Провадження №: 2/752/1183/17
26 січня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.,
при секретарі Тасенко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на спадкове майно.
Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, жилою площею 42 кв.м., загальною площею 51,1 кв.м. в порядку спадкування за законом.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він є сином ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
Після померлої матері ОСОБА_3, залишилося спадкове майно яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1.
Згідно технічного паспорту, житловий будинок складається з двох жилих кімнат 15,4 кв.м., 13,2 кв.м, кухні 9,0кв.м, коридору 4,4кв.м: веранди 9,1 кв.м„ житловою площею - 42,0 кв. м., загальною площею 51,1кв.м. рік побудови 1950 року.
Ринкова вартість житлового будинку складає 49 619 грн. 00коп. згідно Звіту про проведення незалежної оцінки у 2016році.
У відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є дружина, чоловік, діти, батьки померлого.
Отже, спадкоємцями першої черги після померлої є її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Так, після смерті ОСОБА_3, позивач виходячи з норм ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв спадщину за законом.
Спадковий житловий будинок АДРЕСА_1, у 1950році був побудований батьками позивача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, що підтверджується технічною інвентаризацією, копії документів додаються.
Відповідно до будинкової книги на будинок АДРЕСА_1, батьки позивача з 1950року були зареєстровані по день смерті в зазначеному домоволодінні.
Мати позивача після смерті свого чоловіка (батька позивача), успадкувала будинок, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, у відповідності до норм ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в ред. 1963року, який діяв на той час.
Земельна ділянка на якій розташований спадковий житловий будинок, перебувала у користуванні ОСОБА_4, що підтверджується Архівним витягом з протоколу № 10 від 10 квітня 1958року, відповідно до якого за даним домоволодінням, зареєстровано земельну ділянку площею 0,42га.
Відповідно до ч.2 ст. 16 ЖК України, способами захисту/ цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного кодексу України. спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК).
Відповітно до вимог ст.. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Також, згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно норм ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Натомість згідно п. 3.1. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом від 24.06.2011 року № 91 з наступними змінами зазначено, що - «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації праввласності на нерухоме майно, є технічний , складений за результатами технічної інвентаризації (пункт 3.1 розділу III в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 304 від 13.06.2012 року).
Таким чином, оскільки спадковий жилий будинок АДРЕСА_1, був збудований у 1950році тобто до 05.08.1992року, то відповідно до роз?яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 12/5-74 від 02.03.1999 року- визнання права власності на них, можливо без складання акту про прийняття його в експлуатацію.
Крім того, така правова позиція відображена відповідно до розділу 3.2 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4/-13 від 16 травня 2013року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» , порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в Листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999року № 12/5-126, в якому зокрема роз'яснюється, що - по об'єктам які збудовані до 05 серпня 1992року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992року № 449, якою встановлено прядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із таких документів є технічний паспорт складений БТІ.
Позивач посилається на те, що виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх користуванні, за наявності таких доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.
Натомість відповідач ОСОБА_2, який є іншим спадкоємцем, щодо майна померлої, будь яких дій по прийняттю спадщини чи її оформленню не вчиняє, та взагалі відмовляється від прав на спадковий будинок, але документально оформити вказані намірі, не може, оскільки за життя спадкодавець належно не зареєструвала своє право власності на спадковий будинок.
Враховуючи вищенаведені обставини та приймаючі до уваги те, що позивач, як спадкоємець позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права та не може набути за загальним порядком у власність спадкове майно (житловий будинок), після смерті своєї матері, позивач вважає, що з огляду на те, що вказаний житловий будинокпобудований у 1950році та з огляду до норм не є самочинним на земельній ділянці яка перебуває в законному користуванні, право його зверненнядо суду про визнання за ним право власності спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 є правомірним.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, справу просить розглянути без її участі.
Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з?явились.
Неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи.
Судова повістка відповідачу направлялись за його зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, але повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Вимогами ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Позивач не має можливості оформити свої спадкові права на спадкову квартиру у передбаченому законом нотаріальному порядку, оскільки спадкодавець за життя не оформив належним чином своє право власності.
Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину.
Частиною 2 статті 16 визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.
Разом з тим, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5.
Спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Згідно п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництв будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність» та іншими підзаконними актами.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідач ОСОБА_2 як можливий спадкоємець не заперечував проти прийняття спадщини позивачем.
На підставі викладеного, ст.124 Конституції України, 19-1 Закону України «Про кооперацію», ст.ст. 15,16,328,392,1261,1262,1296,1297 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про власність»,ст.ст. 10, 11,57-61, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, жилою площею 42 кв.м., загальною площею 51,1 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко