Номер провадження: 22-ц/785/4521/17
Номер справи місцевого суду: 522/6853/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Калараш А.А.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,

встановила:

19 квітня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконною відмову Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) здійснити відшкодування, та стягнути на його користь з МТСБУ страхове відшкодування за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), у розмірі 50 000 грн., стягнути на його користь з ОСОБА_4 компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 78 331,95 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.10.2015 року о 07 годині 30 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Одесі на вул. Ковалевського, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби зіткнулись та отримали механічні пошкодження.

Вищевказаний автомобіль марки «Toyota» належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ № 369240 від 22.08.2015 року.

Винні дії ОСОБА_4 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, серії АП2 № 245102 від 20.10.2015 року, складеним уповноваженою посадовою особою в установленому законом порядку. На підставі цього протоколу, схеми ДТП, пояснень осіб по адміністративній справі, Приморським районним судом м. Одеси 19.11.2015 року була винесена Постанова від про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності та призначено йому покарання у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 грн.

На момент настання ДТП позивачу було не відомо про те, чи застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідач ОСОБА_4, який ухилявся від надання будь-якої інформації відносно своєї страхової компанії.

Не знаючи до якої страхової компанії адресувати вимогу, позивач за власні кошти замовив проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

Для оцінки нанесеного збитку автомобілю «Toyota», позивач звернувся до судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз ОСОБА_5, для проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, нанесеної його автомобілю.

Згідно Висновку № 321/15 від 30 грудня 2015 року, що міститься у матеріалах справи, розмір завданої шкоди становить 126 831, 95 грн.

Вартість послуг експерта відповідно до квитанції №130 від 30.11.2015 р. становить 1500 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.

Позивач зазначив, що після визначення розміру заподіяної шкоди, він відремонтував свій автомобіль «Toyota».

10.03.2016 року позивач дізнався, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не застрахована, а відповідальним за відшкодування цієї шкоди є МТСБУ, у звязку з чим надіслав до МТСБУ заяву про настання ДТП та додав документи, вказані в ст. 35 Закону 1961-IV.

14.04.2016 року позивач отримав лист від МТСБУ № 3/1-05/10069 від 08.04.2016 з повідомленням про відмову у виплаті страхового відшкодування. Підставою відмови у відшкодуванні було те, що на момент огляду представником МТСБУ пошкодженого автомобіля позивача, його в порушення п. 33.3 ст. 33 Закону 1961- IV було відремонтовано, що перешкодило представнику МТСБУ встановити розмір завданої шкоди.

У судовому засіданні представник відповідача МТСБУ позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з підстав викладених вище.

Справу було розглянуто у відсутність відповідача ОСОБА_4, який у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, МТСБУ про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, було задоволено частково.

Було стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. та витрати за сплату судового збору у розмірі 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 78 331,95 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 783,33 грн.

У задоволенні іншої частини позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт - МТСБУпросить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову до МТСБУ у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішення, в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у розмірі 78 331,95 грн. та судових витрат у розмірі 783,33 грн., в апеляційному порядку не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що останній діяв у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), звернувся із заявою про відшкодування шкоди до МТСБУ, а тому останнє зобовязано відшкодувати цю шкоду у розмірі 50000 грн.

При цьому суд виходив із того, що порушення строку звернення потерпілого в ДТП до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, не є підставою для відмови в цьому відшкодуванні.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погоджується лише частково.

Так, відповідно до п.19 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що у відповідності до вищевказаного, особа, яка має бажання отримати відшкодування за рахунок МТСБУ повинна чітко дотримуватися порядку, визначеного цим Законом, який є імперативним для даних правовідносин та чітко визначає порядок отримання регламентної виплати, а також підстави для відмови в отриманні регламентної виплати.

Так, пунктом 33.1.4 ст. 33 Закону передбачено обовязок водія транспортного засобу, причетного до ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як було вказано вище, на підставі ст.41 Закону позивач звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП 18.03.2016 року.

Однак, як зазначив представник МТСБУ, відмова у виплаті страхового відшкодування була здійсненна не через пропуск строку звернення до МТСБУ з заявою про виникнення ДТП і настання страхового випадку, передбаченого п. 33.1.4 ст. 33 Закону, а з інших підстав, які також передбачені Законом.

Так, у відповідності до Закону водій, причетний до ДТП, зобовязаний надати письмове повідомлення про ДТП, оскільки згідно п. 34.2 ст.34 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Проте, відповідно до наданих позивачем ОСОБА_3 документів, на момент звернення з повідомленням про ДТП, його транспортний засіб ТОУОТА було повністю відновлено.

Зазначені обставини суперечать п. 33.3 ст. 33 Закону, в якому зазначено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до ДТП, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, -МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Посилання позивача на те, що він самостійно провів визначення розміру шкоди, не дає йому права стверджувати, що ним дотримано порядок, визначений Законом, оскільки позивач повинен був зберігати майно у такому стані, в якому воно знаходилося після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений МТСБУ представник. Лише в разі незявлення представника МТСБУ в 10-денний термін для огляду транспортного засобу, потерпілий, яким в даному випадку є позивач ОСОБА_3, мав право самостійно провести визначення розміру шкоди.

Таким чином, статтею 33.1 Закону передбачений обовязок страхувальника, іншої особи, відповідальність якої застрахована, водія транспортного засобу, причетного до ДТП, особи, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий) щодо сприяння страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, а саме: надання для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї ДТП протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Тобто, Законом чітко визначено, що саме МТСБУ, а не позивач, здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП, у звязку з чим слід дійти висновку про те, що визначення розміру матеріальної шкоди здійснено позивачем у спосіб, не передбачений Законом.

Враховуючи викладене, та те, що Закон повязує встановлення розміру заподіяної шкоди учаснику ДТП з участю представника (оцінювача, експерта) МТСБУ, а також те, що Закон не передбачає випадків, при яких транспортний засіб можна відновлювати до подання письмового повідомлення в МТСБУ, то колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку представник МТСБУ позбавлений можливості установити розмір завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди потерпілому.

Крім викладеного слід зазначити, що у відповідності до п/п 37.1.3. п. 37.1 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити Факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Так, факт ДТП, причини та обставини її настання дійсно встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси 19.11.2015 року, якою ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КоАП України, з призначенням покарання у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 грн., а тому у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню (а.с.7).

Однак, що стосується встановлення розміру заподіяної шкоди, то МТСБУ дійсно було позбавлено можливості його встановити, що і стало підставоювідмови позивачу у здійсненні регламентної виплати.

В цій частині колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги, оскільки як було зазначено вище, позивач звернувся з заявою до МТСБУ лише після здійснення повного ремонту пошкодженого транспортного засобу - 10.03.2016 року, тобто майже через 5 місяців після настання ДТП - 20.10.2015 року.

Зазначені обставини свідчать не про що інше, як не про бажання звернення позивача до МТСБУ із заявою про здійснення регламентної виплати грошових коштів на відшкодування завданої шкоди до здійснення ремонту транспортного засобу.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що на момент ДТП позивачу дійсно не було відомо про наявність або відсутність у винуватця ДТП чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, ніхто і ніщо не заважало позивачу в подальшому встановити, що у відповідача ОСОБА_4 відсутній зазначений поліс, оскільки згідно п. 21.2. ст. 21 Закону контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів ДТП.

Тобто позивач мав право безперешкодно як на місці ДТП, так і в подальшому отримати від органів поліції інформацію щодо наявності або відсутності у винуватця пригоди полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При встановленні того, що в ОСОБА_4 такий поліс відсутній, позивач був зобовязаний звернутися до МТСБУ з заявою про здійснення регламентної виплати в рахунок відшкодування шкоди, однак до здійснення ремонту свого транспортного засобу.

Крім того, як вбачається з Висновку експерта 321/15 від 30.12.2016 року, транспортний засіб «Toyota»з номерними знаками ВН0006СС, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_3, до проведення огляду експертом був розібраний, пошкоджені деталі демонтовані та знаходилися біля транспортного засобу, тобто транспортний засіб не був у такому стані, в якому він знаходився безпосередньо після ДТП.

У відповідності до п.1.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно п. 1.3. Методики, її вимоги є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Пунктом 5.2. Методики передбачено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження), здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Однак, в даному випадку, всупереч п. 5.2. Методики, представники МТСБУ не викликалися на огляд пошкодженого транспортного засобу позивача.

Таким чином, всі вищевикладені обставини свідчать про те, що позивачем ОСОБА_3 були порушені пп. 37.1.3. п. 37.1 ст. 37 Закону, які стали підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), які виразились у невиконанні потерпілим ОСОБА_3 своїх обов'язків, визначених цим Законом, які призвели до неможливості страховика (МТСБУ) встановити розмір заподіяної шкоди.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що ні ОСОБА_3, ні його представником ОСОБА_6, не було надано суду жодних доказів того, що пошкоджений автомобіль позивача відремонтований, не надано акту ремонту автомобіля, вартість ремонту, доказів сплати грошових коштів за ремонт, та не вказано, хто і коли здійснював цей ремонт.

З огляду на те, що ОСОБА_3, звертаючись до МТСБУ із заявою про відшкодування йому шкоди, та в подальшому - до суду з даною позовною заявою, вказав, що пошкоджений автомобіль відремонтований, то відсутність відповідних доказів цих обставин виключають відшкодування йому вартості відремонтованого автомобіля.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду, в частині задоволення позовних вимог до МТСБУ, не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його в цій частині спростовують, у звязку з чим апеляційну скаргу МТСБУ слід задовольнити, оскаржуване рішення суду в цій частині скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до МТСБУ відмовити повністю.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_3 на користь МТСБУ судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1720 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року, в частині задоволення позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити повністю.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у сумі 1720 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

ОСОБА_2