1Справа № 335/4715/17 2/335/1198/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 квітня 2003 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2014 р. у зв'язку з тим, що між подружжям стали виникати сварки, відповідач не бажала брати участь у спільному господарстві. Просившлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, наполягали на розірванні шлюбу з тих підстав, що з лютого 2014 р. відповідач не проживає однією сімєю у позивача з причини зайнятості по роботі, через що проживала у батьків, потім хвороби батька. На вихідні йому відповідач привозила дитину. Наразі позивач створив нову сімю, просить шлюб розірвати без надання строку для примирення.

Відповідач та її представник у судовому засіданні не заперечували проти розірвання шлюбу, проте, заперечували щодо припинення шлюбних відносин у лютому 2014 р. Відповідач вказує, що окремо вони проживають з жовтня 2016 р., підтвердженням чого є акт ОСББ. Пояснила, що у лютому 2014 р. вона вийшла на роботу, та оскільки дитина потребувала догляду, вона у робочі дні проживала з батьками, а на вихідні з позивачем.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так, відповідно до свідоцтва про одруження серії 1-ЖС № 102001, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 273, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2003 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії І-ЖС № 207088, яке видано 30 серпня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького управління юстиції, актовий запис № 646.

Шлюбні відносини між сторонами припинені з причин відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого між сторонами втрачено почуття любові та поваги. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, наявні різни погляди на сумісне життя. Строк на примирення сторони надати не просять, вважаючи примирення неможливим.

Щодо строку припинення шлюбних відносин, то як пояснює позивач та відповідач, дійсно з лютого 2014 р. відповідач протягом робочого тижня проживала зі своїми батьками, а на вихідні проживала з позивачем. Проте, суду не надано доказів встановлення режиму окремого проживання подружжя у зазначений період часу. Наданий суду акт ОСББ «Перемога 115» без номеру та дати, містить дані, що ОСОБА_6 та донька ОСОБА_5 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, фактично не проживають більше року, на переконання суду, не посвідчує факт припинення шлюбних відносин у жовтні 2016 р., як на цьому наполягає відповідач, оскільки акт не містить даних щодо сумісного проживання подружжя та не містить конкретних строків проживання відповідача за зазначеною адресою.

Майнового спору між сторонами немає. З вказаних підстав суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена.

Відповідно до ст.ст. 110112 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, втрачене почуття любові та поваги, в сторін різні погляди на життя та сімейні стосунки. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Також розірванням шлюбу не будуть порушені права неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_5, яка після розірвання шлюбу буде проживати з матірю ОСОБА_3 відповідачем по справі, про що сторони дійшли згоди.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просила суд відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Судові витрати позивач стягнути на його користь з відповідача не просить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Шульга) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 27 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 273 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 19 вересня 2017 р.

Повний текст рішення виготовлений 25 вересня 2017 р.

Суддя А.В. Шалагінова