Провадження № 2/127/799/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря Тонкопій Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивував тим, що 11.03.2003 року помер його дідусь ОСОБА_6 Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, що передана спадкодавцю для ведення садівництва, та розташована на території Вінницької міської ради, садівниче товариство «Калина» площею 0,0859 га, що належала спадкодавцю на праві власності. Позивач у позові зазначає, що спадкоємцями першої черги щодо спірної земельної ділянки є: дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_2, які прийняли спадщину відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). 02.10.2008 року померла ОСОБА_7 Після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину цієї, раніше успадкованої нею земельної ділянки. Спадкоємцями останньої є її діти: син ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_2 (відповідачка по справі). Син ОСОБА_8 спадщину прийняв відповідно до ст.1248 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем та не заявляв про відмову від неї. Дочка ОСОБА_2 спадщину не прийняла. 13.04.2013 року помер ОСОБА_8 (батько позивача). Після його смерті відкрилась спадщина на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1 та 2/3 частки земельної ділянки під садівництво, розташованої на території Вінницької міської ради в садівничому товаристві «Калина», площею 0,0859 га. Його спадкоємцем за заповітом є позивач по справі, інших спадкоємців за законом, які б мали право на обовязкову частку, не має. Позивач у строки встановлені законом звернувся із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину на 2/5 частки квартири, оформити свої спадкові права на земельну ділянку не має можливості, оскільки батько за життя своє право на відповідну частку спірної земельної ділянки не оформив, а відповідачка ОСОБА_2А, приховавши, що є інші спадкоємці отримала свідоцтво про право на спадщину на 100% спадкового майна, що залишилось після смерті дідуся, в тому числі і на земельну ділянку. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивачем до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 частки спірної земельної ділянки та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.08.2013 року, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку під садівництво, розташованої на території Вінницької міської ради садівничого товариства «Калина», площею 0,0859 га.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач незаконно отримала свідоцтво про право на спадину на спірну земельну ділянку, оскільки не зазначила про інших спадкоємців які були у його померлого дідуся. З 2003 року, тобто з часу смерті його діда, його батько їздив на дачу, доглядав за нею. Його батько проживав разом з його дідом та бабою у двох кімнатах, які були закріплені за ними, а відповідачка проживала в окремій кімнаті, що виділена їй відповідним рішенням з окремим особовим рахунком. До свого батька у квартиру позивач приходив разів з пять на тиждень, коли були ще живі дід та баба, також позивач залишався там ночувати. Він достовірно знає, що у великій кімнаті проживали дід та баба (коли вони були живі). У батьковій (меншій) кімнаті, яка є суміжною з кімнатою баби і діда стояло велике двоспальне ліжко і розкладне крісло. Кімната в якій проживає відповідач є відокремленою (ізольованою), з окремим входом. Міжкімнатних дверей між кімнатою його тітки (відповідача по справі) і кімнатами його батька, діда і бабусі немає. ОСОБА_8 помер на Пирогова 74/22, де він проживав з липня 2012 року, оскільки позивач з його матірю за ним доглядали перед смертю, так як батько хворів. Те що ОСОБА_8 станом на 02.10.2008 року (дата смерті ОСОБА_8К.) проживав з ОСОБА_7 підтверджується довідкою, що міститься в матеріалах справи, де зазначено, що він був зареєстрований там.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повідомила, що проти задоволення позову вона заперечує, просить відмовити в його задоволенні. Зазначила, що спірну земельну ділянку її батько отримав в 1962 році. Відповідач обробляла вказану земельну ділянку. ОСОБА_8 проживав на Пирогова 74/22 з 1985 року по 2006 рік. Деколи у цей період він приходив до батьків. В 2006 році ОСОБА_8 почав ночувати по Гоголя 20, кв. 8, він ночував у кімнаті, що була виділена їй, площею 18,5 кв.м., а вона жила з батьками у двох кімнатах, що були виділені їм разом з ОСОБА_8 Як їй відомо, зі слів ОСОБА_8, він почав проживати по Гоголя 20, кв. 8, враховуючи те, що позивач його дратував. У цей період вона проживала у великій кімнаті разом з мамою. Так, ОСОБА_8 з 2006 року по 2012 рік проживав в її кімнаті, площею 18,5 кв.м., а потім коли захворів, його забрав позивач і його цивільна дружина. Вона не заперечує ту обставину, що ОСОБА_8 з 2006 року по 2012 роки проживав, а саме ночував по Гоголя 20, кв.8, в окремій ізольованій кімнаті, що була видалена їй, площею 18, 5 кв.м., однак вона не може назвати це проживанням, оскільки він просто ночував у кімнаті, він не платив за квартиру комунальні послуги, не готував їсти, не прав, тощо. Спадщину вона почала оформляти в 2013 році, після того, як помер її брат. Брат помер у квітні, а спадщину після батька вона оформляла у серпні 2013 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримав позицію свого довірителя ОСОБА_2 з приводу невизнання позову, зазначив, що тільки ОСОБА_7 вступила у спадщину на спірну земельну ділянку, що встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області, а тому вся схема спадкування, що наведена позивачем у позові не має права на існування, оскільки ця обставина вже встановлена і не підлягає доказуванню. Така позиція позивача не може бути прийнята судом. Також вказав, що у вказаній справі не має правового значення як були розподілені особові рахунки, в квартирі № 8, що по вулиці Гоголя 20 в м. Вінниці, оскільки всі проживали за однією адресою. Всі, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_2, та ОСОБА_8 проживали і користувались всіма трьома кімнатами квартири. Представлення відповідачем копій розрахункових книжок, свідчить про здійснення проплат за квартиру саме відповідачем та про те, що відповідач проживала разом з ОСОБА_7

Третя особа ОСОБА_5, неодноразово викликалась до суду у порядку та спосіб, що встановлено процесуальним законом, разом з тим, вона до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи викладене вище, суд вирішив розглядати справу у відсутність третьої особи.

В судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_9 повідомила, що вона є мамою позивача, який народився від ОСОБА_8, під час перебування ними у фактичних шлюбних відносинах. ОСОБА_8 проживав з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в двох ізольованих кімнатах, ОСОБА_2, проживала в окремій кімнаті. Зустрічались вони лише на кухні. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_8 їздив на спірну земельну ділянку разом з ОСОБА_7 ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку (яку вони називали дачею), разом з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 не їздила. Це все було з 2003 року. Їй відомо, що після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_8 проживав разом зі своєю мамою ОСОБА_7 В 2008 році померла ОСОБА_7, та станом на час її смерті ОСОБА_8 проживав разом з нею (мамою). ОСОБА_2 мала окремий особовий рахунок а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (за життя) мали свій (окремий) особовий рахунок. ОСОБА_8 за час проживання разом з мамою мав достатній рівень заробітку, та оплачував комунальні послуги. Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_8 користувався речами домашнього вжитку, а саме дивились телевізор, користувались посудом, тощо. ОСОБА_8 почав хворіти з травня, червня 2012 року, і тоді він переїхав проживати до свідка і її сина (позивача по справі). В період з 2000 року по травень червень 2012 року ОСОБА_8 проживав ІНФОРМАЦІЯ_1. Свідок бачилась з ОСОБА_8 часто, інколи ОСОБА_8 залишався в неї ночувати.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомила, що вона перебуває в гарних відносинах з відповідачем, в будь яких відносинах з позивачем не перебуває. Вона є сусідкою відповідача по справі, та проживає в квартирі № 6, що по вул. Гоголя 20 в м. Вінниці. З ОСОБА_6 у ОСОБА_2 були гарні відносини, вони жили однією сімєю. ОСОБА_8 проживав у кімнаті, площею 18,5 кв.м. Вона не може сказати хто і коли їздив на дачу (спірну земельну ділянку), оскільки вона цього не знає. За життя ОСОБА_8 і ОСОБА_6 вона (свідок) заходила у квартиру № 8, що по Гоголя 20 дуже рідко.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що з 1986 року вона має у власності дачу, за адресою м. Вінниця, вул. Максимовича 1 і вона була знайома з батьками відповідача. На запитання суду, як звати батьків відповідача, свідок повідомила, що не памятає. З 2003 року на дачі ОСОБА_6 вона бачила відповідача і її сина, більше вона нікого не бачила. З 2006 року на своїй дачі вона буває кожен день в літню пору року (з березня по листопад). У неї на дачі будинку немає, в неї там є вагончик. На дачі свідок працює (вирощує с/г культури). У ОСОБА_6 на дачі деревяний будиночок. Батьки відповідача завжди приїздили самі, коли вони померли, то вона на спірній земельній ділянці бачила тільки відповідача. Їй відомо, що після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_7 на дачу не приїздила, ні сама зі з ОСОБА_2 З 2003 року на дачі ОСОБА_2 вона бачила тільки відповідача і її сина, а з 2006 року на дачі свідок працює кожен день за рідким виключенням.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_8, він знав з 2000 року, проживав ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 жив в одній кімнаті, відповідач в іншій. Він памятає, що після смерті ОСОБА_6 він їздив разом зі ОСОБА_8 на земельну ділянку батька і вони разом там прибирали кілька разів, однак часові проміжки коли вони туди їздили він не памятає. На спірній земельній ділянці ніхто нічого не вирощував, вона (ділянка) запущена та поросла бурянами. Тому, він разом з ОСОБА_8, громадили там, косили траву, тощо. Йому достовірно відомо, що ОСОБА_8 з 2000 року та десь за рік до смерті, проживав ІНФОРМАЦІЯ_1. На запитання суду свідок не зміг вказати на жодну дату, чи часовий проміжок, що йому відомо, в які ОСОБА_8, їздив на спірну земельну ділянку, та здійснював будь - які дії по її обслуговуванню, тощо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що вона з 01.08.2006 року по січень 2014 року була головою товариства «Калина», також у вказаному товаристві у неї в цей період часу була власна земельна ділянка. Вона особисто знайома з ОСОБА_2 з 2006 року, коли свідок стала головою товариства. З 2008 року ОСОБА_2 платила членські внески за спірну земельну ділянку, до 2008 року такі членські внески платила ОСОБА_7 Обробляти спірну земельну ділянку ОСОБА_2 почала з 2008 року, до цього свідок не бачила ОСОБА_2 за роботою на спірній земельній ділянці. Вона памятає, що до 2008 році на земельній ділянці працювала ОСОБА_7

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини врегульовані нормами спадкового права.

Судом встановлено, що 11.03.2003 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ 192953, виданим міським відділом РАГС управління юстиції Вінницької області 12.03.2003 року. (а.с. 170).

Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 859 кв.м., розташовану на території Вінницької міської ради, садівничого товариства «Калина» (ділянка №35) для ведення садівництва, яка належала покійному на праві власності, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН, виданим 24.09.1997 року. (а.с. 173 175)

Спадкоємцями першої черги за законом щодо майна покійного ОСОБА_6 є: дружина - ОСОБА_7, син - ОСОБА_8 та дочка - ОСОБА_2.

На час відкриття спадщини після його смерті діяли норми ЦК УРСР (1963 року), які суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області по справі №127/25086/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, припинення права власності та внесення змін у свідоцтво, після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла виключно його дружина ОСОБА_7.

Апеляційним судом під час розгляду справи не встановлено факту прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 його дітьми: сином ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_2 ОСОБА_1 обставина, що син та донька були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2, не є свідченням прийняття ними спадщини, оскільки дана квартира не відносилась до складу спадкового майна. (а.с. 81 87).

У цьому звязку суд не приймає до уваги твердження сторони позивача з приводу того, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_2, оскільки обставина прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 виключно ОСОБА_7 встановлена приюдиційним для цієї справи рішенням Апеляційного суду Вінницької області, позиція якого з поміж іншого базується на встановленні в ході розгляду справи обставин сплати виключно ОСОБА_7 членських внесків за вказану земельну ділянку, після смерті ОСОБА_6, її вступу у членство кооперативу, обробіток спірної земельної ділянки, тощо.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, рішенням народного суду Ленінського району м. Вінниці від 16.07.1974 року у справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_14 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про зміну договору житлового найму, розділено житлову площу, виділено ОСОБА_2, ОСОБА_14 кімнату 18,45 кв.м. по вул. Гоголя,20 в м. Вінниці, зобовязано укласти окремий договір з ОСОБА_2 (а.с.202).

Рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 19 вересня 1974 року № 657, вирішено відкрити особові рахунки на ОСОБА_6, склад сім"ї три особи, на дві кімнати площею 38,56 АДРЕСА_3 та ОСОБА_2, склад сімї три особи, на одну кімнату площею 18,45 кв.м. АДРЕСА_4. (а.с 203 204). (Нумерація будинку невдовзі змінена, що не заперечується сторонами по справі).

Таким чином після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_7.

Щодо твердження позивача, що у спадщину після смерті ОСОБА_6 вступив і його батько ОСОБА_8, то це спростовуються вище викладеним.

Судом встановлено, що дружина померлого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 за життя своє право на спадщину після померлого ОСОБА_6 не оформила, заяви про прийняття спадщини після його смерті нотаріусу не подавала, свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку не отримала (у спадщину вступила своїми фактичним діями, що описано вище).

З матеріалів спадкової справи № 832/13 до майна померлого 11.03.2003 року ОСОБА_6, яка досліджена в судовому засіданні, слідує, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 лише в 2013 році (через 10 років після смерті батька) звернулась ОСОБА_2 (дочка померлого - відповідач по справі), а ОСОБА_15 (син) із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6.

Як слідує із заяви від 19.08.2013 року ОСОБА_2, за заявою якої відкрито спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_6, остання звертаючись до нотаріальної контори вказує, що у померлого є син ОСОБА_16, інших спадкоємців, передбачених законом, пережилої дружини, а також особи з якою померлий проживав однією сімєю, але не перебував у шлюбі, немає. (а.с. 166).

В той же час судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що померлий ОСОБА_6 на час відкриття спадщини мав сина ОСОБА_17 (батька позивача) та дружину ОСОБА_7.

Однак, ні дружина ОСОБА_7 (за її життя), ні син ОСОБА_8 (за його життя) з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. ОСОБА_15, як свідчать матеріали спадкової справи, не виявив своєї волі для прийняття спадщини.

19.08.2013 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_18 було видано ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 8-1451 та № 8-1454, яка складається із земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по ІІ-му провулку Максимовича б/н (територія Вінницької міської ради, садівниче товариство «Калина», ділянка № 35) та грошових вкладів з відповідними відсотками і нарахованими компенсаціями, що зберігаються в Територіально відокремленому безбалансовому відділенні № 10001/0179 філії Вінницького обласного управління АТ «Державний ощадбанк України» на рахунках № 91551.1206900, № 12069 та № 057242, належних померлому 11.03.2003 року ОСОБА_19. (а.с. 188 192).

При цьому матеріали спадкової справи містять дані про те, що факт прийняття ОСОБА_2 спадщини нотаріусом перевірено за довідкою ЖЕК, де є дані про реєстрацію місця проживання та за штампом про реєстрацію місця проживання заявниці за цією ж адресою. Однак, матеріали спадкової справи не містять відомостей щодо зміни договору найму по місцю проживання заявниці, про що вказано вище, а також про дії ОСОБА_2 по управлінню, розпорядженню і користуванню спадковим майном (земельною ділянкою), підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів. Не містять матеріали вказаної спадкової справи і відомостей, які б вказували на те, що квартира, де зареєстрована відповідач по справі та померлий ОСОБА_6 входили до складу спадкового майна померлого для висновку про те, що відповідач вступила в управління та володіння спадковим майном своїми фактичними діями.

Сам же факт отримання свідоцтва про право на спадщину відповідачкою не є безспірним свідченням, що ОСОБА_2 вступила в порядку встановленому ст.549 ЦК УРСР в управління та володіння спадковим майном (земельною ділянкою). При цьому, що Апеляційним судом Вінницької області встановлено, що в управління та володіння майном (земельною ділянкою) після смерті ОСОБА_6 вступила лише ОСОБА_7, тобто його дружина.

02 жовтня 2008 року померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-АМ 123384, виданим 06.10.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 12).

Спадкова справа до майна померлої не заводилась (а.с. 112).

На час відкриття спадщини після її смерті діяли норми Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом спадкоємцями першої черги після її смерті являлись її діти: ОСОБА_8 та ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено судом ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, (батько позивача), постійно проживав з спадкодавцем та був зареєстрований за адресою місця проживання померлої ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_5. (а.с. 35 38).

Дана обставина дає підстави дійти висновку, що останній прийняв спадщину після померлої ОСОБА_8 Своє право на спадкування майна, в тому числі і того, яке померла успадкувала після померлого чоловіка, останній не оформив. В той же час сам факт не оформлення права на спадщину не свідчить про відсутність такого майнового права на спадкове майно.

Сам факт реєстрації ОСОБА_2 за адресою місця проживання померлої ОСОБА_7 не свідчить, що вона постійно проживала з померлою, зважаючи на зміну договору найму (рішенням народного суду Ленінського району м. Вінниці від 16.07.1974 року). Посилання в судовому засіданні відповідача ОСОБА_2 на ту обставину, що за життя ОСОБА_7, остання проживала разом з відповідачем у великій кімнаті, в той час як ОСОБА_8 (батько позивача) у цей період фактично проживав у кімнаті, площею 18,5 кв.м., що була виділена відповідачу, не ґрунтується на будь яких доказах, що наявні в матеріалах справи, жодні докази з цього приводу суду не представлені, а отже вказане твердження є перед судом недоведеним.

Покази свідків заявлених до допиту як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача з цього приводу є непослідовними, заплутаними, узагальненими та такими, що відстоюють позиції або позивача або відповідача, в залежності від того, з чиєї сторони такий свідок викликаний до суду, вказані покази не містять жодної достовірної деталізації, та не є такими, що відтворюють дійсні обставини справи, а тому до уваги судом не приймаються.

