Справа №487/4874/16-ц 21.09.2017 21.09.2017 21.09.2017
Провадження №22-ц/784/1739/17
Єдиний унікальний номер 487/4874/16-ц
Номер провадження 22-ц/784/1739/17
Головуючий суду першої інстанції - Щербина С.В.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду - Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого - Прокопчук Л.М.,

Суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

Із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Апполонова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства автомобільних доріг України та Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, внесення запису до трудової книжки, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач пред'явив зазначений позов, який в подальшому уточнював та обґрунтовував наступним.

15 лютого 2016 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на посаду заступника начальника з ремонту автомобільних доріг.

15 серпня 2016 року ним подано заяву про звільнення за згодою сторін з 18 серпня 2016 року.

Позивач зазначав, що з 16 серпня 2016 року по 29 серпня 2016 року він проходив амбулаторне лікування.

ОСОБА_3 вказував, що 30 серпня 2016 року він вийшов на роботу, де його було повідомлено про звільнення з 23 серпня 2016 року на підставі наказу Укравтодору від 22 серпня 2016 року №450-К відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України та проведено повний розрахунок.

Позивач зазначав, що його звільнення за угодою сторін проведено з порушенням Кодексу законів про працю України, оскільки угоди між сторонами про звільнення його за згодою сторін 23.08.2016 року досягнуто не було.

Крім того, ОСОБА_3 вказував, що звільнення його під час перебування на лікарняному порушує положення ч.3 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив скасувати наказ про його звільнення та поновити на посаді, стягнути з Служби автомобільних доріг Миколаївської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 48 870,80 грн. Крім того, вказуючи на значні душевні страждання, в наслідок незаконного звільнення та порушення звичайного ритму життя ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн. (а.с. 1-4).

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02 червня 2017 року з урахуванням ухвали того ж суду від 19.06.2017 року про виправлення описок в судовому рішенні позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Позивача поновлено на посаді заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг Служби автомобільних доріг у Миколаївській області Державного агентства автомобільних доріг України з 23 серпня 2016 року.

З Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 103 597,65 грн., з відрахуванням із цієї суми під час її виплати належних до сплати податків та обов'язкових платежів.

З Служби автомобільних доріг у Миколаївській області стягнуто в дохід держави 1 675,98 грн. судового збору (а.с. 36-38, 52 т.2)

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі.

Додатковим рішенням того ж суду від 19 червня 2017 року у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено (а.с.51 т.2)

Не погодившись з зазначеним рішенням, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила його скасувати в частині стягнення зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 195 робочих днів та стягнення судового збору в розмірі 1555,22 грн. (а.с. 42-45, 59-63 т.2).

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач просив ухвалити рішення на розсуд суду.

Представник Державного агентства автомобільних доріг України, яке належним чином повідомлено про розгляд справи, в судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла висновку про її часткове задоволення в таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 наказом начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області №5-к від 15.02.2016 року призначений на посаду заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання доріг на підставі наказу Укравтодору № 73-к від 11.02.2016 року.

Наказом № 450-к від 22.08.2016 року т.в.о. Голови Державного агентства автомобільних доріг Укораїни ОСОБА_3 було звільнено з 23.08.2016 року з посади заступника начальника з ремонту та експлуатаційного утримання доріг на угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Суд першої інстанції визнав незаконним звільнення позивача та поновив його на роботі, що сторонами не оскаржується.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд зазначив, що кількість днів вимушеного прогулу з 23.08.2016 року по 02.06.2017 року складає 195, середньоденна заробітна плата дорівнює 531,27 грн.

Але з зазначеним висновком суду можна погодитись частково.

Відповідно до частини другої ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.8. постанови КМ України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінюст|Міністерство праці України|Мінсоцзахист від 29.07.1993 року № 58 днем звільнення вважається останній день роботи. Позивача було звільнено 23.08.2016 року, про що зроблено запис в його трудовій книжці (а.с. 7 т.1). Отже, 23.08.2016 року було останнім робочим днем роботи позивача, тому при підрахунку кількості днів вимушеного прогулу правильно рахувати кількість днів вимушеного прогулу 194, а не 195.

Відповідно до цього середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 531,27 х 194 = 103066,38 грн., а сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача - 1581,86 грн.

Інші доводи апеляційної скарги - щодо необхідності врахування при обчисленні середнього заробітку отриманої позивачем компенсації за невикористану відпустку та оплату листка непрацездатності - не заслуговують на увагу.

.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду від 25.05.2016 року по справі № 6-511цс16, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України в частині розміру суми середнього заробітку, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, та розміру суми на оплату судового збору, слід змінити як таке, що не відповідає обставини справи та вимогам норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з не оскарженням рішення суду в іншій частині, підстав для його апеляційного перегляду немає.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судового збору змінити, стягнувши зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 103066 (сто три тисячі шістдесят шість) грн. 38 коп. з відрахуванням з цієї суми при її виплаті належних до сплати податків та обов'язкових платежів та стягнувши зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь держави судовий збір в сумі 1581 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят одна) грн. 86 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцять днів з часу набрання законної сили.

Головуючий Судді