19.09.2017 Єдиний унікальний № 371/612/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2-о/371/ 22 /17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Овчаренко В.С.,

за участі заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Національної гвардії України про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:
До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаною заявою звернувся заявник та просив встановити факт, його участі в бойових діях по захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, у період часу з 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року, під час проведення антитерористичної операції у населених пунктах: селище Широке, селі Лебединське, селі Талаківка Донецької області (сектор «Маріуполь», раніше сектор «М»).

Свою заяву обґрунтував тим, що він являється громадянином Республіки Білорусь, приїхав до України на захист братського народу, задля високої цілі збереження української цілісності та суверенітету. З 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року в якості солдата приймав участь в бойових діях у зоні проведення антитерористичної операції у складі ОЗСП «АЗОВ» військової частини НОМЕР_1 . В отриманні статусу учасника бойових дій заявнику було відмовлено Головним управлінням Національної гвардії України в зв`язку з тим, що він не входив до складу добровольчого формування та не відноситься до категорій осіб визначених пунктом 2 Порядку надання статусу учасника бойових дій.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав наведених у них.
Представник заінтересованої особи Головного управління Національної гвардії України в судове засідання не з`явився. В надісланому до суду запереченні просив в задоволенні заявлених вимог відмовити посилаючись, на те що заявник ОСОБА_1 в районі проведення антитерористичної операції та участі у виконанні бойових завдань у складі окремого загону спеціального призначення «АЗОВ» військової частини НОМЕР_1 східного АТО не залучався, в списках особового складу частини не перебував та не перебуває.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідка, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимога, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В силу ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявником ОСОБА_1 ставиться питання щодо встановлення факту його участі у бойових діях у період часу з 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року під час проведення антитерористичної операції у населених пунктах: селище Широке, селі Лебединське, селі Талаківка Донецької області (сектор «Маріуполь», раніше сектор «М») в районі проведення антитерористичної операції, у зв`язку з тим, що встановлення даних фактів має для заявника юридичне значення, а саме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших прав.

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Згідно статті 4 Закону України «Про основи національної безпеки України» суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» зазначено, громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Разом з тим, особи, які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п. 19 ст. 6 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу.
Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань та окремих осіб в антитерористичній операції у районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено. З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі як добровольчих формувань, окремих громадян України так і громадян інших держав під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування, громадяни України та громадяни інших держав допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, про що свідчать: копія довідки військової частини № НОМЕР_1 від 27 жовтня 2015 року №1028 (а.с. 14); нотаріально засвідчені заяви учасників бойових дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 60,62); фотокартки (а.с. 15); покази свідка ОСОБА_4 ; та загальновідомі факти проведення антитерористичної операції на сході України.
Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.

Так, учасниками бойових дій згідно з п. 19 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Разом з тим, особи, які у складі добровольчих формувань, чи в іншому статусі брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, але не включені до Збройних сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, учасниками бойових дій, названим Законом не визнаються.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є в тому числі юридичні факти.

Статтею 21 Конституції України гарантовано, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 22 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи із гарантій визначених Конституцією України, суд вважає, що заявник має право доводити свою участь в антитерористичній операції, яка проводиться для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з метою отримання статусу учасника бойових дій.
Як вбачається із Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".
У відповідності до Розпорядження КМ України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» с. Широкине, с. Лебединське Волноваського району Донецької області та смт. Талаківка Талаківської селищної ради Кальміуського району м. Маріуполя Донецької області віднесені до переліку населених пунктів, де проводиться антитерористична операція.

В судовому засіданні встановлено, що громадянин республіки Білорусь ОСОБА_1 , з 01 квітня 2015 року перебуває на території України. З 15 вересня 2015 року по 25 липня 2016 року він був зареєстрований в місті Маріуполь Донецької області. З 25 липня 2016 року зареєстрований в селі Козин Миронівського району Київської області, про що свідчить копія паспорта та посвідки на тимчасове проживання в Україні (а.с. 5-8).

Із копії довідки військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України від 27 жовтня 2015 року № 1028 вбачається, що заявник в період часу з 04 червня 2015 року по 27 жовтня 2015 року знаходився в зоні проведення антитерористичної операції та брав участь у формуванні та підготовці особового складу ОЗСП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якості інструктора-волонтера з стрілецької та тактико-спеціальної підготовки (а.с.14).

Із нотаріально засвідчених заяв громадян України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які відповідно до копій посвідчень серії НОМЕР_2 та НОМЕР_3 являються учасниками бойових дій, вбачається, що ОСОБА_1 разом із ними безпосередньо знаходився в секторі «Маріуполь» (раніше сектор «М») зони проведення антитерористичної операції з 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року в складі ОЗСП «АЗОВ» (військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України) в якості солдата і в цей період виконував бойові завдання. Він разом з ними брав участь у виконанні бойових завдань в умовах безпосереднього зіткнення і вогневого контакту з противником, в тому числі в АДРЕСА_1 (а.с. 10-11, 60,62).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що заявника ОСОБА_1 знає з 2015 року познайомилися в селищі Широкине Донецької області на військовій базі при виконанні бойових завдань. Бойові завдання заявнику доручав командир, прізвища не пам`ятає, оскільки всіх знали по «позивних». Також зазначив, що ОСОБА_1 брав участь у бойових діях, захищав суверенітет України в антитерористичних операціях в період з 2015 року по 2017 рік. Свідок вказав, що він особисто бачив заявника на бойових завданнях, оскільки ОСОБА_1 , був снайпером у нього була снайперська гвинтівка, яку видав командир. Всі іноземці, які приїхали захищати Україну виконували бойові завдання, їм було видано бойову зброю.
Із фотокарток наданих заявником вбачається, що він перебуває у війсковій комуфляжній формі, без опізнавальних знаків, із предметами схожими на автомат «Калашникова», снайперську гвинтівку та боєзаряди до гранатомета (а.с. 15).

Факт того, що під час проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях, в бойових діях по захисту незалежності та територіальної цілісності і суверенітету держави Україна брали безпосередню участь добровольці, які не були включені до штату Збройних сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки Україниі є загальновідомим, встановлений рішеннями судів по всій території України (справа № 642/4401/16-ц, 363/2917/16-ц, 463/262/16-ц, 202/8112/15-ц, 521/8972/15-ц та інші).

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази того, що заявник у період часу з 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року брав безпосередньо участь у бойових діях, під час проведення антитерористичної операції у населених пунктах: АДРЕСА_1 (сектор «Маріуполь», раніше сектор «М»), захищав незалежність та територіальну цілісність і суверенітет держави Україна.

Оцінюючи зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає встановленим факт того, що заявник у період часу з 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року брав безпосередньо участь у бойових діях, під час проведення антитерористичної операції у населених пунктах: АДРЕСА_1 (сектор «Маріуполь», раніше сектор «М»), захищав незалежність та територіальну цілісність і суверенітет держави Україна.

При прийнятті даного рішення, суд виходив із наступних принципів:

усі люди є рівні у своїх правах (ст. 21 Конституції України), тобто рівні права, крім обмежень прямо встановлених законом, мають усі люди як громадяни України так і громадяни інших держав та особи без громадянства;
права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними (ст. 22 Конституції України) тобто, права і свободи як людини (в широкому розумінні цього значення) так і громадянина, зокрема і на захист незалежності, територіальної цілісності і суверенітету Україна є рівними, а як наслідок і їх права на соціальні гарантії є також рівними.
Крім того, кожна людина повинна мати всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища. Крім того, не повинно проводитися ніякого розрізнення на основі політичного, правового або міжнародного статусу країни або території, до якої людина належить, незалежно від того, чи є ця територія незалежною, підопічною, несамоврядованою або як-небудь інакше обмеженою у своєму суверенітеті (ст. 2 Загальної декларації прав людини). Всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Усі люди мають право на рівний захист від якої б то не було дискримінації, що порушує цю Декларацію, і від якого б то не було підбурювання до такої дискримінації ст. 7 загальної декларації прав людини).
Тобто, як громадяни України так і громадяни інших держав, а також особи без громадянства, які брали участь в бойових діях по захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України, мають рівні права по соціальному захисту державою Україна, зокрема і в наданні їм статусу учасника бойових дії (рішення європейського суду у справі «Гайгузус проти Австрії».
Суд не бере до уваги телеграму НР.4638/4888 від 01 березня 2017 року та довідку командира військової частини № НОМЕР_1 від 17 липня 2017 року №861, оскільки ними не спростовується факт того, що ОСОБА_1 у період часу з 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року брав безпосередньо участь у бойових діях, під час проведення антитерористичної операції у населених пунктах: селище Широкине, селі Лебединське, селі Талаківка Донецької області (сектор «Маріуполь», раніше сектор «М»), захищав незалежність та територіальну цілісність і суверенітет України (як волонтер, інструктор, доброволець, який при собі мав вогнепальну зброю).

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 11, 16 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 57, 208 - 209, 212 - 215, 218, 223, 234 - 235, 256 - 259, 292, 294, 296 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:
1.Заяву задовольнити.

2.Встановити факт того, що ОСОБА_1 у період з 04 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року брав безпосередньо участь у бойових діях, під час проведення антитерористичної операції у населених пунктах: селище Широкине, селі Лебединське, селі Талаківка Донецької області (сектор «Маріуполь», раніше сектор «М»), захищав незалежність та територіальну цілісність і суверенітет України.

3.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук