Провадження № 22-ц/773/156/17 Категорія: 2 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

прокурора - Ревухи І.В.,

представника особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду від 13 червня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13.06.2013 року позов прокурора міста Луцька в інтересах держави та територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 секцію АДРЕСА_1 та стягнуто з нього в дохід держави судовий збір в сумі 2445 грн.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Брокбізнесбанк», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Луцькою міською радою рішення про зміну статусу гуртожитку по АДРЕСА_1 не приймалось, дане майно, яке є комунальною власністю, вибуло не з її волі, а іншим шляхом, і оскільки першим власником спірної секції ОСОБА_4 воно відчужено на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3, який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду визнано недійсним, тому дане майно перебуває у нього незаконно і його слід витребувати з його володіння.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

Місцевим судом встановлено, що секція №17 гуртожитку по АДРЕСА_1, який є власністю Луцької міської ради, вибула із її володіння без її волі.

Даний гуртожиток по АДРЕСА_1 належав державному підприємству Волиньрембуд на праві повного господарського відання і відноситься до об'єкту державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», усі види майнових актів (майно та майнові права) банкрута, які належали йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Згідно із положеннями ст. 4 ЖК УРСР до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях. Жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд.

У статтях 127-131 ЖК УРСР та в п.3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 3 червня 1986 року визначено, що гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до наведених правових норм гуртожиток по вул. Сагайдачного 1 у м. Луцьку не підлягав приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а повинен був бути переданий Луцькій міській раді, яка за законом є власником цього об'єкта нерухомості.

Проте, незважаючи на це, в 1993 році гуртожиток був включений до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу будівлі спірного гуртожитку і переданий у власність ВАТ «Волиньрембуд».

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року задоволено позов прокуратури Волинської області, поданий в інтересах Луцької міської ради до ВАТ «Волиньрембуд», яким визнано неправомірною приватизацію Волинського обласного підрядного спеціалізованого ремонтно-будівельного тресту, в частині включення до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу будівлі спірного гуртожитку, а будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 визнано об'єктом комунальної власності. Дане рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

23.10.1996 року ВАТ «Волиньрембуд» уклало договір міни відповідно до умов якого товариство передало гуртожиток акціонеру ОСОБА_7 в обмін на 1009 акцій за ціною 1009 грн. емітентом яких воно було.

23.04.1997 року між ОСОБА_7 та ЗАТ «Лізинг-нерухомість» був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно умов якого продавець продав, а покупець купив цілий житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1

У 2007 році арбітражний керуючий Жиліч О.В., будучи призначений згідно постанови господарського суду Волинської області від 22.03.2007 року ліквідатором ЗАТ «Лізинг-нерухомість», діючи всупереч вимогам ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», включив до складу ліквідаційної маси підприємства об'єкти житлового фонду, в тому числі секцію АДРЕСА_1 гуртожитку по АДРЕСА_1, яка в разі банкрутства підприємства повинна передаватись до комунальної власності відповідних територіальних громад, знаючи при цьому, що у частині вказаного помешкання на законних підставах проживають малозабезпечені сім'ї, яким згідно чинного законодавства видано ордери на проживання.

Судом першої інстанції також встановлено, що Луцькою міською радою рішення про зміну статусу гуртожитку по АДРЕСА_1 не приймалось.

Рішенням господарського суду Волинської області від 01.10.2009 року визнано неправомірними дії арбітражного керуючого (ліквідатора) ЗАТ «Лізинг-нерухомість» Жиліча О.В. щодо внесення у ліквідаційну масу цього товариства, в тому числі секції АДРЕСА_1

Секція АДРЕСА_1 30.05.2007 року була продана з аукціону через філію «Волинський акціонерний центр» ДАК «Національна мережа аукціонів» ОСОБА_4, про що 11.06.2007 року приватним нотаріусом Зубенко Т.І. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.12.2009 року визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, видане 11.06.2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріально округу Зубенко Т.І. про право власності на майно, яке з секції АДРЕСА_1, що раніше належало ТзОВ «ЛН» (а.с.3-6).

Судом також встановлено, що 22.08.2007 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу секції АДРЕСА_1 з відповідачем ОСОБА_3 (а.с.12-14), який заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.04.2012 року визнаний недійсним (а.с.16-18).

Рішенням Луцької міської ради № 58/154 від 28.04.2010 року будівля гуртожитку прийнята у міську комунальну власність (а.с.79). Виконавчий комітет Луцької міської ради своїм рішенням № 854-1 від 02.12.2011 року затвердив акт прийняття-передачі спірного гуртожитку та передав його на баланс житлово-комунальному підприємству № 7 м. Луцька (а.с.80-81).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Наведені обставини вказують на те, що згаданий об'єкт нерухомого майна ще на момент приватизації і незаконної його передачі ВАТ «Волиньрембуд» у 1993 році вибув володіння з володіння Луцької міської ради як власника всього комунального майна, до якого за законом на той час належав і згаданий гуртожиток, поза його волею.

Оскільки першим власником спірної секції ОСОБА_4 відчужено спірне майно на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3, визнаного заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.04.2012 року, яке набрало законної сили, недійсним, тому зазначене майно перебуває у володінні відповідача ОСОБА_3 незаконно і суд дійшов правильного висновку, що його слід у нього витребувати для власника цього майна.

На підставі викладених обставин, колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про задоволення позову відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається особа, яка не брала участі в справі «Брокбізнесбанк», були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання особи, яка не брала участі в справі «Брокбізнесбанк» в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даними позовними вимогами є безпідставними, оскільки така заява про застосування позовної давності може бути зроблена до постановлення судом рішення стороною спору (ч. 3 ст. 267 ЦК України), якою ПАТ «Брокбізнесбанк» в розглядуваному випадку не є і не може бути.

Крім того, в своїх доводах апеляційної скарги особа, яка не брала участі в справі «Брокбізнесбанк» вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не встановлено чи з волі власника майно було витребувано з чужого незаконного володіння та не врахованого того, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Проте, на думку колегії суддів, такі доводи є неспроможними з огляду на те, що попередніми рішеннями судів усі правочини, з якими був пов'язаний перехід права власності на спірне майно, визнані судами недійсними і дане майно, як достовірно встановлено місцевим судом, вибуло не з волі його власника - Луцької міської ради, якому повинно було бути передано дане майно, включено незаконно до ліквідаційної маси товариства, яке перебувало на стадії банкрутства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 13 червня 2013 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: