АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1011/17 Справа № 205/8449/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєва Тетяна Миколаївна про розірвання договору довічного утримання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєва Т.М. про розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 17 листопада 2003 року між нею та її донькою - ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. За умовами цього договору вона передає у власність доньки квартиру АДРЕСА_1 що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 24 грудня 2002 року, за реєстровим №2-3918 та зареєстрованого в МБТІ м.Дніпропетровська 27 січня 2003 року за реєстровим №436п-465-147. ІНФОРМАЦІЯ_1 року її донька ОСОБА_5 померла. Після смерті доньки членом її сім`ї є відповідач, проте свою згоду на передачу обов'язків набувача вона не надавала, тому просила розірвати договір довічного утримання, посвідчений, 17 листопада 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., реєстровий номер 6078, між нею та ОСОБА_2, як набувачем цивільних прав та обов'язків після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, розірвано договір довічного утримання, посвідчений 17 листопада 2003 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., реєстровий номер 6078, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як набувачем цивільних прав та обов'язків після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР, що діяв на час укладення оскаржуваного договору довічного утримання, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або його частину, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувану довічне матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Згідно п.9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, до договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ч.1 ст. 752 ЦК України у разі неможливості подальшого виконання фізичною особою обов'язків набувача за договором довічного утримання (догляду) з підстав, що мають істотне значення, обов'язки набувача можуть бути передані за згодою відчужувача члену сім'ї набувача або іншій особі за їхньою згодою.

Таким чином, набувача може замінити член його сім'ї або інша особа, але лише за згодою відчужувача та обов'язки набувача можуть бути передані виключно за згодою відчужувача.

По своїй суті згода - це односторонній правочин, яким відчужувач погоджується на зміну набувача.

У разі заміни набувача має бути складений правочин про заміну набувача, який має бути схвалений відчужувачем. Зазначений правочин повинен бути вчинений у такій самій формі, як і договір довічного утримання, та в ньому має бути висловлена згода щодо конкретної особи.

Аналізуючи зазначені норми закону вбачається, що у такому правочині має бути висловлена згода щодо конкретної фізичної або юридичної особи. Для його сприйняття як іншими учасниками цивільного обороту, так і нотаріусом, він повинен бути викладений письмово.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_5 (а.с. 118).

17 листопада 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П., відповідно до умов якого відчужувач - ОСОБА_3 передає у власність, а набувач - ОСОБА_5 отримує у власність на умовах цього договору квартиру АДРЕСА_1, а набувач зобов'язується довічно повністю утримувати ОСОБА_3, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберігаючи її безкоштовному довічному користуванні квартирою. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 150 грн. на місяць (а.с.6).

Нотаріусом, у зв'язку з посвідченням Договору довічного утримання, накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири, що належить ОСОБА_3, до припинення чи розірвання вказаного договору (а.с.6 зворот).

У п. 6 договору довічного утримання визначено, що вказаний договір може бути розірвано за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - в судовому порядку (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року набувач за договором ОСОБА_5 померла (а.с.33, 139).

Тобто, договір довічного утримання було укладено до 01 січня 2004 року і він продовжував діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

З матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вбачається, із заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися: мати померлої - ОСОБА_3 та син померлої - ОСОБА_2 (а.с.118, 137).

Позивач ОСОБА_3, звернувшись до суду із вищезазначеними позовними вимогами, посилалася на те, що після смерті доньки - ОСОБА_5, з якою було укладено договір довічного утримання, вона не надавала своєї згоди на передачу обов'язків набувача за цим договором відповідачу - сину померлої (а.с. 2, 3).

В матеріалах справи відсутній відповідний правочин про заміну набувача за договором довічного утримання.

Отже, враховуючи, що після смерті набувача за договором довічного утримання ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися мати померлої ОСОБА_3 та син померлої ОСОБА_2, який є спадкоємцем, та відчужувач за цим договором - ОСОБА_3 не надавала своєї згоди про заміну набувача після смерті доньки, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідач не є набувачем за вищезазначеним договором довічного утримання є безпідставними, оскільки відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_5 та подав відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом строк.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді