АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

19 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Шебуєвої В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», в інтересах якого діє Сидорова Юлія Вікторівна,

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2011 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк», Банк) звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 028 888 грн. 70 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_2 в січні 2012 року звернулася до суду із зустрічним позовом, уточненим в подальшому, до ПАТ «Сведбанк», в якому просила визнати недійсними кредитний договір № 0050/1007/88-187 від 29.10.2007, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «СВЕДБАНК», і ОСОБА_2 та договір іпотеки, який був укладений між сторонами в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором; зобов'язати ПАТ «Сведбанк» здійснити перерахунок погашення зобов'язання відповідно до визначеної сторонами в кредитному договорі процентної ставки 11,9% річних; зобов'язати ПАТ «Сведбанк» здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору та перевести в національну валюти України - гривню.

Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва віл 01 липня 2013 року позов ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, а також позовні вимоги за зустрічним позовом в частині визнання правочинів недійсними залишено без розгляду.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено та зобов'язано ПАТ «Сведбанк» здійснити перерахунок погашення зобов'язання відповідно до визначеної сторонами в кредитному договорі процентної ставки 11,9% річних та здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору та перевести в національну валюти України - гривню.

09 червня 2017 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з апеляційною скаргою,в якій посилося на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, невірне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що рішення суду ґрунтується на висновку судово-економічної експертизи № 0459 від 01.03.2013, однак такий висновок для суду не є остаточним та беззаперечним доказом та у відповідності до ст. 147 ЦПК України оцінюється разом з іншими доказами. Судом при ухваленні рішення не взято до уваги, що факт нарахування відсотків передбачено кредитним договором, з якими позичальник ОСОБА_2 погодилася, підписавши договір кредиту.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду вказував на те, що судом порушено норми процесуального права, зокрема положення ст. 37 ЦПК України, та не залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Сведбанк» - ТОВ «Кредитні ініціативи», що позбавило останнього можливості захистити свої права та надати обґрунтовані пояснення та докази на спростування доводів ОСОБА_2

Посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, просив скасувати заочне рішення Святошинськогорайонного суду м. Києва від 01 липня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - Сидорова Ю.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала тапросила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої цієї статті однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити у апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ухвалюючи рішення суд вирішив питання про права та обов'язки ТОВ «Кредитні ініціативи».

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду першої інстанції із заявою про залучення до участі у справі правонаступника ПАТ «Сведбанк», на підставі ст. 37 ЦПК України (т. 1, а.с. 87-88).

На підтвердження правонаступництва ТОВ «Кредитні ініціативи» надано Договір Факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а також Договір факторингу від 28.11.2012, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» (т. 2, а.с. 89-95). Умовами даних договорів передбачено, що до ТОВ «Кредитні ініціативи» переходить право вимоги за Кредитним договором № 0050/1007/88-187 від 29.10.2007 (позичальник ОСОБА_2.).

Зазначені вище Договори факторингу, недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися, а тому є чинними та підлягають виконанню.

За приписами ст. 37 ЦПК України у разі заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Поряд з цим, ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «Кредитні ініціативи» про залучення до участі у справі як правонаступника ПАТ «Сведбанк» та розглянуто позов ОСОБА_2 до ПАТ «Сведбанк».

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що таке порушення норм процесуального права призвело до неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи встановлення судом обставин справи і як наслідок до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ч. 2 ст. 179 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем за зустрічним позовом заявлено вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії щодо виконання умов договору, то за приписами ст. 179 ЦПК України спочатку підлягає доведенню факт неналежного виконання Банком умов договору, а саме факт порушення виконання умов договору щодо застосування відсоткової ставки.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» та в подальшому - на ПАТ «Сведбанк», і ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 0050/1007/88-187 (далі - кредитний договір, Договір), за умовами якого Банк зобов'язався надати позичальнику готівкові кредитні кошти в сумі 90 000 доларів США на строк з 29.10.2007 по 29.10.2017, з цільовим призначенням на споживчі цілі. ОСОБА_2 в свою чергу зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої обов'язки у повному обсязі та у строки, передбачені договором кредиту.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Згідно пункту 3.3. Договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісячно в період з 01 по 10 число включно за попередній місяць та на момент повернення кредиту на рахунок відсотків № НОМЕР_1 через касу Банку.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами порушення відповідачем її права є обґрунтованими.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при нарахуванні ПАТ «Сведбанк» розрахував кількість днів не відповідно до умов («факт/факт», «365/365» або «360/360»), а розрахував кількість календарних днів за принципом «факт/360=365/360» або «360/360», що призвело до збільшення розміру процентів, у зв'язку з чим дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання Банку здійснити перерахунок погашення зобов'язання відповідно до визначеної сторонами в кредитному договорі процентної ставки 11,9%.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції взяв до уваги Висновок № 0459 судово-економічної експертизи від 01.03.2013, складений експертами Київської незалежної судово-експертної установи, в якому зазначено, що відсотки за кредитним договором № 0050/1007/88-187 від 29.10.2007, в бухгалтерському обліку банку, необґрунтовано збільшені на 1,6% річних.

Проте, судова колегія не погоджується з такими висновками суду, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

В порушення ст. 212 ЦПК України, судом першої інстанції, поряд з висновком судово-економічної експертизи, не надано оцінки іншим доказам, наявним в матеріалах справи, які підлягають дослідженню.

Зокрема, судом належним чином не досліджено умови кредитного договору та при ухваленні рішення не взято до уваги, що пунктом 3.2. Договору кредиту передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів (факт) користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Кількість днів у році приймається - 360 (триста шістдесят).

Таким чином, розмір процентної ставки кредитором застосовано вірно у відповідності до умов Договору кредиту.

З вищенаведеного вбачається, що «факт/360» був погоджений між сторонами в договорі та позичальник ОСОБА_2 погодилася з такими умовами, підписавши Договір кредиту.

Так, у пункті 10.12. Договору кредиту сторони погодили, що підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Договору позичальнику була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168, в повному обсязі.

Згідно пункту 10.5. Договору кредиту цей Договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобов'язань за даним Договором.

Оскільки нарахування відсотків кредитором здійснювалося у відповідності до п. 10.12. Договору кредиту, який є чинним та у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині зобов'язання здійснити перерахунок погашення зобов'язання відповідно до визначеної сторонами в кредитному договорі процентної ставки 11,9%.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій, що були проведені між сторонами кредитного договору та перевести в національну валюту України - гривню, враховуючи наступне.

Рішення суду в частині щодо зобов'язання здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій в національну валюту України - гривню теж ґрунтується на Висновку судово-економічної експертизи № 0459 від 01.03.2013.

Поряд з цим, як вже зазначалося вище, відповідно до положень ст. 147 ЦПК України, висновки експертизи для суду не є остаточними та беззаперечними.

Матеріалами справи підтверджується, що експертиза проводилась в межах наявних матеріалів, які містяться у справі. Експертом направлено клопотання про надання додаткових матеріалів для повного та об'єктивного дослідження, яке було направлено ПАТ «Сведбанк», тоді як на час проведення експертизи Банк вже не був належним відповідачем, відповідно до умов Договору факторингу, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Сведбанк».

За наведених вище обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що Висновок експертизи № 0459 від 01.03.2013 не можна вважати об'єктивним.

Крім того, як зазначено у Висновку за результатами дослідження банківських виписок по рахункам, встановлена відсутність даних, щодо позиції банку до іноземної валюти та не встановлено подвійної оцінки з номінальною сумою іноземної валюти. Експертиза проводилася в межах наявних документів, надані на дослідження бухгалтерські документи банку не містять категоричного підтвердження видачі готівкових коштів за кредитним договором в іноземній валюті (т. 2, а.с. 51).

З наведеного вище слідує, що висновки експертизи і не підтверджують, і не спростовують того факту, що готівкові кошти були видані саме в іноземній валюті.

Поряд з цим судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, а саме заявою на видачу готівки № 1 від 29 жовтня 2007 року, що ВАТ «Сведбанк» видано кредит ОСОБА_2 згідно кредитного договору № 0050/1007/88-187 від 29.10.2017 на суму 90 000 доларів США, еквівалент у гривнях 454 500 грн. (т. 1, а.с. 6).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 10.2. Договору передбачено, що зміни і доповнення в договір, в тому числі щодо зміни суми кредиту, вносяться шляхом укладання сторонами додаткових письмових угод, що є невід'ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених цим Договором.

Сторони цього Договору погодили, що з укладанням цього Договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього Договору (п. 10.9. Договору).

Матеріали справи не містять доказів, зокрема додаткових угод про зміну умов договору в частині валюти кредиту.

Ураховуючи, що умовами договору визначено видачу кредиту в іноземній валюті та погашення зобов'язань за кредитним договором встановлено в іноземній валюті, що погоджено між сторонами при укладенні договору, який є дійсним, а також беручи до уваги, що у відповідності до вимог діючого законодавства договір є обов'язковим для виконання сторонами, колегія суддів вважає, що висновок суду про зобов'язання здійснити перерахунок всіх платежів та банківських операцій в національну валюту України - гривню є помилковим.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, фактично змінив умови кредитного договору, які сторони погодили при його підписанні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не надав належної оцінки всім доказам, наявним в матеріалах справи у їх сукупності, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Оскільки неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи призвело до неправильного вирішення справи, то відповідно до ст. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 5 ст. 88 ЦПК України).

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у сумі 252,34 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», в інтересах якого діє Сидорова Юлія Вікторівна, - задовольнити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір у сумі 252 (дві п'ятдесят дві) грн. 34 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскарженепротягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-7944/11

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8824/2017

Головуючий у суді першої інстанції: П'ятничук І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.