Провадження №2/201/2/2017
У Х В А Л А

08 лютого 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ходаківський М.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Відповідно до автоматичного розподілу між суддями у відповідності до ст.11-1 ЦПК України справу було передано до провадження судді Черновського Г.В.

У звязку із звільненням судді Черновського Г.В. з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпроптеровська 03 жовтня 2016 року вказану цивільну справу було повторно автоматизовано розподілено та передано до провадження судді Ходаківського М.П.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2016 року року зазначена позовна заява була залишена без руху, оскільки подана з порушенням ст. ст. 119, 120 ЦПК України. Для усунення недоліків судом був установлений строк виправити зазначені в ухвалі недоліки протягом 2 днів з дня отримання позивачем ухвали, яку було надіслано на адресу позивача, вказану у позовній заяві.

07 лютого 2017 року на адресу суду повернувся поштовий конверт із ухвалою суду від 05 жовтня про залишення позову без руху. Згідно із довідкою, долученою до конверту, причиною його повернення стало закінчення встановленого строку зберігання.

Приписами ст. 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) чітко унормовано, що позовна заява повинна відповідати вимогам, визначеним цією статтею.

Статтею 121 ЦПК України передбачено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, зловживання правом не допускається (положення статей 11-14, ст. 5, ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 2 ст.ст. 27, 31 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі»; рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України».

Як вбачається із матеріалів справи у визначений строк недоліки зазначені в ухвалі суду від 05 жовтня 2016 року позивач не усунув, та не повідомив суд про результати виконання вимог ухвали як шляхом направлення відповідної інформації на поштову, так і на електронну адреси суду, що унеможливлює відкриття провадження у справі.

Слід зазначитти, що судом повторно 08 грудня 2016 року направлялася позивачу ухвала про залишення позовної заяви без руху, але недоліків ухвали усунуто не було.

У звязку із наведеними обставинами та відповідними їм приписами процесуального законодавства слід дійти висновку, що позивач не усунув визначені судом недоліки, а тому зазначена позовна заява підлягає визнанню неподаною.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів вважати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не є перешкодою для повторного звернення з такою самою позовною заявою.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в пятиденний термін з дня її отримання апеляційної скарги.

Суддя М.П.Ходаківський