АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3854/17 Справа № 183/7704/15 Головуючий у 1 й інстанції - Городецький Д. І. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільної сумісною власністю, поділ майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно - відмовлено (а.с.119-122).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та спрямувати справу до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення по суті позову (а.с.125-127).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2012 року було скасоване рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від бід 20 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, та винесене нове рішення, яким сторонам відмовлено в задоволенні позовних вимог (а.с.19-21,22).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 28 вересня 1974 року, рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 08 квітня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 12 липня 2005 року на ім'я ОСОБА_5 придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально.

У відповідності до витягу з рішення виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 29 травня 2008 року, ОСОБА_5 дозволено будівництво нового житлового будинку з переобладнанням старого.

Рішенням суду також встановлено, що на території домоволодіння розпочато будівництво нового будинку, готовність якого на сьогоднішній день складає 50,5%, що підтверджується технічним паспортом та висновком експерта № 2748-11 від 09.02.2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що будинок № АДРЕСА_1 не прийнятий в експлуатацію і не зареєстрований у встановленому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Положеннями ч.1ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Як було встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2012 року, 12 липня 2005 року на ім'я ОСОБА_5 придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № АДРЕСА_1, договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально.

Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 3 та 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Рішенням Виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів № 389 від 29.05.2008 надано дозвіл ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 будівництва нового житлового будинку по індивідуальному проекту з переобладнанням старого будинку під сараю-літню кухню ( Справа №2-691/11 том 1 а.с.46).

Отже переобладнання житлового будинку АДРЕСА_1 відбулося під час перебування сторін у сімейних відносинах, що унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлової будівлі побудованої у 1969 році та придбаної у 2005 році у шлюбі.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва, у відповідності до ч.3 ст. 331 ЦК України, в зв'язку з чим, ст.. 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2012 року набуло чинності та не скасоване.

Враховуючи те, що будинок № АДРЕСА_1 не прийнятий в експлуатацію і не зареєстрований у встановленому порядку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що суд вийшов за рамки позовної заяви, оскільки позивач просив визнати право власності на ? частину житлової будівлі побудованої у 1969 році та придбаної у 2005 році у шлюбі, а не перебудованого будинку колегія суддів відхиляє.

Оскільки, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст.364, 367 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в своїй постанові від 4 грудня 2013року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до 309 ЦПК України є підставами для скасування.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: