Провадження № 2-н/760/87/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2017 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А. розглянувши заяву Комунального підприємства "Керуюча компанія з управління житлового фонду Солом"янського району м. Києва» ЖЕД № 906 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за спожитіжитлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, суддя, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник 30.12.2016 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржників заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в сумі 13 494,86 грн.

В прийнятті заяви про видачу судового наказу повинно бути відмовлено, виходячи з наступного.

Статтею 95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано зокрема, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

За змістом п. 7 ст. 100, ст. 101 ЦПК України, питання про відкриття наказного провадження або відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу суддя вирішує не пізніше наступного дня з дня надходження заяви до суду, закінчення строку, встановленого для усунення недоліків заяви про видачу удового наказу та не пізніше наступного дня після отримання судом у порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання перебування) фізичної особи - боржника. Про відкриття наказного провадження судця постановляє хвалу. У разі прийняття судом ухвали про відкриття наказного провадження, суд у триденний строк з моменту її постановления видає судовий наказ по суті заявлених вимог.

З аналізу змісту наведених норм випливає, що суддя приймає рішення про відкриття провадження і відсутності підстав для повернення заяви про видачу судового наказу та для відмови у її прийнятті.

Пункт 2 ч. З ст. 100 ЦПК України встановлює, що суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу вдового наказу якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Таким чином, вирішуючи питання про видачу судового наказу, суддя зобов'язаний перевірити безспірність заявлених вимог. Зазначена обставина підтверджується поданням разом з заявою про видачу вдового наказу відповідних доказів.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1, неприватизована.

Згідно пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

З довідки форми №3 від 14.12.2016 №579 вбачається, що власником особового рахунку є ОСОБА_4, однак 06.11.2012 вона була знята з реєстрації у зв'язку зі смертю, крім неї, у квартирі реєстровані її онуки: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Заявником не було надано правовстановлюючих документів, які б дали можливість встановити на підставі яких документів боржники займають зазначену квартиру.

Окрім того, з довідки форми №3 від 14.12.2016 №579 вбачається, що один з боржників, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,станом на дату подачі заяви про видачу судового наказу був неповнолітнім.

Будь-яких відомостей про те, чи проживають зареєстровані особи в зазначеній квартирі, чи користуються житлово-комунальними послугами, та чи мають окремий особовий рахунок для сплати житлово-комунальних послуг в матеріалах справи не зазначено.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, заявник не вказує, в якому порядку просить стягнути суму заборгованості і в якому розмірі повинен нести відповідальність кожен з боржників.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2012 наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувана та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Пунктом 9 зазначеної вище Постанови роз'яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Враховуючи викладене вище, суддя із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів вбачає спір про право, а тому суддя приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 97, ч. 6 ст. 100 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви Комунального підприємства "Керуюча компанія з управління житлового фонду Солом"янського району м. Києва» ЖЕД № 906 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за спожитіжитлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. Роз'яснити заявнику право на звернення до суду з відповідною заявою в порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: