Справа № 681/475/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Горщар А.Г.

з участю секретаря Калінки А.А.

представника позивача адвоката ОСОБА_1 та відповідачки

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути аліменти з відповідачки на утримання їхньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме, з 04 квітня 2017 року до 01 серпня 2017 року.

В обґрунтування вимог зазначав, що їхня дочка являється інвалідом дитинства другої групи та проживає разом із ними, однак відповідачка не в повній мірі матеріально забезпечує дитину, зокрема, всі зароблені нею кошти на тимчасових заробітках та пенсійні кошти дитини ОСОБА_3 витрачає на власні потреби. Відтак, він не взмозі самостійно забезпечити дочці належне матеріальне утримання, а тому з цього приводу звернувся до суду.

При розгляді справи позивач та його представник адвокат ОСОБА_1 вимоги позову підтримали та просили стягнути з відповідачки аліменти.

Відповідачка позов не визнала, пояснила, що вона дійсно із-за відсутності в сім`ї коштів змушена була поїхати на заробітки в м. Київ та зароблені нею гроші передавала для дитини, постійно навідувала її та спілкувалася по телефону. Зазначила, що вона являється інвалідом третьої групи та свою пенсійну картку передала для дочки, щоб вона мала змогу знімати з неї гроші для власних потреб.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 підтвердила дані обставини та вказала, що мати, перебуваючи на заробітках, постійно нею цікавилася, щотижня приїздила додому та давала гроші для неї і потреб сім`ї. В даний час вона вступила до навчального закладу та з серпня 2017 року проживає разом з матір`ю в м. Києві, а до цього часу проживала з батьком.

Свідки ОСОБА_5 (сусідка сторін) та ОСОБА_6 (мати позивача) в судовому засіданні вказували, що відповідачка, поїхавши на заробітки, залишила свою сім`ю та з того часу припинила належним чином матеріально утримувати дочку та цікавитися її вихованням.

Заслухавши пояснення сторін, неповнолітньої ОСОБА_4, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що позивач та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог суд вказує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ст.181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1).

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3).

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховно Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм, слідує, що підставою для стягнення аліментів за рішенням суду має бути невиконання обов`язку батьків або одного із них по наданню утримання своїй дитині.

В ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами, що на протязі останніх років та до серпня 2017 року неповнолітня ОСОБА_4 проживала разом з батьком в с. Котелянка та на протязі цього часу її мати знаходилася на тимчасових заробітках в м. Києві, однак регулярно надавала матеріальну допомогу для неї та сім`ї, брала безпосередню участь у її вихованні. З серпня 2017 року дочка сторін, у звязку зі вступом до навчального закладу, переїхала проживати до матері в м. Київ. Дані обставини також підтверджуються поясненнями самої дитини.

Таким чином, ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами наявність тієї обставини, що відповідачка не надавала матеріального утримання своїй дитині у вказаний ним період, а відтак його позов не обґрунтований.

Разом з тим, суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, так як обставини, на які вони посилаються, не можуть бути їм достовірно відомі в силу того, що вони не є членами сім`ї сторін, а мати позивача є зацікавлена у вирішенні справи на його користь.

Керуючись наведеним, ст.ст.10, 60, ч.3 ст.209, 212-215, 294 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: