АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення порядку користування квартирою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2016 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6, які діють також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про встановлення порядку користування квартирою.

Зазначала, що їй та відповідачам належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1, яка є неподільною. Загальна площа квартири становить 84,8/83,6 кв.м та складається з трьох житлових кімнат площею 14,70, 13,60 та 17,20 кв.м, а також кухні,12,40 кв.м, ванної кімнати, 4,30 кв.м, вбиральні 1,50 кв.м, коридору, 17,10 кв.м, комори, 1,60 кв.м; квартира також обладнана лоджією, 2,4/1,2 кв.м.

Посилаючись на наявність між сторонами спору щодо порядку користування квартирою, просила виділити їй у користування жилу кімнату, площею 17,20 кв.м, відповідачам - кімнати площею 14,70 та 13,60 кв.м, а нежитлові приміщення залишити у спільному користуванні.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2016 року позов задоволено частково: виділено у користування позивачки ОСОБА_1 кімнату, площею 13,60 кв.м, у користування відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_5 житлові кімнати, площею 14,70 кв.м та 17,20 кв.м. Місця загального користування, а саме: кухню, площею 12,40 кв.м, ванну кімнату, 4,30 кв.м, вбиральню, 1,50 кв.м, коридор, 17,10 кв.м, комору, 1,60 кв.м залишено у спільному користуванні сторін.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з принципу рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, а тому визначив прийнятний для всіх співвласників варіант користування квартирою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Загальна площа квартири складає 84,80/83,6 кв.м.

Квартира складається з трьох житлових кімнат площею 14,70, 13,60 та 17,20 кв.м, а також кухні,12,40 кв.м, ванної кімнати, 4,30 кв.м, вбиральні 1,50 кв.м, коридору, 17,10 кв.м, комори, 1,60 кв.м; квартира також обладнана лоджією, 2,4/1,2 кв.м.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

За нормою ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Отже, визначення порядку користування майном, що є у власності двох і більше осіб, можливе за умови технічної можливості виділу тієї частки в користування, яка відповідає частці особи у праві власності.

Виходячи із рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру, частка позивачки у жилій площі становить 11,38 кв.м (14,70 + 13,60 + 17,20)/4=11,38).

Вимоги позивачки зводяться до виділення їй у користування житлової кімнати площею 17,20 кв. м, що значно перевищує її частку у праві власності.

Відповідачі заперечують можливість виділення позивачці у відокремлене користування кімнати зазначеної площі, з чим підставно погодився суд першої інстанції.

Тому, доводи апелянта про наявність підстав для виділення їй у користування саме кімнати площею 17,20 кв м в силу обставин набуття квартири, порядку користування, що склався між сторонами, є необґрунтованими.

Встановлено, що впродовж останніх трьох років позивачка у квартирі не проживала, що спростовує її доводи про те, що між сторонами склався певний порядок користування квартирою.

Зазначені доводи позивачки не ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачі їх спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідачі погоджуються на виділення у користування позивачці кімнати площею 13,60 кв.м, тому рішення суду першої інстанції про виділення у користування позивачці цією кімнати є обґрунтованим.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк