справа №619/1890/17
провадження №2/619/1136/17
20 вересня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України, до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, ПАТ лікувальнно-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки,
Пересічанським селищним головою Дергачівського району Харківської області подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких він зазначив що спірна земельна ділянка перебувала у в межах населеного пункту, вона, згідно земельного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, є земельною ділянкою комунальної форми власності, компетенція щодо розпорядження якими входило та входить до повноважень територіальних громад, в даному випадку в особі Пересічанської селищної ради. На момент передачі спірної земельної ділянки у власність, рішення Пересічанської селищної ради про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» було дійсним, ніким не було оскаржено або скасовано. Вказана земельна ділянка не була віднесена до земель державної форми власності, перебувала в межах населеного пункту сел. Березівське, що надавало право Пересічанській селищній раді повноваження проводити дії по зміні її цільового призначення та передачі у власність. Оскільки рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державного акту на право постійного користування, як правовий акт на момент, передачі у власність земельної ділянки мало юридичну силу, подальше скасування такого нормативного акту не повинно тягнути за собою прийняття рішень, які порушуватимуть права громадян. Крім того, слід зазначити, що у відповідності до Тимчасового положення про фонд Державного майна України, затвердженого постановою ВРУ від 07.07.1992 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та ЗУ «Про управління обєктами державної власності», фонд державного майна було визначено субєктом управління об'єктами державної власності.Разом з тим згідно ЗУ «Про управління обєктами державної власності», саме до повноважень Фонду державного майна України, віднесено обовязок по формуванню і веденню Єдиного реєстру об'єктів державної власності. У разі перебування спірної земельної ділянки у реєстрі обєктів нерухомого майна державної власності, Пересічанська селищна рада не мала б можливості розпоряджатись вказаною земельною ділянкою у тому числі проводити дії по зміні її цільового призначення. Щодо вимоги позивачів про скасування державної реєстрації державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, який зареєстрований 05.11.2010 року в книзі реєстрації записів про державні акти на право власності на землю та на право постійного користування землею, відповідач вважає такі вимоги передчасними. Відповідний обовязок по скануванню державної реєстрації права власності має відповідач на виконання рішення суду, у разі задоволення позову при визнання правової підстави набуття такого права. На час розгляду справи, відсутні докази, які б свідчили про протилежні дії або бездіяльність даних органів при виконанні даного судового рішення. Крім того, задоволення позову про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку порушуватиме гарантоване право відповідача громадянина України, як добросовісного набувача земельної ділянки його права власності на землю. Пересічанська селищна рада вважає, що в даному випадку позбавлення відповідача ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку не є виправданим, оскільки не є спів розмірним з порушеним, на думку прокуратури право державної власності. Слід звернути увагу суду, що передана у власність земельна ділянка жодним чином не порушує права санаторію та не обмежує його право на користування землею для обслуговування приміщень та будівель санаторію. На думку відповідача, в даному випадку, належним способом захисту прав ПАТ лікувально-оздоровчих закладів України профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування нерухомого майна ДП «Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води», є внесення змін до державного акту на право постійного користування землею, шляхом вилучення з даного акту земель приватної власності.
У судове засідання представник Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області не зявився, селищний голова подав до суду заяву, в якій заперечував проти задоволення позову та просив справу розглядати у відсутність представника ради.
У судове засідання 23 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судом рекомендованим поштовим відправленням було направлено судову повістку про виклик, яка УДППЗ «Укрпошта» була повернута до суду за закінченням терміну зберігання.
Згідно п.99 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених Постановою КМ України від 5 березня 2009 р. №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Пунктом 110 цих Правил передбачено, що у разі коли адресат не з'явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень). Повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресованих до запитання та на абонементну скриньку, вкладаються відповідно до картотеки "До запитання" та до абонементної скриньки адресата.
Відповідно до п.117 зазначених Правил, поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.
Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
У судове засідання 20 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення судова повістка відповідачеві вручена 05 вересня 2017 року.
Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідач у судове засідання повторно не зявилася. Враховуючи положення ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідно до якої суд не враховує поважність/неповажність явки відповідача до суду, тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці відповідача, а також враховуючи принцип диспозитивності, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, суд не зясовує причини неявки відповідача та відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України постановляє заочне рішення.
Представник Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до частини шостої статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації. Частиною десятою статті 24 вищезазначеного Закону, визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію:у разі поділу чи обєднання земельних ділянок;якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.Таким чином, механізм скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду шляхом скасування кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, на сьогоднішній день, чинним законодавством не передбачено. Отже, виходячи з вимог чинного законодавства, Держгеокадастр не виконує функцій щодо присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, а також не скасовує її. Таке повноваження відноситься до Державних кадастрових реєстраторів територіальних органів Держгеокадастру у Автономній республіці Крим та областях, у м.м. Києві та Севастополі.У звязку з цим, звернув увагу суду на те, що заступник прокурора Харківської області помилково наділив Держгеокадастр повноваженнями щодо присвоєння та скасування кадастрового номеру земельної ділянки.
Представник Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» подав до суду відзив на позов, в яких зазначив що п.1.1 Статуту підприємства передбачено, що ДП Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» створене одним засновником ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».В Статуті Дочірнього підприємства Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» відсутня частка державної власності і тому Дочірнє підприємство Клінічний санаторій «Курорт Березівські мінеральні води» не є державним підприємством. Рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997 року № 137/7 та Постанови від 17.06.1997 року №137/7 - 7/30 встановлено, що Федерація незалежних профспілок України правонаступник Укрпрофради) правомірно володіла, користувалась та розпоряджалась майном шляхом передачі до статутного фонду (у власність) Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця». Відповідно до Земельного кодексу України у державної власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України. Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних. Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. В свою чергу п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України: визначено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 року визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району. Держава зацікавлена в тому щоб розпорядження землями відбувалося з додержанням вимог діючого законодавства. Порушення встановленого порядку розпорядження землями порушує інтереси держави. До 2004 року санаторій користувався земельною ділянкою площею 63,3 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею. В даний час санаторій користується земельною ділянкою площею 16,5525 га за яку сплачує своєчасно податки. Рішенням правління ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» від 18.05.2004 року з метою забезпечення більш ефективного використання земель оздоровчого призначення та зменшення податкового навантаження із земельного податку, було зобов'язано керівників дочірніх підприємств прискорити існуючих меж землекористування відповідно до потреб.
У судове засідання представник Фонду державного майна України не зявився, в.о. голови надав суду пояснення, в яких підтримав позов та пояснив, що санаторій «Бермінводи» (базовий санаторій «Березівські мінеральні води» ), що розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Березівське значиться у Переліку організацій, установ і підприємств, які за станом на 24.08.1991 знаходилися у віданні Української Республіканської ради по управлінню курортами профспілок Федерації профспілок України Загальної конфедерації профспілок СРСР (колишнього ВЦРПС). Також зазначв, що Постановою Харківського апеляційного господарського суду України від 21.02.2017 у справі № 922/3652/15 було визнано недійсними рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частини земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально- оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частини земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району. Враховуючи норми статті 21 Земельного кодексу України, які знайшли своє відображення у вищевказаній постанові, якою передбачено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, визнання недійсними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. З врахуванням вищезазначеного, Фонд вважає дану позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
У судове засідання представник Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 не зявилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, справу просила розглядати у відсутність представника райдержадміністрації.
У судове засідання прокурор Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області LХХІІ сесії V скликання від 30.09.2010 року ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Березівське вул. Джерельна №8 для індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №076926, ОСОБА_3 на підставі рішення LХХІI сесії V скликання Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.09.2010 року, належить земельна ділянка площею 0,1000 га, земельна ділянка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Березівське вул. Джерельна №8.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч.ч.6,7,8,9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним.

Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст.152 ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року визнано недійсним рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 07.04.2005 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 28.02.2006 року про припинення права постійного користування ДП «Санаторій «Березівські мінеральні води» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що припинення права постійного землекористування Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» здійснюється власником земельної ділянки - державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування. Таким чином, суд встановив, що лише Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області мала повноваження припинити постійне користування землею оздоровчого призначення державної власності в межах населеного пункту с. Березівське Дергачівського району та в подальшому розпоряджатися вказаними землями. Тим самим статус спірної земельної ділянки було визначено, як землі комунальної власності, що свідчить про вибуття останньої з державної власності за відсутності згоди власника.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Після вилучення земель державної власності Пересічанською селищною радою прийнято рішення від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться в сел. Березівське по вул. Джерельна №8.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №076926 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Березівське вул. Джерельна №8.

Відповідно до п.а) та п.в) ч.1 ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, рішення селищної ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянку підлягає скасуванню.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст.ст. 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.15 ЦПК України, ст.12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах №6-33цс13 від 22 травня 2013 року та №6-319цс15 від 01 липня 2015 року, яка відповідно до ст.3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також Верховний Суд України у постанові №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Так як рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться в сел. Березівське по вул. Джерельна №8,скасовується, то з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року, суд визнає недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №076926 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Березівське вул. Джерельна №8, виданий на імя ОСОБА_3 та зареєстрований 05 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №23, кадастровий номер :00:000:0251, який був виданий на підставі зазначеного рішення та скасовує його державну реєстрацію.

Щодо вимоги про скасування кадастрового номеру.

Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Спірній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер :00:000:0251.

Відповідно до ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Так як суд скасовує державну реєстрацію спірної земельної ділянки, то відповідно до вимог ч.6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» її кадастровий номер скасовується.

При цьому суд відмічає наступне.

Відповідно ч.1 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Таким чином, державний кадастровий реєстратор має повноваження на внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.

При цьому, згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачів на користь прокуратури Харківської області суд присуджує понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК України, суд -

ухвалив

Позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, яка знаходиться в сел. Березівське по вул. Джерельна №8.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №076926 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Березівське вул. Джерельна №8, виданий на імя ОСОБА_3 та зареєстрований 05 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №23, кадастровий номер :00:000:0251, скасувавши його державну реєстрацію.

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Березівське вул. Джерельна №8, шляхом скасування кадастрового номеру :00:000:0251.

Стягнути з Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області на користь прокуратури Харківської області судові витрати у розмірі 1600 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь прокуратури Харківської області судові витрати у розмірі 3200 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є. А. Болибок