Показовими у цьому звязку є покази свідка ОСОБА_10, яка вказавши, що за життя ОСОБА_6 вона заходила у квартиру № 8, що по вул. Гоголя 20 дуже рідко, разом з тим, стверджувала, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 жили однією сімєю, так само свідок не здійснюючи та не деталізуючи план розташування кімнат квартири № 8, по вул. Гоголя 20, стверджувала, що ОСОБА_8 проживав у кімнаті площею саме 18,5 кв.м. (на чому постійно наголошувала відповідач по справі з тотожними формулюваннями).

13.04.2013 року помер ОСОБА_8, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_20 І-АМ №257041, виданим 15.04.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. (а.с. 128).

Як слідує з матеріалів спадкової справи №436/13 р щодо майна ОСОБА_8, останній залишив заповіт, яким заповідав все своє майно синові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, позивачу по справі.

Із заявами про прийняття спадщини після померлого звернулися ОСОБА_4, позивач по справі, ОСОБА_2, сестра померлого - відповідач по справі, та ОСОБА_5, дочка померлого, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. (а.с. 113 155).

Позивач оформив своє право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/5 частки квартири під номером 8, яка знаходиться в м. Вінниці по вул.Гоголя, 20, належних померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданим виконкомом Вінницької міської ради 22 лютого 2011 року, згідно рішення від 22.02.2011 року за №442, зареєстрованого КП ВМБТІ 07 серпня 2011 року в Реєстрі права власності на нерухоме майно за №34327150, номер запису 1012/83588 в книзі 888. В частині земельної ділянки площею 0,0859 га, розташованої по ІІ-му провулку Максимовича б/н (територія Вінницької міської ради, садівниче товариство «Калина», ділянка № 35) постановою державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори від 08.10.2014 року №3491/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, зважаючи, що право власності на це майно зареєстроване за іншою особою. (а.с. 41, 147)

Як слідує з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 21.10.2016 року право власності на вказану спірну земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_2, відповідачкою по справі, на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 19.08.2013 року державним нотаріусом першої вінницької державної нотаріальної контори. (а.с. 61 62).

Однак, як встановлено судом, описане вище свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 (відповідачу у справі) без врахування кола спадкоємців, які були живі на час відкриття спадщини (ОСОБА_8, та ОСОБА_8К.) та без врахування обставин вступу в управління спадковим майном ОСОБА_6 виключно ОСОБА_7, що встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області, що залишено в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 року (а.с. 84 87).

Враховуючи наведене суд констатує, що відповідач, при зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, повідомила недостовірну інформацію про коло осіб, які мають право на спадщину та обставини прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 27 Постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Зважаючи, що судом встановлено порушення права спадкоємців (зокрема, позивача, як спадкоємця після свого батька, який в свою чергу є спадкоємцем після смерті своєї матері, а вона в свою чергу є спадкоємцем свого чоловіка) у зв'язку з видачею відповідачці Свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому позовна вимога про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане відповідачці ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на 2/3 частки спірної земельної ділянки, суд враховує, що ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_8 право власності на нерухоме майно ( земельну ділянку) прийняте у спадщину після смерті відповідно ОСОБА_6Л, ОСОБА_7 не оформили та не зареєстрували у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України ( в редакції чинній на момент відкриття спадщини після померлого ОСОБА_8А.) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку.

Суд враховує, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК, чинна на час відкриття спадщини).

На вказане звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Як слідує з матеріалів справи, померлому ОСОБА_8 належали майнові права, а не право власності, а тому саме майнові права перейшли до позивача в порядку спадкування.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на спірну земельну ділянку в порядку спадкування задоволенню не підлягають, оскільки спадкодавцю позивача ОСОБА_8 не належало право власності на спірну земельну ділянку (її частину), а належало майнове право на спадкове майно ОСОБА_7, яке перейшло до позивача по справі з часу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

Таким чином суд зазначає, що позивачем по справі обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідно до ст.88 ЦПРК України, суд здійснює розподіл судових витрат. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 551,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.523, 526, 527, 529, 548,549,560, 561 ЦК УРСР (редакції чинній на час виникнення правовідносин) ст. ст. 1222, 1223, 1233, 1235, 1268- 1270, 1296, 1297, 1301 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 серпня 2013 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_18 на земельну ділянку, площею 0,0859 гектара, у межах, згідно з планом, розташованої за адресою місто Вінниця, проїзд 2 й Максимовича, б/н (територія Вінницької міської ради, садівниче товариство «Калина», ділянка № 35), переданої для ведення садівництва, належної померлому ОСОБА_6, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого Вінницькою міською радою 24.09.1997 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 29.05.1997 року № 433, кадастровий номер земельної ділянки :02:021:0137.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої та проживаючої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: