Справа № 507/1220/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Любашівський районний суд Одеської області

у складі : головуючого судді Гнатюка В.О.

за участю секретаря Гончар В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Любашівка справу за позовом ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області, третя особа: Любашівська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2017 року позивачка звернулася до Любашівського районного суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.03.2004 року ОСОБА_2 було складено заповіт, яким вона заповіла їй сертифікат серії ОД № 005106 виданий 27.08.1996 року на право на земельну частку (пай) розміром 6,86 умовно кадастрових гектарів.

Даний заповіт було посвідчено секретарем Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за № 18.

18.03.2005 року ОСОБА_2 було видано державний акт серії ОД № 091862 на право власності на земельну ділянку площею 5, 14 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області.

07.06.2008 року померла заповідач ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5, 14 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області.

.

У червні 2017 року вона звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки згідно заповіту заповідач заповіла їй сертифікат серії ОД № 005106, виданий 27.08.1996 року, на право на земельну частку (пай) розміром 6,86 умовно кадастрових гектарів, а правовстановлюючим документом на даний час являється державний акт серії ОД № 091862 на право власності на земельну ділянку площею 5, 14 га, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту.

Посилаючись на те, що за своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти їй земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене вказаним сертифікатом на право на земельну частку (пай) , але коли спадкодавець отримав на підставі даного сертифікату зазначений державний акт на право власності на земельну ділянку він не вніс до заповіту відповідних змін, просила суд здійснити тлумачення заповіту від 15.03.2004 року ОСОБА_2 , яким вона заповіла їй сертифікат серії ОД № 005106, виданий 27.08.1996 року на право на земельну частку (пай) розміром 6,86 умовно кадастрових гектарів , посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 18.

Позивачка в судове засідання не зявилася, повідомивши суд письмовою заявою про розгляд справи у її відсутність, вказаши, що позов підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомивши суд про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомивши суд про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи , суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого.

В судовому засіданні встановлено, що 15.03.2004 року ОСОБА_2

було складено заповіт, яким вона заповіла позивачці сертифікат серії ОД № 005106 виданий 27.08.1996 року на право на земельну частку (пай) розміром 6,86 умовно кадастрових гектарів.

Даний заповіт було посвідчено секретарем Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за № 18.

18.03.2005 року ОСОБА_2 було видано державний акт серії ОД № 091862 на право власності на земельну ділянку площею 5, 14 га, розташовану на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області.

07.06.2008 року померла заповідач ОСОБА_2, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5, 14 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області.

Згідно листа нотаріуса від 21.06.2017 року № 437/02-14 позивачка у червні 2017 року звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, але у звязку з тим, що в заповіті заповідане майно сертифікат на право на земельну частку (пай) , а позивачка надала до нотаріальної контори правовстановлюючий документ- державний акт на право власності на земельну ділянку , їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з позовом про тлумачення заповіту. ( а.с. 6 ).

Згідно ст 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд вважає, що з метою захисту права позивачки ОСОБА_1 на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст вказаного заповіту.

Здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із наступного.

Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт.

Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном.

Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.

Згідно п. 17 Розділу X „Перехідних положень" Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на

право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Тобто, на момент складання заповіту право ОСОБА_2 на земельний пай було підтверджене сертифікатом на право на земельну частку ( пай), серії ОД № 005106, виданим 27.08.1996 року . Однак на момент відкриття спадщини їй належала земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ,серії ОД № 091862 від 18.03.2005 року , виданого на підставі вказаного сертифікату Проте спадкодавцем не було внесено змін до заповіту.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Таким чином, оскільки на час складання заповіту ОСОБА_2 ще не було видано вказаний державний акт, а право на земельну ділянку належало їй на підставі зазначеного сертифікату, очевидним є те, що складаючи заповіт на користь позивачки, заповідач ОСОБА_2 заповідала позивачці саме земельну ділянку, власником якої вона стала згідно вказаного державного акту.

Тому позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст.125, 126 ЗК України, ст.ст.213, 1216-1218, 1220-1222, 1233, 1236, 1256, 1268, 1269, 1270 ЦК України, 10, 11, 57, 60, 212-215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області, третя особа: Любашівська районна державна нотаріальна контора Одеської області, про тлумачення заповіту задовольнити.

Розтлумачити заповіт ОСОБА_2 від 15.03.2004 року, посвідчений секретарем Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 18, наступним чином:

Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Оскільки ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 право на земельну частку ( пай )розміром 6,86 умовно кадастрових гектарів, розташований на території Новоселівської сільської ради Любашівського району Одеської області , отримавши в подальшому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД № 091862 від 18.03.2005 року , не внісши зміни до заповіту , то воля заповідача щодо заповіту позивачці земельної ділянки не змінилась. Тому та обставина , що на день відкриття спадщини право на земельну частку ( пай) як предмет заповіту змінився на земельну ділянку , яка була надана заповідачу у власність на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ОД № 005106, не є підставою для позбавлення спадкоємця спадщини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя В.О.Гнатюк