Справа №489/6321/16-ц 20.03.2017 20.03.2017 20.03.2017
Провадження №22-ц/784/732/17
Справа № 489/6321/16-ц Головуючий 1 інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22ц/784/732/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

20 березня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Лисенка П.П. ,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Миколаївській області рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Миколаївській області про скасування дисциплінарного стягнення, -

у с т а н о в и л а :

22 грудня 2016 року ОСОБА_2 пред'явив до Національного Управління Держпраці у Миколаївській області (далі Управління) зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Відповідно до наказу № 74-ос від 03 жовтня 2016 року, за результатами конкурсного відбору, його було прийнято на роботу в Управління на посаду головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів з випробувальним терміном 3 місяці.

До роботи він ставився відповідально і не допускав порушень трудової дисципліни і беззастережно дотримувався Правил внутрішнього трудового розпорядку.

01 та 02 листопада 2016 року він брав участь у конкурсі на посаду заступника голови Миколаївської облдержадміністрації, заздалегідь письмово попередивши про це свого безпосереднього керівника.

Проте, наказом № 88-с від 19 грудня 2016 року, його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани.

Вважаючи, що цей наказ є незаконний, позивач просив його скасувати.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач позов заперечував, пояснивши, що позивач допустив прогул, за який і був, відповідно до чинного трудового законодавства, притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Управління подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове, про відмову у задоволені позову, оскільки доказів незаконності вчинених ним дій у справі немає.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи та неправильним застосуванням судом 1 інстанції норм матеріального права й численними порушеннями норм процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати і закрити провадження у справі, оскільки даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Вирішуючи даний спір, суд 1 інстанції вважав, що він повинен вирішуватися в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства, оскільки в наявності трудовий спір.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не погоджується з таким, вважає цей висновок помилковим, необґрунтованими, а, відповідно, й незаконним.

Дійсно, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільна юрисдикція це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 114 ЦПК України).

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України, постанови № 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», постанови № 8 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Що ж до адміністративного судочинства, то слід мати на увазі, що законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір",а тому для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

-понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у пункті 1 частини першої статті 3 КАС України;

-визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у частині першій статті 17 КАС України;

-встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (частина друга статті 17 КАС України);

-встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (частина третя статті 17 КАС України).

Отже, сутність публічної служби полягає в трьох аспектах, а саме:

-у функціональному аспекті вона постає як діяльність з метою виконання загальнодержавних завдань управління;

-в інституційному окреслює певне коло осіб, оскільки виконання публічних справ становить їх соціальну функцію;

-в юридичному охоплює правове регулювання особливих публічно-правових, службових відносин, які, у свою чергу, поділяються на чиновницькі і відносини найманих осіб-службовців та робітників державних установ.

Таким чином, під «публічною службою» слід розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача, відповідно до наказу № 74-ос від 03 жовтня 2016 року (а.с. - 3), за результатами конкурсного відбору, було прийнято на роботу в Управління на посаду головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів з виплатою винагороди відповідно до 9 рангу державного службовця та доплатою за стаж державної служби у розмірі 42 %.

Вже у самому названому наказі було зазначено, що він видається відповідно до ст. 41 ЗУ «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІ та Положення про Управління Держпраці у Миколаївській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 12 травня 2015 року №18.

Отже, позивач є державним службовцем, відповідач - Управління Держпраці у Миколаївській області являється субєктом владних повноважень, а спір, що виник між ними, стосується притягненням першого до дисциплінарної відповідальності, в момент його перебування на публічній службі.

Такі ж спори, згідно ч. 2 ст. 17 КАС України, повинні вирішуватися в порядку КАС України, а не цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, у разі виявлення названих обставин на стадії розгляду судової справи, суд своєю ухвалою закриває провадження по ній.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим же позовом.

Провадження може бути закрите лише після його відкриття. Якщо неможливість розгляду справи встановлюється на стадії відкриття провадження у справі, суд відмовляє у відкритті провадження (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК).

Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені ст. 205 ЦПК і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, в тому числі і в зв'язку з волевиявлення сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки.

У звязку з цим і відповідно до п. 2 ч.2 ст. 122, суд зобовязаний був відмовити у відкритті провадження, а оскільки той цього не вчинив і провадження відкрив, то провадження слід закрити - в силу п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвалене рішення скасуванню, з закриттям провадження у справі.

Оскільки саме названу процесуальну дію суд 1 інстанції не вчинив, то її слід провести ухвалою апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 205, 307, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Миколаївській області про скасування дисциплінарного стягнення закрити, оскільки ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

ОСОБА_5