АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/925/17 Справа № 206/418/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Румянцев О. П. Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Баранніка О.П., Варенко О.П.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року по справі за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради та Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визначення особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 про вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 (в минулому Кантемирівська) в м. Дніпрі знаходиться на балансі КП «ЖГ Самарського району» Дніпропетровської міської ради. Позивач зареєстрований за вищезазначеною адресою та є квартиронаймачем, де також, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які, в свою чергу, з 2000 року і по теперішні час не проживають у спірній квартирі, станом не цікавляться та комунальні платежі не сплачують.

У зв'язку з чим, ОСОБА_4 просив суд, усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з метою подальшого зняття відповідачів з реєстрації.

В межах даної цивільної справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, треті особи: КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 про вселення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони є ріднею, а спірна квартира АДРЕСА_1 25 серпня 1958 року була надана батькові позивача за первісним позовом - ОСОБА_6 на сім'ю із 5-ти осіб на підставі ордеру №02-211. ОСОБА_2 вселилася в спірну квартиру та була в ній зареєстрована після реєстрації шлюбу зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_7, від якого має сина - ОСОБА_3 Позивачі за зустрічним позовом (відповідачі за первісним) в спірній квартирі не проживають, оскільки ОСОБА_4 цьому перешкоджає, змінюючи замки та двері.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд, вселити їх у спірне житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року у задоволенні як первісних позовних вимог, так і зустрічних - було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - ОСОБА_4, в своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В свою чергу, відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про їх вселення до квартири АДРЕСА_1.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає тільки апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а оскаржуване рішення скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про вселення, оскільки відмовляючи відповідачам за первісним позовом суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було надано достатніх доказів на існування факту вчинення ОСОБА_4 перешкод у вселенні до спірної квартири.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1, в якій окрім квартиронаймача, також, зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, факт чого підтверджується довідкою, наданою Комунальним підприємством «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до положень ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Під час судового засідання, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово намагалися вселитися у спірну квартиру, однак ОСОБА_4 чинить опір, встановлюючи нові замки та двері, факт чого підтверджується наявними рішеннями суду щодо вирішення спорів між сторонами стосовно вказаного житлового приміщення.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

Щодо вимог та обґрунтувань апеляційної скарги ОСОБА_4, то суд апеляційної інстанції вважає, що не має підстав для застосування положень ст. 71 ЖК УРСР, згідно якої, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відсутні у спірній квартирі з 2000 року у зв'язку із конфліктом між сторонами з приводу користування вказаним житловим приміщенням, тобто з поважних причин.

Враховуючи викладене вище колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_4, як таку що не ґрунтується на вимогах закону, та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

А тому, керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог - скасувати.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 про вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1157,52 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Бараннік

О.В. Варенко