Справа № 347/217/17
Провадження № 22-ц/779/1476/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач Матківський
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д. секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третьої особи тез самостійних вимог органу опіки і піклування Косівської РДА про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації з апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 10 серпня 2017 року -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом та просила ухвалити рішення про визнання відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 та їхню неповнолітню дочку ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком та зняття з реєстраційного обліку.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (Ковпака) № 9, Косівського району, Івано-Франківської області у будинковолодінні, що належить їй на праві власності, де, окрім неї зареєстрований та проживає її чоловік - ОСОБА_6, а також тимчасово були зареєстровані, але фактично не проживають подружжя відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 та їхня неповнолітня донька ОСОБА_7. Відповідачі проживали у її будинку тільки з квітня до серпня 2016 року.

Вона є особою похилого віку, тому їй досить важко підтримувати будинок у належному стані, поратися по господарству та час від часу змушена користуватись допомогою сторонніх осіб.

Відповідачі не мають жодного стосунку до належного їй на праві власності будинковолодіння, та більше шести місяців не проживають в даному будинку, а точніше з серпня 2016 року, та не сплачують комунальних платежів. Особистих речей відповідачів в її будинку не має і, взагалі вони будинком не цікавляться. Особливу увагу звертає, що відповідачі ніколи членами її сімї не були, а тільки тимчасово зареєстровані до її господарства.

Рішенням Косівського районного суду від 10 серпня 2017 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_1, ОСОБА_4 та їхню неповнолітню доньку ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, що належить на праві власності ОСОБА_3, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу, просять його скасувати в частині визнання їх такими, що втратила право на користування жилим приміщенням та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянти у скарзі зазначають, що рішення суду є неправильним та незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Позивач ОСОБА_3 є для ОСОБА_4 родичкою, рідною сестрою її бабусі. Оскільки у позивача не має дітей, запропонувала її та її чоловіку, здійснювати догляд за нею та проживати у її господарстві як одна сімя і доглядати в старості. В 2013 році ОСОБА_3 виявила ініціативу та на користь ОСОБА_4 склала заповіт. У 2014 році з письмової згоди позивача вони разом з дитиною були зареєстровані до її житлового будинку. Тривалий час допомагали позивачу по господарству, підтримували його в належному стані. До позивача переїхали не тимчасово, а на постійне місце проживання, оскільки домовленість між ними була про постійне проживання та її догляд до смерті. Про постійне проживання свідчить той факт, що перевезли в житловий будинок позивача меблі, особисті речі, посуд.

В житловому будинку позивача зробили ряд робіт: оббили деревяною вагонкою коридор, знесли стару та спорудили нову піч, зробили побілку в кімнатах, ремонт в кухні, переробили вікна та пофарбували їх, зробили 3 нових деревяних дверей. Спільно з позивачем ОСОБА_1 переробив криницю, обробляли разом город, косив траву, обкошував господарство, сплачували комунальні платежі.

Всі роботи по господарству робили за згодою позивача і між ними було взаєморозуміння.

В серпні 2016 року позивач вигнала їх разом з неповнолітньою дитиною, перед тим вчинивши сварку.

Після цього неодноразово приходили в господарство щоб вселитися в нього, однак позивач до будинку не допускала.

Крім того, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, а резолютивна частина суперечить мотивувальній. Позивач, звертаючись до суду посилалася виключно на вимоги ст. 71 ЖК УКРСР, згідно якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З позовом до суду позивач звернулась 07 лютого 2017 року, тобто після шести місяців як вигнала апелянтів з будинку.

Суд першої інстанції також застосовує норми ч. 2 ст. 405 ЦК України, де зазначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік. У даному випадку суд вийшов за межі позовних вимог. Не проживали в будинку позивача через те, що вона їх вигнала та не допускала до будинку. Суд не дає оцінку цій обставині, а навпаки, взяв до уваги акти обстеження матеріально-побутових умов проживання, видані Смоднянською сільською радою, які не досліджувалися у судовому засіданні.

На момент ухвалення рішення ще не минуло одного року з часу їх не проживання у будинку.

Суд не врахував, що є членами сімї позивача, оскільки вели спільне господарство, квартплату за проживання не сплачували та договір найму не укладали.

Судом порушено норми матеріального права, позбавивши їх права на проживання по місцю реєстрації. Суд повинен був відмовити в позові у звязку з тим, що застосовано норми ч. 2 ст. 405 ЦК України. Фактично були членами сімї позивача, і могли вважатись такими, що втратили право на проживання відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України у випадку відсутності без поважних причин понад один рік. В період з 15 серпня 2016 року, коли позивач вигнала сімєю з будинку та на день звернення з позовом до суду по 07 лютого 2017 року минуло тільки 6 місяців.

Крім цього, згідно ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, передбачено право дитини на житло. В судовому засіданні представник органів опіки і піклування Косівської РДА не визнав позовні вимоги та просив в позові відмовити.

Висновок суду, що житловий будинок, в якому зареєстровані необхідний їм тільки для реєстрації не відповідає дійсності.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_1, його представника, які вимоги скарги підтримали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що сімя відповідачів не проживає у будинковолодіння з серпня 2016 року, доказів поважності причин не проживання суду не представлено, їх реєстрація за вказаною адресою порушує права позивачки вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Факт виконання відповідачами за час проживання поточних робіт в дворі та будинковолодіння не свідчить про проживання однією сімєю і такі роботи проводились виключно з дозволу та згоди власника ОСОБА_3

Однак колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, про задоволення позову зроблено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, який знаходиться по вулиці Ковпака, 9, село Смодна Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.7-9) та копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок №1 від 04.01.1994 року (а.с.10), у якому проживає зі своїм чоловіком.

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сімї виданих Смоднянською сільською радою Косівського району Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року № 582 (а.с.13) та від 24 січня 2017 року № 24 (а.с.14), заявниця з чоловіком зареєстровані та проживають у власному житловому будинку в селі Смодна Косівського району.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 07 серпня 2013 року склала на користь ОСОБА_4 заповіт, посвідчений секретарем ВК Смоднянської сільської ради Косівського району, яким заповіла їй все своє майно (а.с. 86) та у 2014 році зареєструвала до свого господарства сімю ОСОБА_4, які є її родичами.

Факт реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджується довідками від 10 лютого 2017 року (а.с. 28, 30).

Судом встановлено, що у 2016 році відповідачі покинули господарство позивачки. Позивач зазначає, що сімя відповідачів є її родичами, але не відносяться до членів сімї.

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сімї від 12 вересня 2016 року та 24 січня 2017 року, у будинковолодінні, яке належить на праві власності ОСОБА_3, проживає позивач з чоловіком. Разом з ними зареєстрована сімя: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7

Згідно довідки виданої виконкомом Смоднянської сільської ради Косівського району від 12 вересня 2016 року, 24 січня 2017 року ОСОБА_3, яка зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з нею в даному господарстві зареєстрований та проживає чоловік ОСОБА_6 Разом з ними в господарстві зареєстровані, але фактично не проживають: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 (а. с. 15, 16).

Актами обстеження житлово-побутових умов від 27 червня 2017 року, 29 липня 2017 року, 08 серпня 2017 року встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_7 в господарстві, що належить ОСОБА_3 не проживають, їхніх особистих речей та предметів побуту при огляді не виявлено (99-101).

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ними або законом.

Встановивши, що ОСОБА_1, ОСОБА_4 набули право користування жилим приміщенням на законних підставах, зокрема як члени сімї власника житла, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням по вул. Черемшини (Ковпака) №9 Косівського району. Слід виходити з того, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом лише у разі його відсутності у ньому без поважних причин понад один рік.

Матеріалами справи встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, що з позивачкою та її чоловіком проживали однією сімєю, вели спільне господарство, в 2016 році позивачка та її чоловік стали влаштовувати сварки з різних приводів та спонукали їх покинути господарство.

Зазначене підтверджується висновком інспектора Косівського відділу поліції про те, що ОСОБА_6 ображає нецензурною лайкою ОСОБА_4 та виганяє її з будинку. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 проживають в будинку родичів ОСОБА_6, які склали на ОСОБА_8 заповіт, останнім часом між ними виникли неприязні стосунки через домашні речі, якими користується ОСОБА_8, час від часу між ними виникають сімейні сварки (а.с. 97).

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сімї сімя ОСОБА_8 переїхала на постійне місце проживання до ОСОБА_6 у квітні 2016 року і прожили тут до середини серпня 2016 року (а.с. 13).

Отже, на підставі наявних у справі доказів колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з неповнолітньою дочкою не проживали у спірному домоволодінні з серпня 2016 року у звязку з поважними причинами, та враховуючи час звернення позивачів до суду у лютому 2017 року, не можна вважати відповідачів такими, що втратили право на користування житлом.

Керуючись ст. ст.218, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Косівського районного суду від 10 серпня 2017 року в частині визнання ОСОБА_1, ОСОБА_4 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді Р.Й. Матківський

ОСОБА_9

ОСОБА_10