АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Арапіна Н.Є.
№22-ц/796/3242/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Сисин Лілії Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 148.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. зареєстрований в реєстрі за № 148.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що ТОВ «Порше Мобіліті» було подано усі необхідні документи, передбачені Переліком, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, в свою чергу, було повністю дотримано вимоги, передбачені ст.ст.87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку, п.1 Переліку. Суми заборгованості, зазначені у вимозі та виконавчому написі повністю відповідають сумам, зазначеним у зведених облікових виписках, наданих нотаріусу.

Також зазначає, що в матеріалах справи є доказ належного повідомлення позивача щодо вимоги про дострокове повернення кредиту, в той час як позивач не надав доказів, що нею заперечується розмір заборгованості, зазначений у вимозі, що підтверджує безспірність заборгованості, зазначеної у виконавчому написі. Однак, дані обставини були залишені судом першої інстанції без уваги.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи відділ державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В., в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої на адресу суду надійшли заяви в яких приватний нотаріусКиївського міського нотаріального округу СеменоваГ.В. просила розглядати справу у її відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.12.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50002650, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит у розмірі 168224,96 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 20960 доларів США строком до 15.12.2016 року (т.1 а.с. 9, 10-12, 13- 16).

В забезпечення виконання умов кредитного договору 09.12.2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та позивачем укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каліушко I.A., зареєстрований в реєстрі за номером № 1161, за умовами якого ОСОБА_2 в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» було передано наступне майно: транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf Plus», кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з пункту 1.3. договору застави, заставою за цим договором забезпечуються вимоги заставодержателя за кредитним договором № 500002650, укладеним між сторонами.

Відповідно до пункту 1.3.2. цього договору строк користування кредитом за кредитним договором встановлено згідно з графіком погашення кредиту, що є невід'ємною частиною до кредитного договору, але в будь-якому випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 15.12.2016 року, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено у відповідності до зазначеного кредитного договору.

Згідно пункту 2.1.1 договору застави у разі невиконання заставодавцем зобов'язань за договором, зазначеним в пункту 1.3. цього договору, заставодержатель має право задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному у розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію.

Розділом 5 вищевказаного договору визначено, що задоволення вимог заставодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя та шляхом звернення стягнення на предмет застави.

У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу ОСОБА_2 16.12.2015 року надіслало вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості, яка нею була 08.01.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с.165, 166).

09.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 148 про звернення стягнення на заставне майно позивача з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 29856,97 грн., штрафних санкцій за період з 16.09.2015 року по 16.12.2015 року за вимогами щодо сплати - 1998,60 грн., суми кредиту до повернення станом на 16.12.2015 року - 118535,08 грн., що становить еквівалент - 5056,31 доларів США, штраф у розмір 20% від суми кредиту - 33644,99 грн., сума до стягнення - 65500,56 грн. (т. 1 а.с.103).

Згодом до виконавчого напису № 148 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було внесено виправлення, а саме: сума кредиту до повернення в розмірі - 118535,08 грн., закреслена та змінена на суму 130705,61 грн., а сума до стягнення в розмірі - 65500, 56 змінена на суму 196206,17 грн. (т. 1 а.с. 23).

Разом з цим, копія виконавчого напису № 148 надана до суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. разом з копіями документів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис не містить зазначених виправлень (т.1 а.с. 103).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису належним чином не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню чим порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та відсутністю в матеріалах справи доказів реєстрації ТОВ «Порше Мобіліті» у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та направлення на адресу боржника письмового повідомлення про порушення забезпечувального обтяженням зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ст.589 ЦК України за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Пунктом 1.1. глави 16 визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з п.1.2 глави 16 Розділу ІІ Порядку перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку встановлено, що по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Так, ТОВ «Порше Мобіліті» для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу були надані наступні документи: заяву про вчинення виконавчого напису, відповідно до якої ТОВ «Порше Мобіліті» просив вчинити виконавчий напис на договорі застави транспортного засобу посвідчений приватним нотаріусом, з метою звернення стягнення у сумі 65500,56 грн., а також відшкодування витрат, заставодержателя, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - на суму таких витрат; кредитний договір від 02.12.2011 року №50002650; договір застави транспортного засобу № 50002650 від 09.12.2011 року; копію опису вкладення у цінний лист; копію досудової вимоги від 16.12.2015 року, зведенні облікові виписки з рахунку клієнта, рахунки-фактури (т.1 а.с.104-129).

Однак у зведених облікових виписках з рахунку клієнта вбачається, що станом на 15.12.2015 року непогашена сума заборгованості становить у розмірі 31785,71 грн., а станом на 15.01.2016 року становить - 44772,68 грн., що не співпадає із сумою заборгованості, зазначеною у виконавчому напису.

Крім того, як вбачається з документів на підставі яких приватним нотаріусом Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис, відповідачем не було надано графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору та Загальні умови кредитування - додаток до кредитного договору № 50002650 від 02.12.2011 року, що унеможливлює встановлення безспірності суми кредиту, яка підлягає достроковому стягненню.

Також відповідачем ТОВ «Порше мобіліті» нотаріусу не надано документів у відповідності до п.1 Переліку, а саме первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а надані зведені облікові виписки з рахунку клієнта ОСОБА_2 не можуть бути доказами безспірності заборгованості визначених Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки з даних документів не вбачається саме яка сума кредиту залишилась несплаченою та яка сума стягується.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед ТОВ «Порше Мобіліті», а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, відповідно до ст.ст.24, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Отже, виникнення права на звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у позасудовому порядку пов'язане не тільки з направленням вимоги про виконання забезпечувального зобов'язання, а і з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Однак в матеріалах справи відсутні докази реєстрації ТОВ «Порше Мобіліті» у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та направлення на адресу боржника письмового повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду м. Києва у квітні 2015 року було подано позов до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору № 50002650 від 0212.2011 недійсним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 18.05.2015 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним та справа призначена до розгляду (т.2 а.с. 8, 9, 10-15, 16). ТОВ «Порше Мобіліті» обізнано про наявність вказаного позову в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва.

Тобто, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо наявності правових підстав для нарахування заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, спростовує посилання представника ТОВ «Порше Мобіліті» про безспірність заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 року у справі № 6-27цс15.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог ТОВ «Порше Мобіліті», порушено вимоги Закону України «Про нотаріат», Закон України «Про заставу», вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом правової оцінки суду першої інстанції, які повністю відповідають вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - Сисин Лілії Вікторівни відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: