Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 19 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року Національна академія внутрішніх справ (надалі - НАВС) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 Просила у відшкодування витрат, понесених за період навчання, стягнути 22 343,40 грн., які складаються із: витрат на грошове забезпечення в сумі 11 445,30 грн., витрат на оплату комунальних послуг, спожитих енергоносіїв та забезпечення проживання на казарменому положенні - 7 363,37 грн., витрат на харчування - 2 671,10 грн., витрат на речове утримання - 863,63 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01 вересня 2007 року відповідач був зарахований курсантом денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (надалі - КНУВС), правонаступником якого є позивач. Між КНУВС, УМВС України в Житомирській області та відповідачем 29 листопада 2007 року укладено договір №Жт-8 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до умов якого ОСОБА_1 навчався за державним замовленням та за рахунок коштів державного бюджету, перебуваючи у період навчання на державному забезпеченні. За умовами договору відповідач зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а в разі відмови - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Після здобуття вищої освіти відповідач у 2011 році був направлений для подальшого проходження служби до УМВС України в Житомирській області, але звільнився з органів внутрішніх справ з 09 вересня 2013 року за власним бажанням.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2017 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що загальний його стаж в правоохоронних органах становить чотири роки та три місяці, з яких понад три роки припадає на період після закінчення навчання. Вважає, що позивач не мав підстав для звернення до суду, оскільки не дотримався Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженого постановою КМ України від 01 березня 2007 року №313. Окрім того вважає, що обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання порушує його конституційне право на працю. Також посилається на те, що суд не роз'яснив йому наслідків не застосування строку позовної давності щодо вимог позивача, а через скрутне матеріальне становище він не міг дозволити собі захисника, який би, вивчивши матеріали справи, звернувся із заявою про застосування строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається на судом установлено, що наказом від 21 липня 2007 року №655 ОСОБА_1 був зарахований на навчання на 1 курс Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 2007 року (а.с.23).

Між Київським Національним університетом внутрішніх справ, правонаступником якого є позивач, Головним управлінням МВС України в Житомирській області та ОСОБА_1 29 листопада 2007 року укладений договір №Жт-8 про підготовку фахівців у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с.17- 20). У пункті 7.6 вищевказаного договору зазначено, що він набирає законної сили з моменту його підписання і діє весь період навчання та на протязі трьох років з дати призначення ОСОБА_1 на посаду. Відповідач навчався за державним замовленням.

За умовами пунктів 2.3.5,3.1,3.2 договору ОСОБА_1 зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати у місці призначення не менше трьох років. У разі звільнення за власним бажанням без поважних причин протягом перших трьох років після закінчення навчання фактичні витрати на підготовку підлягають до відшкодування.

У матеріалах справи відсутні докази того, що у судовому порядку договір або його окремі пункти визнавалися недійсними або він був достроково розірваний.

Так, у 2011 році відповідач закінчив навчання та працював оперуповноваженим сектору карного розшуку Корольовського відділу (м. Житомир), але відповідно до наказу від 06 вересня 2013 року №277 о/с ОСОБА_1 з 09 вересня 2013 року звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а.с. 22).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що оскільки відповідач навчався за рахунок держаних коштів та після закінчення навчання не відпрацював за місцем призначення перших трьох років, а до закінчення цього строку звільнився за власним бажанням, то вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених на підготовку спеціаліста, підлягають до задоволення. Доводи апеляційної скарги відносно того, що загальний стаж відповідача в правоохоронних органах становить чотири роки та три місяці, з яких понад три роки припадає на період після закінчення навчання, не мають правового значення, на тій підставі, що не ґрунтуються на законі та умовах дійсного договору.

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірні правовідносини врегульовані відповідними статтями ЦК України, що регулюють зобов'язальне право, Законами України «Про освіту» та «Про вищу освіту», Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням, затвердженим постановою КМУ від 22 серпня №992, договором.

Посилання у апеляційній скарзі на виключення частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» та пункт 8 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за держаним замовленням, не змінюють висновків суду першої інстанції. Так, зміни до Закону були внесені 01 липня 2014 року, а до Порядку - 15 квітня 2015 року, тобто після звільнення відповідача за власним бажанням. Враховуючи, що цивільні відносини виникли між сторонами раніше, тобто до змін у законодавстві, спір слід розв'язувати на підставі актів цивільного законодавства, що були чинними на час звільнення відповідача за власним бажанням.

Недотримання порядку відшкодування витрат не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Справа знаходиться на розгляді в суді з жовтня 2016 року. До постановлення судом першої інстанції рішення відповідач мав цілком достатньо часу, щоб добровільно сплатити пред'явлену суму, але таких дій не вчинив, а тому кошти підлягають до стягнення в судовому порядку.

Позов обґрунтований. Сплив позовної давності міг б бути наслідком відмови в позові, але у суді першої інстанції відповідач не заявляв про застосування позовної давності, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу щодо відсутності правової допомоги не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Подання заяви про застування позовної давності до апеляційного суду не тягне юридичних наслідків відповідно до положень ст.267 ЦК України незалежно від причин.

За таких обставин суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: