Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/400/16-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача пеню в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року, загальною сумою 16313 грн. 49 коп.

В обґрунтування вимог зазначила, що починаючи з жовтня 2012 р. по день досягнення дитиною повноліття - 25.07.2030 р. ОСОБА_3 повинен сплачувати аліменти, стягнуті рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19.10.2012 р. Однак, відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з серпня 2014 р. по жовтень 2015 р., в зв'язку з чим позивач просить стягнути пеню за несплату аліментів в період з 01.10.2014р. по 01.10.2015 р. в розмірі - 16313 грн. 49 коп.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не було взято до уваги надані нею докази, а саме: довідку ВДВС про наявність заборгованості у відповідача за певний період, яка залишається не сплаченою на сьогоднішній день.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено наявність заборгованості по аліментах з вини відповідача.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами України окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Судом встановлено, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 19.10.2012 р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

30 жовтня 2012 року позивачу був виданий виконавчий лист для примусового виконання вищевказаного рішення.

Згідно з довідкою-розрахунком ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 18.01.2016 р. заборгованість по несплаченим аліментам за період з серпня 2014р. по жовтень 2015р. складає 9405,72 грн. (а.с.10).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів.

Так, 03.09.2013 року ОСОБА_3 подав по місцю своєї роботи до ТОВ «Персонал-Плюс» заяву, в якій просив стягувати з нього аліменти в розмірі ? частини заробітку на утримання доньки ОСОБА_4 та в розмірі 1/6 частини заробітку на утримання позивача ОСОБА_2 Аліменти просив перераховувати по місцю проживання позивача за адресою : АДРЕСА_1.

З довідки ТОВ «Персонал-Плюс» № 738 від 25.08.2015 року вбачається, що у період з серпня 2013 року по червень 2015 року із заробітної плати відповідача щомісячно утримувались і перераховувались позивачу аліменти (а.с.39). Перерахування вказаних аліментів позивачу також підтверджується копіями поштових переказів коштів за період з січня 2015 року по липень 2015 року, які були в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України надані відповідачем під час апеляційного розгляду справи.

Згідно довідки № 312 від 15.08.2016 року, з відповідача за період з листопада 2015 року по серпень 2016 року щомісячно утримувались аліменти і за новим місцем роботи в ТОВ «Ніка-Магнус» (а.с.39 зворот). Аліменти за період з липня 2015 року по жовтень 2015 року з відповідача стягувалась пізніше, а саме за період з березня 2016 року по серпень 2016 року (а.с.39 зворот), оскільки в період з липня 2015 року по жовтень 2015 року він брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.66).

У зв'язку з чим, довідка-розрахунок ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 18.01.2016 р. при наявності відомостей з місця роботи позивача про сплату аліментів за період, за який позивач просить стягнути неустойку, не може свідчити про наявність заборгованості по аліментах саме з вини відповідача.

За таких обставин, суд обґрунтованого відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення аліментів.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначені характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно та всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :