Справа №472/137/17 19.09.2017 19.09.2017 19.09.2017
Провадження №22-ц/784/1933/17
Справа № 472/137/17 Головуючий у 1-й інстанції Орленко Л.О.
Провадження № 22ц- 784/1933/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

19 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представників відповідача Трутенко Т.В., Чабанової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання незаконним і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення заробітної плати за роботу в нічний час,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про визнання незаконним і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення заробітної плати за роботу в нічний час.

Позивач зазначав, що з 04 жовтня 1999 року він працював на посаді сторожа у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини.

Наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01 грудня 2016 року №55-к на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання п.2 Посадової інструкції сторожа Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Позивач вказаний наказ вважає незаконним, оскільки порушень трудової дисципліни не допускав. Крім цього, у наказі не зазначено, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до застосування догани.

Наступним наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 02 березня 2017 року № 35-к його звільнено з посади сторожа за прогули без поважних причин 18 та 19 лютого 2017 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що його звільнення є незаконним, відбулося без жодної правової підстави, та з грубим порушенням вимог статей 147-149 КЗпП України, позивач з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог просив суд визнати незаконним та скасувати наказ начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 01 грудня 2016 року №55-к про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани; стягнути заробітну плату за роботу в нічний час за період з 01 січня 2014 року по 01 вересня 2017 року в розмірі 5368,64 грн.; визнати незаконним та скасувати наказ начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини №35-к від 02.03.2017 року про звільнення з посади сторожа; поновити його на вказаній посаді, стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 березня 2017 року по день ухвалення судом рішення в розмірі 14 479 грн.08 коп.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 55-к від 01 грудня 2016 року про оголошення ОСОБА_2 догани.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі у Веселинівській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді сторожа з 02 березня 2017 року.

Стягнуто з Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_2 14 451 грн. 56 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2017 року по 21 липня 2017 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в сумі 1333 грн. 64 коп. допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 липня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Веселинівська районна державна лікарня ветеринарної медицини просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 04 жовтня 1999 року перебував у трудових відносинах з Веселинівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини працюючи на посаді сторожа.

Наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини № 55-к від 01 грудня 2016 року позивачу було оголошено догану за невиконання п.2 Посадової інструкції сторожа.

Підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення стала доповідна записка завгоспа ОСОБА_5 про те, що 01 грудня 2016 року під час обходу території лікарні нею встановлено пошкодження паперових опечаток на дверях гаражів №2 і №3, про що ОСОБА_2 не повідомив керівництву ветлікарні, хоча до Журналу прийому та здачі гаражів, складів, адмінбудівель вніс відомості про те, що двері гаражів не опечатані.

Строк і порядок застосування дисциплінарного стягнення передбачено ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків.

Обов'язки сторожа державної лікарні ветеринарної медицини визначені посадовою інструкцією, затвердженою 04 жовтня 2014 року начальником Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

Відповідно до розділу ІІ п. 2 Посадової інструкції, сторож, у разі виявлення несправностей ( зламані двері, вікна, замки, відсутність пломб та печатки, інше), які не дозволяють прийняти об'єкт під охорону, доповідає про це представнику адміністрації та черговому з відділку міліції.

В письмових поясненнях з приводу виявлених порушень, ОСОБА_2 пояснив, що при обході охоронюваної ним території побачив, що пошкоджені паперові опечатки на дверях гаражів. Оскільки взлому дверей не було, він вирішив нікого не повідомляти. Наступного дня о 4 год. ранку він залишив територію та пішов на відпочинок.

За вказаним фактом начальником лікарні було видано наказ № 17 від 01 грудня 2016 року про проведення службового розслідування.

Дії ОСОБА_2 були розцінені адміністрацією як порушення Посадової інструкції сторожа.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За правилами ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Підставою для застосування до працівника заходів дисциплінарного стягнення є порушення ним трудової дисципліни і для притягнення до такої відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт правопорушення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що наказ про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності незаконний, оскільки у ньому роботодавцем не зазначено конкретне порушення, за яке позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

При цьому судом не враховано, що догану ОСОБА_2 оголошено на підставі доповідної завгоспа ОСОБА_5 від 01 грудня 2016 року, матеріалів службового розслідування від 01 грудня 2016 року та письмових пояснень останнього.

В зазначених документах наведені порушення трудової дисципліни, які були допущені позивачем стосовно виявлення пошкодження паперових опечаток на дверях гаражів №2 і №3 та не повідомлення про це ОСОБА_2 керівництву ветлікарні.

Поза увагою суду залишилися й пояснення самого ОСОБА_2 в яких він підтвердив факт неповідомлення керівництву про пошкодження опечаток на дверях гаражів.

В наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 є формулювання порушення та він містить посилання на внутрішній документ, який регламентує обов'язки працівника та вказівки на те, який конкретний пункт посадової інструкції порушив позивач.

Тому висновок суду про те, що відповідачем не наведено конкретних фактів порушень, які стали підставою для притягнення до відповідальності, не ґрунтується на поданих останнім доказах.

При цьому, судом не враховано, що чинним законодавством не встановлено, що у наказі про накладення дисциплінарного стягнення мають бути детально викладені обставини допущених порушень.

При вирішенні трудового спору і з'ясуванні питання про законність накладення стягнення власник або уповноважений орган має навести обставини, з якими він пов'язував його застосування, а суд встановити чи свідчать вони про порушення трудової дисципліни та чи були підстави для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Суд на зазначене уваги не звернув, а тому зробив помилковий висновок, що наказ відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 є незаконним.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

З актів від 19 лютого 2017 року та 20 лютого 2017 року, складених начальником Веселинівської РДЛВМ, завгоспом та водієм, вбачається, що ОСОБА_2 18 та 19 лютого 2017 року в період робочого часу з 23 до 4 год. був відсутній на робочому місці.

24 лютого 2017 року актом засвідчено, що ОСОБА_2 відмовився пояснити в усній або письмовій формі свою відсутність на робочому місці.

Згідно наказу від 02 березня 2017 року № 35-к ОСОБА_2 звільнений з роботи з 02 березня 2017 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за здійснений прогул без поважних причин, а саме відсутність на роботі більше трьох годин з 23 год. 18 лютого 2017 року до 4 год. 19 лютого 2017 року; та з 23 год. 19 лютого2017 року до 4 год. 20 лютого 2017року.

Як видно із матеріалів справи, наказом начальника Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 27 грудня 2016 року № 19 затверджено новий, змінений графік роботи сторожа.

Так, згідно з новим графіком власник встановив позивачу п'ятиденний режим роботи з понеділка по п'ятницю з 23 год. до 7 год., з двома вихідними днями субота та неділя (т.2 а.с.53).

Такий графік було доведено до позивача, про що останній не заперечує, що також підтвердив і представник відповідача, яка пояснила, що в телефонній розмові повідомила позивачу про умови праці, режим роботи за яким субота та неділя були вихідними днями.

Відповідно до табелю обліку робочого часу, починаючи з січня 2017 року ОСОБА_2 працював за новим графіком роботи з п'ятиденним робочим тижнем та двома вихідними - субота та неділя.

18 та 19 лютого 2017 року були загальними вихідними, тому до роботи позивач мав приступити 20 лютого 2017 року о 23 год.

З огляду на те, що позивач був відсутній на роботі, оскільки відбував вихідні дні за графіком, тому не можна вважати, що 18 та 19 лютого 2017 року він був відсутній на робочому місці без поважних причин, а відтак і відсутні підстави вважати вказані дні прогулом.

За таких обставин, судом правильно встановлено, що у відповідача не було підстав для розірвання з позивачем трудового договору по п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Визнавши, що позивач незаконно звільнений з роботи і підлягає поновленню на колишній роботі, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сума якого не оспорюється відповідачем, та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення в частині поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції хоча й помилково посилався на те, що позивач працював 18 та 19 лютого 2017 року, оскільки ця обставина нічим не підтверджується, однак це не вплинуло на правильне вирішення спору в зазначеній частині.

Доводи представника відповідача про те, що встановлення нового режиму роботи є зміною істотних умов праці з якими позивач не був ознайомлений, не впливають на обставини справи та оцінку ситуації, оскільки сам відповідач підтвердив, що проінформував позивача про зміну графіку роботи.

Про доведення до відома позивача нового графіку виходу на роботу, підтвердив і свідок ОСОБА_6, допитаний в суді першої інстанції.

За наведених вище обставин, рішення суду в частині визнання незаконним та скасування наказу № 55-к від 01 грудня 2016 року про оголошення ОСОБА_2 догани слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України це ж рішення в частині стягнення із відповідача судового збору слід скасувати та із врахуванням частково задоволеної (в розмірі 50%) апеляційної скарги з позивача на користь відповідача слід стягнути 640 грн. судового збору.

В іншій частині рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 липня 2017 року в частині визнання незаконним та скасування наказу № 55-к від 01 грудня 2016 року про оголошення ОСОБА_2 догани та розподілу судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу № 55-к від 01 грудня 2016 року про оголошення догани відмовити.

В іншій частині вказане судове рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Веселинівської районної державної лікарні ветеринарної медицини Миколаївської області 640 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді :