень Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні платежів в іноземній валюті у споживчому кредитуванні та внесенні до умов Договору прихованої процентної ставки при розрахунку платежів на погашення кредитних зобов»язань, що призводить до дисбалансу прав і обов»язків сторін правочину і свідчить про нечесну підприємницьку діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору. Разом з тим, зі змісту статті 1054 кодексу можна зробити висновок, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що має бути виконано у певний час.

Відповідно до п.п. 9.5-9.7 Загальних умов кредитування що є невід'ємною частиною кредитного договору, підписуючи договір, позичальник ОСОБА_6 підтвердила, що відповідач належним чином ознайомив її, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо.

Також, у п. 9.6. кредитного договору зазначено, що додатково до положень п. 9.5. загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

Доводи апеляційної скарги про те, що у ТОВ «Порше Мобіліті» відсутня генеральна та індивідуальні ліцензії в частині обслуговування кредитних договорів у іноземній валюті, спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» одним із видів фінансових послуг визначено послугу із надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, без розмежування такої послуги залежно від того чи є такі кошти власними чи залученими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитною установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Відповідно до ст. 6 Розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру.

Згідно ст. 7 Розділу 1 Положення документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво.

Статтею 8 Розділу 1 вищезазначеного Положення містить положення про те, що Фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва.

Відповідно до свідоцтва № 523 про реєстрацію фінансової установи від 02 липня 2009 року - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» зареєстроване як фінансова установа відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с. 55).

Відповідно до п. 1.3. Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18 жовтня 2005 року № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

Отже, відповідач ТОВ «Порше Мобіліті», набувши статусу кредитної установи відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02 липня 2009 року, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було прийнято до уваги те, що ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» містить заборону надання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України, колегія суддів не приймає до уваги враховуючи наступне.

Зобов'язання, згідно з ст.524 ЦК України, має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статті 524 та 533 ЦК України містяться в розділі 1 «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 Цивільного кодексу України, а тому вони поширюють свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

З огляду на викладене, положення цивільного законодавства, в тому числі і ст. 1054 ЦК України, не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти, в тому числі і в кредитному договорі.

Таким чином, при укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору від 27 березня 2012 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про порушення ТОВ «Порше Мобіліті» при укладенні кредитного договору ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів також не приймає до уваги.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи норму ст. 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

ОСОБА_6 не довела того, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3. ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. 9.5. Загальних умов кредитування, підписанням умов кредитування ОСОБА_6 підтвердила, що відповідач належним чином ознайомив її з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами надання фінансових послуг (кредитів).

Отже, ТОВ «Порше Мобіліті» надав достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту, а ОСОБА_6 належним чином ознайомилась з нею, що підтвердила своїм підписом на кожній сторінці договору.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» неналежним чином надав інформацію про умови кредитування.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що невідповідність розміру процентної ставки при розрахунку платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором умовам Договору не може свідчити про його недійсність, а є лише підставою для здійснення перерахунку заборгованості або ж зміни розміру щомісячних платежів в рахунок погашення боргу при підтвердженні зазначених обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону і обставинам справи. Статтею 308 ЦПК України встановлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313 - 317, 218 ЦПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 жовтня 2016 року - залитими без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: