АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Новак Р.В.
№22-ц/796/3222/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа №757/2733/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Печерської районної у місті Києві державної адміністрації на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року по справі за позовом Печерської районної у місті Києві державної адміністрації до товариства з обмеженою відповідальністю Салон-магазин «Україна-Імідж», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовомдо відповідачів, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 26.12.2013 року між ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» та ОСОБА_2

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2016 року у задоволенні позову Печерської районної у місті Києві державної адміністрації відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач Печерська районна у місті Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначала, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 26.12.2013 року ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» не був власником групи нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а тому й не мало права розпоряджатися вказаним майном.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити з підстав наведених в ній.

Представники відповідачів ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» та ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 31.08.1995 року між представництвом Фонду Державного майна України в Старокиївському районі м. Києва в особі начальника Шуляка І.О. та товариством покупців членів трудового колективу організації орендарів «Лоліта» правонаступником якого є ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу державного комунального майна.

Відповідно до умов якого представництво Фонду Державного майна України в Старокиївському районі м. Києва продав, а організація орендарів «Лоліта» правонаступником якого є ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» купив державне майно цілісного майнового комплексу, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Майно підприємства включає в себе всі його активи й пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з актом інвентаризації.

26.12.2013 року між ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, згідно з яким ОСОБА_2 придбав групу нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Нежитлові приміщення розташовані на цокольному поверсі; мають загальну площу 180 кв.м.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності група нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 180 кв.м належить на праві приватної власності ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж».

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації здійснити реєстрацію права власності ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» на об'єкт нерухомого майна - нежитлового приміщення, що знаходиться на цокольному поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу Печерської районної у місті Києві державної адміністрації залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.02.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10.04.2014 року залишено без змін.

Крім того, у травні 2014 року Печерська районна у місті Києві державна адміністрація зверталася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи: ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж», ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Позивач Печерська районна у місті Києві державна адміністрація просила суд:

визнати неправомірними дії державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо проведення державної реєстрації права власності за ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» на об'єкт нерухомості: групу нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1;

визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень про проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості: групу нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), площею 180 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж», винесеного державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чайко С.В.;

зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві виключити з Державного реєстру прав на нерухоме майно запис про право власності: №1800642 від 24.07.2013 року за ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» на групу нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), площею 180 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Адміністративного суду м. Києва від 07.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014 року у задоволенні позову Печерської районної у місті Києві державної адміністрації відмовлено.

Отже, вказаними рішеннями встановлено, що реєстрація за відповідачем ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» права власності на групу нежитлових приміщень №163 (літ. «А»), площею 180 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є законною.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з положеннями ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.321 УК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається в роз'яснень, викладених в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний судом

недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Учасниками процесу не було надано рішення суду, яким визнано незаконність набуття права власності відповідачем ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» на спірні приміщення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Доводи апелянта про те, що договір купівлі-продажу від 26.12.2013 року є недійсним колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний договір був укладений з додержанням норм чинного законодавства, змістом договору передбачені всі необхідні умови та додержані всі вимоги передбачені ст.203 ЦК України, а тому підстави недійсності правочину, що передбачені ст.215 ЦК України відсутні.

Посилання апелянта на те, що ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не було власником спірних приміщень та в подальшому укладаючи договори оренди на вказані приміщення відповідач визнавав, що він не є власником приміщень колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підставою набуття права власності ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж» на вказані нежитлові приміщення є договір купівлі-продажу комунального майна від 31.08.1995 року укладений між представництвом Фонду Державного майна України в Старокиївському районі м. Києва в особі начальника Шуляка І.О. та товариством покупців членів трудового колективу організації орендарів «Лоліта» правонаступником якого є ТОВ Салон-магазин «Україна-Імідж». Вказаний договір в судовому порядку не оспорювався та недійсним не визнавався та відповідно до положень ст.204 ЦК України вказаний договір є правомірним.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Печерської районної у місті Києві державної адміністрації відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: