Справа № 215/4923/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Квятковського Я.А.

за участю секретаря - Пономаренко М.В.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Моторного (транспортне) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом про стягнення з Моторного (транспортне) страхового бюро України матеріальної шкоди, пені за прострочення виконання зобовязання та про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позову вказує, що 06.02.2016 р. приблизно об 09 год. 55 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Адм.Головка на регульованому перехресті вул. Доватора та вул. Маршака в Тернівському районі м.Кривого Рогу, повертаючи ліворуч на вул.Маршака не надав перевагу в русі зустрічному транспорту, який рухався на зелений сигнал світлофору, не переконався в безпеці маневру, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 02.03.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. на користь держави. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, про що позивач дізнався лише 26.02.2016 року, після чого по електронній пошті повідомив ОСОБА_4 про ДТП та відсутність у ОСОБА_2 страхового полісу, також повідомив письмово по пошті. До травня 2016 року відповідь від ОСОБА_4 жодних відповідей або інструкцій не надходило, в звязку із чим 05.05.2016 позивач знову звернувся до ОСОБА_4. В серпні 2016 позивач повторно звернувся електронною поштою до ОСОБА_4 та в телефонній розмові повідомив, що буде звертатися до суду, після чого отримав листа, згідно якого йому відмовлено у виплаті оскільки, як встановив аварійний комісар ОСОБА_5 позивач не надав автомобіль для огляду, відремонтував його та виставив на продаж. Це не відповідає дійсності, оскільки з моменту звернення до ОСОБА_4 пройшло більше місяця і не отримавши відповіді позивач зробив експертну оцінку та відремонтував автомобіль. Також у ОСОБА_4 були достатні докази для встановлення винуватця ДТП та розміру збитків. Оскільки відповідач відмовляється вішкодовувати збиткі позивачу, просить стягнути з ОСОБА_4 матеріальні збитки, завдані внаслідок ДТП, у розмірі 36494,46 грн., які були встановлені експертизою, також пеню за період з 12.07.2016 р. по 23.11.2016 р.. що становить 4067,38 грн. Крім того, просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 850 грн., судовий збір у розмірі 551,20 грн, а також моральну шкоду завдану ДТП у розмірі 10000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, обґрунтувавши їх обставинами, викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з»явивися, надав суду заперечення проти позову, в якому зазначає, що позивач має право звернутися безпосередньо до винуватся ДТП з позовом про відшкодування шкоди, або звернутися до ОСОБА_4 з заявою для отримання відшкодування, а потім ОСОБА_4 звертається з позовом до винуватця ДТП в порядку регресу. У разі другого варіанту, то власник пошкодженого автомобіля повинен зберігати майно у стані, в якому воно знаходилось після ДТП до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (аварійний комісар або експерт). Крім того, ОСОБА_4 проводить розслідування причин та обставин ДТП, а не позивач. Також приписами п.37.1.3 ст. 37 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що не виконання потерпілим своїх обовязків, якщо це призвело до неможливості страховика (ОСОБА_4) встановити факт ДТП, причини обставини її настання або розмір заподіяної шкоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Крім того, ОСОБА_4 повідомлення про ДТП, разом з експертизою, яку було проведено 16.02.2016 р., отримано 01.04.2016, коли отримано від позивача пакет документів, також не можна визнати належним повідомлення про ДТП по електронній пошті, оскільки ст.33.1.4 передбачає саме письмове, а не електронне повідомлення про ДТП. В звязку із даними обставинами МсСБУ правомірно відмовило ОСОБА_6 у виплаті компенсації за отриману матеріальну шкоду. Просив в задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 матеріальних збитків у розмірі 36494,46 грн. відмовити та розгляд справи проводити у відсутності представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з»явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечує про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, 06.02.2016 року о 09 годині 55 хвилини, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_3 рухаючись по вул.. Адм.Головка на регульованому перехресті вул.. Доватора та вул.. Маршака в Тернівському районі м.Кривого Рогу, повертаючи ліворуч на вул..Маршака порушив правила дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02.03.2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, (а.с. 11). Згідно довідки від 06.02.2016 видана ОСОБА_3, що внаслідок ДТП автомобіль Сузукі ОСОБА_7 отримав механічні пошкодження, а саме : передньої централі, передньої лівої частини, (а.с.10).

Власником автомобіля "Сузукі ОСОБА_7", д/н НОМЕР_5, є позивач ОСОБА_8, а.с.29.

Згідно довідки від 06.02.2016 видана ОСОБА_3, що внаслідок ДТП автомобіль Сузукі ОСОБА_7 отримав механічні пошкодження, а саме : передньої централі, передньої лівої частини, (а.с.10).

Як випливає зі звіту №1а про визначення вартості матеріальної шкоди пошкодженого автомобіля "Сузукі ОСОБА_7", д/н НОМЕР_5, складеного ФОП ОСОБА_9 від 16.02.2016, розмрі завданого матеріального збитку складає 36494,46 грн. , а.с.17-29.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак відповідно до ст. 60 ЦПК України, вона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так, згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому суд вважає доведеним факт пошкодження належного позивачу автомобіля з вини ОСОБА_2

Згідно до ч. 1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням викладеного і визнання відповідачем ОСОБА_2 позову суд вважає, що вимоги про стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків у виді витрат на проведення товарознавчої експертизи у розмірі 850 грн., і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 10000,00 грн. слід задовольнити.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди і пені за прострочення виплати коштів з Моторного (транспортне) страхового бюро України суд приходить до наступних висновків.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована не була.

Про настання страхового випадку ОСОБА_4 ОСОБА_2 не повідомляв.

Згідно кошторису та акту виконаних робіт від 19.02.2016, виданих ПП Шевчук, вартість ремонтних робіт автомобіля позивача ОСОБА_3 та запасних деталей склала 44899,00 грн., а відповідно до звіту № 1А від 16.02.2017 року розмір матеріальної шкоди становить 36494,46 грн., послуги експерта з визначення розміру збитку - 850,00 грн.

Заявою від 29.03.2016 року встановлено, що позивач ОСОБА_3 після проведення ремонтних робіт свого транспортного засобу звернувся до ОСОБА_4 з заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову ОСОБА_4 у такій виплаті з тих підстав, що несвоєчасно повідомив відповідача про настання страхового випадку та відремонтував пошкоджений автомобіль до надання повідомлення про страхову подію (а.с 84,85,86,87).

Крім вищевказаних положень ЦК України спірні правовідносини регулюються приписами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які є обовязковими для виконання (далі - Закон).

Так, у статті 3 Закону зазначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди. Отже, відшкодування шкоди у даних правовідносинах повинно здійснюватися відповідно до Закону.

Згідно до п.44.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно пункту 19 зазначеної постанови пленуму, приписів статті 979 ЦК України, та статті 16 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Так, як убачається з повідомлення, направленого ОСОБА_4 на адресу позивача від 19.08.2016 р., підставою для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування є недотримання останнім положень ст. 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страховика про настання страхової події, а також положень ст. 33.3 цього Закону щодо надання представникам страхової компанії транспортного засобу для огляду в такому стані, в якому він знаходився після ДТП, та проведення ним його ремонту до надання повідомлення про подію, що за висновком відповідача є підставою для застосування ст. 37.1.3 цього Закону.

При цьому ст. 37.1.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

За змістом ст.. 33.3 Закону власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно у такому стані, в якому воно знаходилось після ДТП, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (аварійний комісар, експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Зазначеному обов'язку потерпілої особи кореспондує обов'язок страховика направити свого представника на місце настання страхового випадку або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків ( ст.34.2), а у разі невиконання такого обов'язку право потерпілого самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди (ст.34.3).

Відповідно до ст. 35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

За змістом зазначених вимог Закону, а також положень 33.1.4 потерпіла особа зобов'язана повідомити страховика про дорожньо-транспортну пригоду не залежно від того чи повідомляв про неї інший її учасник.

Оскільки ні позивач ОСОБА_3 ні відповідач ОСОБА_2 у встановлені законом строки та порядку ОСОБА_4 не повідомляли, та позивачем самостійно проведено оцінку шкоди без участі страхової компанії, і відремонтовано пошкоджений автомобіль, що унеможливлює визначення страхового розміру заподіяної шкоди, тому суд вважає, що позивач не має права на отримання відшкоджування за рахунок саме ОСОБА_4, що не виключає обовязку відшкодувати шкоду її завдавачем. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 до задоволення не підлягають.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, також підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 551,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 979, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст..ст.3, 4, 22, 29, 33.3., 35.1., 37.1.3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.. 16 Закону «Про страхування», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 159, 169, 174, 193, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 850,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000, 00 грн., судовий збір у розмірі 115,75 грн., а всього 10965,75 грн. на користь ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-и денний строк з дня його проголошення. Особа, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: