Справа № 639/3239/17
Провадження № 2/639/1563/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

У складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Харківської міської ради в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька та оформлення проїзного документу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_2. Відповідач встановив своє батьківство щодо доньки у відповідності до вимог Закону.

У 2003 році сторони перестали проживати разом, відповідач виїхав проживати до м. Москви.

Позивач вказує, що повністю утримує, спільну з ОСОБА_3, дитину, піклується про неї. Відповідач від утримання дитини ухиляється.

Також позивач зазначає, що протягом всього часу ОСОБА_3 стосунків ні з позивачем, ні з їх спільною донькою не підтримує, участі у вихованні дитини не приймає. З цих причин позивач не має змоги отримати дозвіл батька на здійснення неповнолітньою дитинною перетину державного кордону України для відпочинку та оздоровлення без мети постійного проживання за межами України. На думку позивача, відповідач свідомо порушує права своєї дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Вищевикладені обставини вимусила позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив. На підставі вимог ч.4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Представник 3-тьої особи Орган опіки та піклування Харківської міської ради в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановлено цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2, батьками якої є: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_1. ( а.с. 19)

Неповнолітня ОСОБА_2 зареєстрована та проживає разом з матір'ю за адресою АДРЕСА_1. ( а.с. 10)

В судовому засіданні позивач зазначила, що її донька займається в модельному агентстві, а тому має необхідність виїжджати за межі України. Але, на даний момент зазначити до якої країни, коли та на який час донька має намір виїхати, позивач пояснити не може. У зв'язку з тим, що позивачу не відома адреса проживання відповідача, з ним будь-якого зв'язку вона не підтримує, одержати від нього дозволу на оформлення проїзного документу та дозволу на виїзд дитини за кордон вона не може.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року із змінами та доповненнями передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей в разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також, про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно з положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» проїзним документом дитини є документ, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України особи, на яку вони оформлені, і дають право цій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну в супроводі батьків або одного з батьків та інших осіб, за нотаріально посвідченою згодою другого з них.

Згідно п. 18 Постанови КМУ №231 від 31,03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що батьки неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі між собою не перебувають, отже згода останнього при оформленні паспорта/проїзного документа не потрібна.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частина 7 ст.7 Сімейного кодексу України встановлює, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу положень ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначила, що їй не відомо місце проживання відповідача, у зв'язку з чим вона зверталася з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон через його батьків, які в даній пропозиції відмовили.

Однак суд критично ставиться до даних стверджень позивача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, матеріали справи містять відомості про реєстрацію відповідача ОСОБА_3 в м. Харкові та про його тимчасову реєстрацію в Російській Федерації. ( а.с. 11-18)

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів відносно того, що відповідач відмовив у наданні дозволу на виїзд за кордон неповнолітній ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували звернення до батька дитини щодо надання дозволу на виїзд дочки за кордон, відмову або ігнорування батьком дитини надання такого дозволу матеріали справи не містять.

Крім того, суд зазначає, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні дитини та можливості спілкування з нею.

Дозвіл на виїзд неповнолітньої громадянки України за кордон на майбутнє, з урахуванням припущення позивача, що батько не надасть своєї згоди на виїзд в майбутньому, чинним законодавством України взагалі не передбачено.

Крім того, в супереч вимогам п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», позивач не зазначила суду держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі їх неповнолітньої доньки.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки доказів того, що відповідач відмовляв або ігнорував звернення позивача щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон матеріали справи не містять, правових підстав для надання дозволу на виїзд дитини за кордон не вбачається.

Питання про судові витрати вирішити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 208-210, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст. 7, 150, 152, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст.16, п.3 ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, п. 18 Постанови КМУ №231 від 31,03.1995 року «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Харківської міської ради в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, у той же строк з дня одержання його копії.

Суддя В.В. Труханович