Справа № 370/4/16-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/118/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 4 08.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Верланова С.М., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Макарівської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.10.2000 р. вона є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1. На момент смерті спадкодавця ОСОБА_8 у вказаному будинку проживали відповідачі по справі. Незважаючи на те, що позивач набула права власності на будинок, відповідачі не визнали її прав, як власника житла і їй чинились перешкоди у користуванні домоволодінням, що змусило її звертатись до суду за захистом порушеного права. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2004 її позов було задоволено та витребувано з чужого незаконного володіння шляхом виселення з будинку відповідачів.

17.05.2006 головним державним виконавцем ДВС у Макарівському районі було відкрито виконавче провадження та 09.06.2006 було винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв'язку з добровільним виконанням судового рішення боржниками, які самостійно виселились з житлового приміщення. Проте, незважаючи на наявність судового рішення через деякий час відповідачі повторно вселились у житло та продовжують там проживати. Жодної згоди вона їм не надавала Відповідачі чинять перешкоди їй в користуванні житлом, не дають можливості проживати в цьому будинку та належним чином розпоряджатись ним. Більш того без її згоди та дозволу контролюючих органів здійснили самовільне перепланування.

На підставі викладеного просила суд першої інстанції усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні її власністю шляхом виселення відповідачів з будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю ОСОБА_4 - шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 з неповнолітнім сином ОСОБА_7, ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов до передчасних висновків про те, що відповідачі повторно вселилися у спірний житловий будинок, оскільки виконання робіт по благоустрою будинку та його прилеглої території не є безспірним доказом того, що відповідачі проживають у цьому будинку. Благоустроєм будинку та прибудинкової території відповідач ОСОБА_2 займається у зв'язку з тим, що позивач, починаючи з 2010 року, не з'являється до будинку.

Окрім того, відповідь відділу адресно-довідкового бюро ГУ ДМС України у Київській області про те, що відповідачі зареєстровані у спірному будинку теж не є беззаперечним доказом того, що вони проживають у цьому будинку.

На підставі викладеного, скаржники просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2000 рр. державним нотаріусом Макарівської державної нотаріальної контори Лисенко Л.В. на підставі заповіту від 16.08.1988 ОСОБА_8 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивачу по справі ОСОБА_4 на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ( а.с. 7).

Вказане свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстровано Макарівським бюро технічної інвентаризації 18.11.2000 за реєстровим номером 1940.

19.04.2004 Києво-Святошинським районним судом Київської області було проголошено судове рішення по цивільній справі №2-307/04 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом виселення та позовні вимоги задоволено (а.с.8).

Головним державним виконавцем ДВС у Макарівському районі 17.05.2006 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-307 виданим 06.05.2005 Києво-Святошинським районним судом (а.с.9).

Письмового підтвердження повторного вселення до житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідачів по даній справі позивачем та його представником подано не було, проте вказаний факт не заперечується представником відповідачів та підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_11, а також офіційною відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві щодо реєстрації відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 у будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 19-21)

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не є членами сім»ї позивача в розумінні ст..64 та 156 ЖК України, а отже не мають самостійного права на проживання у будинку. Позивач своєї згоди на вселення відповідачів у будинок не надавала. А тому позивачі підлягають вселенню як особи, які самоправно зайняли житло на підставі ст.. 116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї , інших осіб.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про те, що відповідачі самоправно вселились в будинок, який належить позивачу, внаслідок чого порушуються її права власника на володіння та користування майном і захист такого права власника можливий лише у спосіб, який обрала позивач, а саме виселення без надання іншого жилого приміщення.

Посилання відповідачів на те, що вони не вселялись в будинок, а лише доглядають за ним, є такими, що спростовуються дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді