справа № 197/1231/16-ц
провадження № 2/197/211/17
13 лютого 2017 року Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Леонідової О.В.
при секретареві Піско Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів,
Позивач повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився , надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.56,58).
Відповідач, що належним чином за місцем реєстрації повідомлений про час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив, клопотань не надходило (а.с.55).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Між позивачем та відповідачем був укладений договір №005116 фінансового лізингу від 30 липня 2016 року (далі - договір лізингу), за умовами якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді трактору марки МТЗ-82.1.26, обєм двигуна 4,75 дизель, привід 4х4, тип КПП механічна, та передати цей ТЗ у користування позивача, який, в свою чергу, зобов'язувався сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Договір лізингу передбачає право позивача набути автомобіль у власність в порядку, передбачену договором та чинним законодавством України. (а.с.13-20).
Відповідно до п.1.7 договору лізінгу, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом терміну, який становить не більше 30 (тридцяти робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 Договору. Термін передання Лізингоодержувачеві в користування Предмета Лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від Лізингодавця (включаючи випадки затримки поставки Продавцем/Постачальником транспортного засобу), при чому лізингодавець бере на себе зобов'язання письмово або в телефонному режимі повідомити лізингоодержувача про причини та приблизні терміни затримки у випадках затримки поставки транспортного засобу Продавцем/Постачальником - після отримання від нього відповідної інформації при цьому Лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання предмету Лізингу в користування без укладення Додаткових угод до даного Договору.
Згідно із п. 4.1. договору лізінгу, лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - адміністативного платежу; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.1 ст.9 даного Договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7 ст.1 даного Договору. У разі затримкм терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета Лізингу може бути відповідно змінено.
Відповідно до п. 8.1 договору лізінгу, сторони погоджуються що лізингові платежі та інші платежі, що мають бути сплачені за цим Договором на користь лізингодавця відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ "ОСОБА_2 Аваль"(www.aval.ua) при продажу долару, (надалі "обмінний курс долара до української гривні") станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших платежів, які мають бути сплачені лізингоодержувачем за цим договором на дату оплати даних платежів.
Згідно із п. 8.3 договору лізінгу сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладення даного договору може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.
П.9.2 договору лізінгу передбачено авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного даному Договорі та у додатку № 1 до даного договору.
Згідно із п. 9.3 договору лізінгу лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж, на умовах викладених у даному договорі, впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного Договору платежами, які визначені в Додатку №1 до даного договору. На авансовий платіж який сплачується у відповідності до Додатку № 1 не нараховуються жодні відсотки.
Також, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.
В п. 10.5 Договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних і них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 10.6 Договору). П. 10.17., 10.18 договору за змістом теж свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі.
Пункт 10.15 Договору передбачає, що в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмету лізингу лізингодавець вправі розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 (п'яти) діб з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають.
В свою чергу, за Договором у позивача відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у зв'язку із розірванням або невиконанням Договору.
Відповідно до п. 10.1 договору лізінгу лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсоток річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предсмета лізингу); - комісія за супроводження Договору в розмірі 7 відсотків.
Згідно із п. 11.1 договору лізінгу після завершення терміну лізингу за даним договором, лізингоодержувач придбає предмет лізингу у лізингодавця за викупною вартістю, що буде визначена лізингодавцем з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань, щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають сплаті за цим договором. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за договором, а також виходячи з припущення, що відповідає законодавство України, що регулює відносини сторін за договором, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх неалежних до сплати платежів за Договором, купівельна ціна предмета лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем.
П.12.1 договору лізінгу передбачено , що лізингоодержувач який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця із зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% (шістдесят відсотків) від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% (сорок відсотків) лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.
Відповідно до п. 12.2 договору лізінгу лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку з лізингоодержувачем, який не сплатив авансовий платіж в повному обсязі протягом строку, що встановлено п.9.3 даного договору, про що повідомляє лізингоодержувача у письмовій формі. В такому випадку, лізингодавець повертає лізингоодержувачу сплачений ним авансовий платіж за вирахуванням 20 % від сум сплаченого авансового платежу, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Повернення коштів буде здійснено протягом 30 (тридцяти ) банківський днів з моменту отримання від лізингоодержувача власник банківських реквізитів, згідно яких повинні бути перераховані грошові кошти.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Однак в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Суд приходить до висновку, що п. 12.1 договору лізінгу встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Вищезазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Судом встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 30 липня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 12.1, розділ 12 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1102,40 грн. (за вимогу майнового та немайнового характеру).
Керуючись ст.ст.15, 16, 215, 216, 228 України, ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 8, 10, 11, 208, 212, 214, 215, 224, 88 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним, стягнення грошових коштів задовольнити.
Визнати договір фінансового лізингу № 005116 від 30 липня 2016 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" та ОСОБА_1 недійсним.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь держави судовий збір в сумі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя О.В. Леонідова