АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/205/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 52 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І. Наконечна М.М.

представників позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

відповідача ОСОБА_10

представників відповідача ОСОБА_11, ОСОБА_12

представників третіх осіб Лекашвілі В.В., Северинчик Л.А., Здоренко Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу виконавчого комітету Чорнявської сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_16 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року у справі за позовом виконавчого комітету Чорнявської сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_16 до ОСОБА_10 треті особи: орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, комунальний заклад "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради" про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

Виконавчий комітет Чорнявської сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_16 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_10 треті особи: орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, комунальний заклад "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради" про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_10, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 та являється одинокою матір'ю відносно дочки ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

За місцем проживання ОСОБА_10 характеризується негативно, не працює, зловживає алкогольними напоями та неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності.

Внаслідок неналежного виконання матір'ю батьківських обов'язків 11.04.2016 року ОСОБА_16 доставлено до комунального закладу «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради. На підставі висновку органу опіки та піклування Черкаської РДА від 21.04.2016 року дитину 04.05.2016 року повернуто на проживання та виховання в сім'ю матері.

Позивач стверджує, що ОСОБА_10 на шлях виправлення не стала, продовжує зловживати алкогольними напоями, ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків, дитина часто залишає місце проживання та втікає від п'яної мами.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_10 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини позивач просив суд позбавити ОСОБА_10 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_16 Стягнути з ОСОБА_10 аліменти на користь ОСОБА_16 у розмірі ? усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її утримання до досягнення нею повноліття.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_10 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_10 батьківських обов'язків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням виконавчий комітет Чорнявської сільської ради подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову виконавчому комітету Чорнявської сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_16 до ОСОБА_10 треті особи: орган опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації, комунальний заклад "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради" про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та позбавлення її батьківських прав як виняткового методу впливу на відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_10 являється одинокою матір'ю відносно дочки ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету Чорнявської сільської ради № 6 від 29.01.2016 року сім'я ОСОБА_10 поставлена на облік як неблагополучна сім'я.

Згідно довідки центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Черкаської районної державної адміністрації сім'я ОСОБА_10 перебуває на обліку як така, що опинилась у складних життєвих обставинах.

Згідно інформації Чорнявського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Черкаської районної ради Черкаської області донька ОСОБА_10 - ОСОБА_16 являється ученицею 3 класу даного закладу. Дитина прийшла у дитячий садок у віці п'яти років, мовлення дитини не відповідало віку, соціальної адаптації практично не було, самообслуговування на недостатньому рівні, в даний час дитина переведена на інклюзивну форму навчання.

11.04.2016 ОСОБА_16 було вилучено працівниками Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області та служби у справах дітей Черкаської районної державної адміністрації та доставлено до комунального закладу «Черкаський обласний центр соціальної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради, де дівчинка перебувала до 04.05.2016 року. За результатами засідання комісії органу опіки та піклування Черкаської районної державної адміністрації від 21.04.2016 року в зв'язку з належним виконанням відповідачем батьківських обов'язків прийнято рішення про повернення малолітньої ОСОБА_16 матері та 04.05.2016 року дитину повернуто на проживання та виховання в сім'ю ОСОБА_10

06.10.2016 року виконавчим комітетом Чорнявської сільської ради прийнято рішення № 33 про затвердження висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_10, батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_16

19.10.2016 року службою у справах дітей Черкаської районної ради також надано висновок №592/11-01-18 про позбавлення батьківських прав відповідача. Висновки мотивовані тим, що відповідач злісно не виконує своїх батьківських обов'язків, що призвело до сексуального насильства її малолітньої дочки, зловживає спиртними напоями.

Згідно до змісту ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З аналізу діючого законодавства вбачається, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідачка ОСОБА_10 на протязі усього часу розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції переймається інтересами дитини, постійно відвідує її в навчальному закладі та під час захворювання в лікувальній установі, цікавиться її навчанням та вихованням, додатково забезпечує дитину продуктами харчування. Зазначені обставини підтверджують її постійний інтерес до дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), керуючись положеннями ст. ст. 151, 164 СК України, Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини», дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд першої інстанції при частковій доведеності винної поведінки відповідачки, з урахуванням її характеру, особи матері, а також інших конкретних обставин справи обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Під час розгляду справи судом першої інстанції не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків суду не спростовують.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем не надано достатньо доказів свідомого нехтування відповідачкою своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

В суді першої інстанції органом опіки та піклування було подано висновок, яким було зобов'язано ОСОБА_10 налагодити відносини зі своєю донькою, змінити свій спосіб життя, який буде позитивно впливати на розвиток дитини. Питання про позбавлення батьківських прав в даному висновку не оговорювалось (а.с. 33).

Рішення суду першої інстанції орган опіки та піклування в апеляційному порядку не оскаржував та до апеляційної скарги не приєднувався. До суду апеляційної інстанції 07 лютого 2017 року органом опіки та піклування подано свій висновок від 20 січня 2017 року, зроблений вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, про доцільність позбавлення ОСОБА_10 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_16

Відповідно до практики розгляду питань щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів.

Враховуючи, що з часу пред'явлення позову поведінка відповідачки ОСОБА_10 в сторону погіршення не змінилась, не вчинено нею жодних протиправних дій чи будь-яких дій, які б свідчили про її ухилення від утримання та виховання дитини, відсутність документального підтвердження нових фактичних даних, на які посилаються в висновку, а тому колегія суддів вважає, що даний висновок є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. При складанні висновку не було проведено співбесіду з ОСОБА_10 та не перевірено її доводи, яка в суді апеляційної інстанції заявила про купівлю жилого будинку в іншому районі Черкаської області для зміни свого місця проживання та повної переміни способу свого життя і покращення умов проживання та виховання дитини.

Статтями 111 та 114 Закону України від 26 квітня 2001 року «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, недоторканності свого житла і таємниці своєї кореспонденції. Не допускається втручання державної влади у здійснення цього права, крім випадків, коли це втручання передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, громадського спокою або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моральності або для захисту прав і свобод інших осіб.

Підтверджуючи свої висновки щодо невідповідності висновків органу опіки та піклування інтересам дітей та щодо безпідставності позовних вимог, суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у Рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, де суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (Рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Таке втручання є порушенням зазначеного положення.

Відповідно до даних психологічного обстеження та психологічної характеристики малолітньої ОСОБА_16 (а.с.31-32), мама дитини недостатньо приділяла уваги розвитку дитини в зв'язку з чим дитина навчається за індивідуальним планом. Стійкість до психоемоційних перевантажень низька. Самооцінка формується. Мотивація до навчання на низькому рівні.

Враховуючи психоемоційний стан дитини суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання представника позивача про проведення комплексної психолого-психіатричної експертизи неповнолітньої ОСОБА_16, яка повинна проводитись стаціонарних умовах КП «Черкаська обласна психіатрична лікарня». Колегія суддів також відхиляє заявлене клопотання про проведення експертизи, так як це призупинить навчальний процес у ОСОБА_16 та може викликати у неї психоемоційне збудження. Крім того, на проведення такого дослідження в умовах стаціонару відсутня згода матері - ОСОБА_10

Інші доводи апелянта також уважно перевірено судом апеляційної інстанції та визнано безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чорнявської сільської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_16 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року відхилити, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :