Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.

при секретарі - Халимон Т.Ю., Зіньковець О.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.12.2016 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання правочину недійсним - задоволено. Визнано недійсним кредитний договір оформлений у вигляді заяви № 002-24238-180413 від 18.04.2013 між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання правочину недійсним.

За доводами апеляційної скарги рішення суду є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В скарзі заявник зазначає, що постановленим рішенням суд позбавляє банківську установу конституційного права на володіння, користування та розпорядження майном, до якого належать грошові кошти, шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не надання банком оригіналу заяви, що стало підставою відмови у проведенні судової почеркознавчої експертизи не може бути підставою для визнання недійсності кредитного договору та відмови в стягненні кредитної заборгованості. Не враховано, що на момент витребування судом необхідних доказів для проведення експертизи був відсутній регіональний представник.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що в обгрунтування підстав пред»явленого позову ПАТ «Дельта Банк» посилалось, що 18.04.2013 між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 002-24238-180413 на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с. 3), згідно до якого, банк відкрив ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні, а також згідно договору банк відкрив держателю Кредитну лінію на загальну суму 15000 грн.

З наданого розрахунку ціни позову (а.с. 9) вбачається, що всього заборгованість за договором станом на 21.07.2014 склала 19417,01 грн в тому числі: тіло кредиту - 12689,13 грн, прострочене тіло кредиту - 2076,77 грн, відсотки - 4426,11 грн, комісія - 0,00 грн, пеня - 225,00 грн, вказану заборгованість в позовній заяві ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з ОСОБА_2

З витягу з кримінального провадження № 0002648 (а.с. 67) вбачається, що 18.04.2013 ОСОБА_4 без відома ОСОБА_2 оформив на ім»я останнього кредитну картку з якої зняв та привласнив грошові кошти.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання правочину недійсним суд першої інстанції прийшов до висновку, що на момент вчинення правочину встановлено факт відсутності волевиявлення учасника правочину, що є підставою для визнання правочину недійсним, та є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

В обґрунтування підстав для задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції послався на наявність кримінального провадження № 0002648 від 15.04.2013 до ЄРДР 15.04.2013, згідно якого внесено заяву ОСОБА_6, правова кваліфікація ч. 2 ст. 191 КК України із визначенням фабули: 18.04.2013 в денний час, ОСОБА_4, знаходячись в приміщенні магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", що по АДРЕСА_1, працюючи на посаді кредитного інспектора ПАТ "Дельта Банк" будучи згідно договору про повну матеріальну відповідальність матеріально відповідальною особою за збереження матеріальних цінностей банку, без відома клієнта банку ОСОБА_2, при оформленні кредитного договору № 001-24238-180413 від 18.04.2013 на купівлю товару, оформив на ім'я ОСОБА_2 кредитну картку, яку йому не віддав, а в подальшому з неї зняв та привласнив грошові кошти (а.с.67).

Згідно ухвали місцевого суду від 16.08.2016 по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу (а.с.111-112), 22.09.2016 на адресу суду надійшло клопотання судового експерта І.В. Маяцкої про надання додаткових матеріалів для проведення судово-подчеркознавчої експертизи, яке було направлено на адресу банку (а.с. 123), проте ПАТ "Дельта Банк" не було надано суду оригінал заяви № 002-24238-180413 від 18.04.2013, що згідно даних повідомлення від 28.10.2016 (а.с. 134) призвело до неможливості надання висновку.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлений належним чином представник ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 124), який також отримав ухвалу суду (а.с. 130) від 06.10.2016, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України не надав суду першої інстанції даних щодо неможливості надання оригіналу зазначеної заяви чи посилання на такі обставини, які унеможливлюють надання оригіналів документів.

Таким чином, суд першої інстанції відповідно до положень ч.1 ст. 143 ЦПК України визнав факт відсутності волевиявлення ОСОБА_2 при укладанні 18.04.2013 кредитного договору згідно заяви № 002-24238-180413 з ПАТ "Дельта Банк", оскільки ОСОБА_2 заперечує даний факт.

Проведення судово-почеркознавчої експертизи не здійснено у зв'язку з ненаданням ПАТ "Дельта Банк" відповідного договору для проведення судової-почеркознавчої експертизи і отримання висновку експерта. Інших належних та допустимих доказів наявності вільного волевиявлення учасника правочину і яке відповідало його внутрішній волі, відповідно до ст. 60 ЦПК України, ПАТ "Дельта Банк" не надав.

Із матеріалів справи вбачається, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права судом першої інстанції не дають підстав для скасування ухваленого ним рішення.

Доводи скарги, що не надання банком оригіналу заяви, що стало підставою відмови у проведенні судової почеркознавчої експертизи не може бути підставою для визнання недійсності кредитного договору та відмови в стягненні кредитної заборгованості, а також, що судом не враховано, що на момент витребування судом необхідних доказів для проведення експертизи був відсутній регіональний представник не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, обґрунтовано акцентував увагу на доказах, наданих сторонами.

Нормами ЦПК передбачено принципи цивільного судочинства, одним з яких є змагальність сторін.

Крім того, сторонами по справі є юридична особа, банк, який має кадровий потенціал, в тому числі і фахових юристів, і з іншого боку - фізична особа, яка, за визначенням, не має таких можливостей у забезпеченні юридичного супроводу справи, а відтак суд має забезпечувати і дотримання рівності сторін, враховуючи викладене, зазначені доводи є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, зазначений принцип отримав свій розвиток у ст. 60 ЦПК України. Отже, надання доказів на підтвердження своїх вимог чи заперечень є як правом, так і обов»язком сторони у справі.

Суд, у контексті ч. 4 ст. 10 ЦПК України, лише сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи та сприяє сторонам у здійсненні їхніх прав у тому випадку, якщо сторона позбавлена можливості самостійно здійснити певні дії чи отримати відповідні докази.

Так, судом апеляційної інстанції було витребувано та досліджено в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002648 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, згідно якого заявниками є як ОСОБА_2, так інші особи, а саме ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, щодо дій ОСОБА_4, який перебував на посаді інспектора кредитного відділу споживчого кредитування Чернігівської області управління споживчого кредитування Слобожанського регіону департаменту розвитку мережі споживчого кредитування правобережної України.

Відповідно до ст. 64 ЦПК письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, за участю повноважного представника ПАТ "Дельта Банк", не було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, хоча за доводами апеляційної скарги, саме посилання суду першої інстанції на норми ст. 143 ЦПК України, є порушенням, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Таким чином, наявність в матеріалах справи заяви та анкети позичальника, підпис в яких заперечує ОСОБА_2 не свідчать про наявність договірних зобов»язань перед ПАТ «Дельта Банк».

З врахуванням наведеного, ні виписка, ні розрахунок боргу не є належними і допустимими доказами, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення і посилання в апеляційній скарзі, що не надання ПАТ «Дельта Банк» оригіналу документа не призводить до виникнення підстав передбачених ст. 203, 215 ЦК України, для визнання недійсності правочину, оскільки в обгрунтування підстав для задоволення зустрічного позову суд послався на відсутність належних та допустимих доказів наявності вільного волевиявлення учасника правочину, і яке відповідало його внутрішній волі.

Не ґрунтуються на вимогах закону і посилання, що порушення норм процесуального та матеріального права судом першої інстанції призвело до позбавлення банківської установи права на захист цивільного права, гарантованого Конституцією та іншими нормативно-правовими актами, оскільки слід зазначити, що справедливим є рішення, ухвалене з додержанням норм процесуального права щодо належної судової процедури розгляду справи (зокрема, належне повідомлення про дату розгляду справи, обґрунтованість судового рішення, взяття до уваги доказів, отриманих лише законним шляхом, дотримання принципів рівності сторін і правової певності) та дотримання всіх процесуальних гарантій судового розгляду, що відповідає змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950)

Доводи заявника не спростовують обґрунтованих та законних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: