Провадження 2/201/493/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000грн. (а.с. № 3-6).

В подальшому, 25.10.2016р. та 06.01.2017р. позивачкою було двічі уточнено позовні вимоги та збільшено розмір моральної шкоди д 15 000грн. (а.с. № 16-20, 39-40).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка в позовній заяві з урахуванням уточнень від 06.01.2017р. посилалася на те, що з червня 2010р. по грудень 2010р. вона з відповідачем вела спільне життя без укладення шлюбу. Від цих стосунків сторони мають доньку ОСОБА_3, 20.03.2011р.народження. Після того, як відповідач дізнався про вагітність позивачки та те, що вона є сиротою, він покинув її. У неї стався нервовий зрив та загроза викидня. Позивачка тривалий час перебувала у депресії, довго не могла знайти роботу, харчувалась нерегулярно та не в повній мірі, що негативно вплинуло на її фізичний та моральний стан. Після народження дитини, відповідач не приймав участь у її вихованні та утриманні, хоча донька бажає спілкуватися з батьком. 31.12.2015р. відповідач взагалі виставив доньку за двері, після чого у позивачки стався нервовий зрив, вона довго лікувалась. Своїми діями відповідач завдав позивачці моральних та фізичних страждань, які негативно позначились у її житті. Просила стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 15 000грн., судові витрати та судовий збір.

В наданій суду 02.02.2017р. заяві позивачка підтримала позовні вимоги в уточненій редакції та просила розглядати справи за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с.№41).

Відповідач в наданих суду 16.12.2016р. запереченнях заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки з посиланням на те, що з нею він познайомився влітку 2010р. та лише один раз мав статеві стосунки. В подальшому, в 2011р. позивачка повідомила його про те, що він має доньку, проте він цьому не повірив з огляду на обставини їх знайомства. Остаточно про своє батьківство відносно доньки ОСОБА_3, відповідач дізнався лише в 2016р. після того, як було проведено генетичну експертизу в судовому порядку. Вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, відповідач просив в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В наданій суду 02.02.2017р. заяві відповідач підтримав свої заперечення, просив відмовити в задоволені позову, розглянувши справу за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 42).

За таких обставин, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства відповідно до глави 7 розділу III ЦПК України, враховуючи, що відповідач надав суду свої заперечення.

Розгляд справи проводився відповідно до ч. 2 ст. 197ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе в задоволені позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьком малолітньої ОСОБА_3, 20.03.2011р.народження є відповідач ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Кіровським відділом ДРАЦС ДМУЮ у Дніпропетровській області (а.с. № 9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.09.2016р., яке 26.09.2016р. набрало законної сили, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку ( доходу) відповідача до досягнення донькою повноліття (а.с.№7-8).

В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень від 25.10.2016р. та 06.01.2017р. позивачка посилалася на те, що своїми діями їй завданні моральні та фізичні страждання, які негативно вплинули на її життя та життя дитини. Щоденні думки та спогади про наслідки того, що відповідач покинув її вагітну, не турбувався про неї під час вагітності та пологів, залишив її одну з проблемами на самоті, нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість - все це негативно вплинуло на душевний та психологічний стан позивачки.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями та бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 ЦПК України в редакції 1963р., тобто наслідки подання позовної заяви, що не відповідає вимогам закону.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.10.2016р. позовну заяву позивачки було залишено без руху та їй надано строк для усунення недоліків. Однією з підстав залишення позову без руху було те, що нею не дотримано положення п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. (а.с. № 14).

В порядку усунення недоліків, 25.10.2016р. позивачкою було надано уточнену позовну заяву, яка не містить посилань на докази, якими позивачка обґрунтовує вимоги про відшкодування моральної шкоди.

На підтвердження обставин по справі позивачка, яка має представника, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довіреності ( а.с. № 37) жодних доказів не надала, так само, як і не зверталася до суду із заявами про витребування доказів.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на те, що позивачкою в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, зазначених в позові (довідок з лікарні про ускладнення під час пологів, загрозу викидня, перебування на обліку у лікарів з приводу порушення сну, нервозності, дратівливості, тощо), а також приймаючи до уваги, що позовна заява з урахуванням уточнень не містить обґрунтувань, з чого виходила позивачка, визначаючи розмір шкоди в сумі 15 000грн., то в задоволені позовних вимог слід відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Заперечення відповідача, що надішли до суду 16.12.2016р. враховані судом під час винесення даного рішення.

Обговорюючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на те, що в задоволені позовних вимог позивачці відмовлено, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 551грн.20коп. відшкодуванню не підлягає. Крім того, суд відмовляє у стягненні судових витрат (вимоги п. 2 уточненого позову) з огляду на те, що позивачкою не зазначено, які саме судові витрати вона понесла та якими доказами це підтверджується.

З огляду на те, що позивачкою при подачі позову сплачений судовий збір у більшому розмірі, ніж було зазначено в ухвалі судді Ткаченко Н.В. від 20.10.2016р., то відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вона не позбавлена звернутися до суду із відповідною заявою про повернення надлишково сплаченого судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., ст. 23 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В. Ткаченко