АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання недійсним кредитного договору,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року,

встановила:

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2016року в задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання недійсним кредитного договору № 131-2008-2311 від 09.07.2008 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 09 липня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал банк») укладено кредитний договір № 131-2008-2311.

Сума кредиту: 40 000 доларів США.

Цільове призначення кредиту: на споживчі потреби.

Термін повернення: 01 липня 2018 року.

Процентна ставка: 14,95 % річних.

01 лютого 2010 року та 17 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та банком було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору № 131-2008-2311 від 09 липня 2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції від 01.12.2005 р. у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за спожитим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що рішення відповідача про підвищення процентної ставки за кредитним договором, укладеним з позивачем є правомірним, оскільки обставини, з якими за кредитним договором пов'язана зміна ставки настала та підтверджуються належними доказами. Відповідач повідомив позивача про зміну ставки за кредитним договором відповідно до строків, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів»та з дотриманням порядку повідомлення, встановленого п. 13.2 кредитного договору.

Крім того, ч. 2 ст. 192, ч. 2 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом допускається використання іноземної валюти при виконанні зобов'язань.

Отже, чинне законодавство передбачає можливість виконання зобов'язань у іноземній валюті, у випадках встановлених законом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вирішуючи спір, суд вірно встановив відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк залишив за собою право в будь-який час в односторонньому порядку підвищувати процентну ставку, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач при укладанні кредитного договору погодився із умовами, зокрема, щодо можливого збільшення процентної ставки, у разі зміни НБУ розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та в інших випадках вказаних у п.п. 2.12 кредитного договору.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про те, що банк перед укладенням кредитного договору не повідомив позивача про умови кредитування визначені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів виходить з того, що підпунктом 8.5 кредитного договору встановлено, що до укладання цього договору позивач був ознайомлений у письмові формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема і про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями позивача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування.

Доводи апеляційної скарги, про те, що кредитний договір не містить порядку зміни договору, який врахував би інтереси споживача, колегія суддів відхиляє, оскільки підпунктом 9,5 кредитного договору передбачено, що у випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються чинним законодавством України.

Доводи про те, що кредитний договір містить ознаки договору приєднання, колегія суддів оцінює критично, оскільки кредитний договір не містить ознак договору приєднання.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо необґрунтованості позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки позивачем не доведено, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 20 жовтня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук