Справа № 544/1209/16-ц
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 лютого 2017 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С,

позивача ОСОБА_1,

у відкритому судовому засіданні, у залі суду м.Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Пирятинського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, яка померла 19 грудня 2005 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що після смерті матері залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 3,6117га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Пирятинського району. Відповідно до ст.1261 ЦК України він є спадкоємцем майна, що належить померлій матері, проте нотаріально оформити своє право на спадщину не може, оскільки у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Зазначає, що строк ним пропущений з поважних причин, оскільки вважав, що спадщину успадкував його рідний брат ОСОБА_3. Про те, що спадщина, яка відкрилась внаслідок смерті 19 грудня 2005 року матері, залишилась ніким не прийнятою, він дізнався уже задовго після спливу строку, визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, а також додатково пояснив, що він не міг вчасно звернутись до нотаріуса, оскільки з 2005 року по 2008 рік працював директором КП «Каштан» з ненормованим робочим часом. Вказане підприємство знаходиться в м.Пирятині, відряджень у нього не було. Після цього він працював у Києві, що також унеможливлювало оформлення ним спадщини. Крім того він зазначив, що після смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається не лише з земельної ділянки, а є ще житловий будинок, що знаходиться в с.Кроти Пирятинського району Полтавської області. У вказаному будинку проживала його мати. Разом з нею на час її смерті проживав її син та його рідний брат ОСОБА_3, який доглядав за хворою матірю, поховав її та залишився проживати у вказаному будинку до теперішнього часу. Брат є інвалідом з дитинства ІІ групи. Стосовно земельної ділянки, яка належала спадкодавиці ОСОБА_4, то він зазначив, що її місцева влада передала в оренду як невитребуваний пай.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради визнав позов у повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказах, про що було надано письмову заяву.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Проти задоволення позову не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 28 грудня 2001 року ОСОБА_4 отримала Державний акт на право приватної власності на землю серія VI-ПЛ № 007013, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 38 (а.с.8).

19 грудня 2005 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлої ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.5).

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як спадкоємець першої черги ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але державним нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив встановлений строк подання заяви про прийняття спадщини (а.с.7).

Позивач вказує, що пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки вважав, що його рідний брат ОСОБА_3 успадкував майно померлої ОСОБА_4 Про те, що спадщина, яка відкрилася 19 грудня 2005 року після смерті спадкодавця, ніким не прийнята та не успадкована він дізнався вже після спливу строку для прийняття спадщини. Також позивач вважає, що поважними причинами є те, що він з 2005 року по 2008 рік працював директором КП «Каштан» з ненормованим робочим часом, а після цього працював у Києві, що також унеможливлювало оформлення ним спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Згідно п. 24 вищевказаної постанови Пленуму особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, поважними причинами пропуску строку можна вважати, зокрема: тривалу хворобу спадкоємців; велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які беруться до уваги судом при визначенні поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідно до вимог ст.58 ЦПК України є переважно письмові докази - довідки медичних установ про стан здоров'я та проходження курсу лікування, довідки про перебування особи у відрядженні чи за межами України, інші довідки, акти, листування, що містять відомості щодо обставин, які перешкоджали зверненню спадкоємця до нотаріальної контори в строки, встановлені ст.1270 ЦК України.

Отже, оцінюючи письмові докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд зазначає наступне.

Так, позивачем надана довідка про те, що він з 06.04.2005 по 20.10.2008 працював на посаді директора КП «Каштан» з ненормованим робочим часом.

Однак таку причину пропуску строку як робота з ненормованим робочим днем суд не може визнати поважною виходячи з того, що згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 місцем відкриття спадщини є с.Кроти Пирятинського району. На час відкриття спадщини та подальші шість місяців позивач працював у КП «Каштан», що знаходиться в м.Пирятині, державні нотаріуси також знаходяться в м.Пирятині. Таким чином позивач мав можливість подати заяву нотаріусу, але такі дії ним не вчинялися.

При цьому суд звертає увагу, що за правилами до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5, яка була чинною з 2004 року по 2012 рік, передбачена можливість подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини поштою. Отже позивач мав можливість подати заяву нотаріусу, направивши її поштою, але такі дії ним також не вчинялися.

Інші докази, надані позивачем, також не вказують на поважність причин пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Отже позивачем не надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини з 19.12.2005 року, тобто з моменту відкриття спадщини.

Також не є поважною причиною те, що позивач вважав, що спадщину прийняв його рідний брат, але вже задовго після спливу строку, визначеного законом для прийняття спадщини, він дізнався, що спадщину ніхто не прийняв, виходячи з того, що вказана причина не пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Одночасно суд звертає увагу на ту обставину, про яку зазначив позивач у судовому засіданні, що на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_4 постійно проживав її син брат позивача ОСОБА_3 Можливо за таких обставин ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину.

З урахуванням викладеного вище суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки на час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини є поважними, та пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами. Крім того суд зауважує, що з дня відкриття спадщини сплинуло більше 10 років.

Оскільки доводи позивача не ґрунтуються на безспірних доказах та нормах чинного законодавства, тому суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними і вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з указаних підстав.

Керуючись ст.5-11, 57-60, 209, 212-214, 223, 292 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Пирятинського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В.Нагорна