Справа№ 324/1018/16-ц
Провадження № 2/324/22/2017
29.03.2017 Пологівський районний суд
в складі: головуючого судді Іванченка М.В.
при секретарі Клименко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на перетинання дитиною лінії зіткнення в районі проведення АТО без згоди і супроводу другого з батьків,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, позовні вимоги за яким в ході судового розгляду справи були змінені. На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 01.08.2013 року у справі № 2/228/358/2013, що набрало законної сили 12.08.2013 року. Від вказаного шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач з 2013 року проживає окремо, припинив будь-які стосунки та зв`язки з нею та дитиною, у вихованні та утриманні доньки участі не приймає та не піклується про неї. Їй невідомо де саме відповідач знаходиться в теперішній час, у зв`язку з проведенням АТО отримати інформацію про його місце перебування та засоби зв`язку виявилося неможливо. Останнє відоме їй місце проживання, де відповідач був зареєстрований: АДРЕСА_1 . Позивач та їх спільна малолітня дитина були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 , але у зв`язку з проведенням у вказаному районі антитерористичної операції вони вимушені були виїхати зі своєї домівки і в теперішній час проживають за адресою: АДРЕСА_3 залишилися її родичі, рідна хата, усі документи та інше майно, тому виникає періодична необхідність відвідувати непідконтрольну територію для контролю за цілісністю та схоронністю майна і спілкування з родичами, а залишити дитину саму на підконтрольній території можливості немає. Відповідно до вимог чинного законодавства для оформлення відповідних документів та перетину лінії зіткнення дитиною необхідна обов`язкова згода батька дитини, але її неможливо отримати через відсутність відомостей про місцезнаходження відповідача. У зв`язку із цим, позивач просить надати дозвіл на перетинання лінії зіткнення в зоні проведення АТО - на в`їзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у супроводі матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_1 ), до селища міського типу Оленівка Волноваського району Донецької області в період з 01.01.2017р. по 31.12.2017р. без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), у зв`язку з необхідністю періодичного контролю цілісності житла і схоронності власного майна та відвідування родичів.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позові, проте кореспонденція щоразу поверталася без вручення відповідачу у зв`язку з тим, що вказана адреса знаходиться в зоні АТО, з якою відсутнє поштове сполучення. Позивачка листом була повідомлена про необхідність здійснення публікації оголошення в офіційному друкованому виданні про дату, час та місце розгляду справи, проте вона не вжила заходів для своєчасної публікації вказаного оголошення.
Відповідно до ч.9 ст.76 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.07.2012 року встановлено, що батьками ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , тобто позивач та відповідач по даній справі (а.с.10).
На підставі рішення Докучаєвського міського суду Донецької області від 01.08.2013 року у справі № 2/228/358/2013, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, прізвище позивачці залишено « ОСОБА_4 » (а.с.11).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення. судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Тобто батьки при визначенні місця проживання дитини мають у першу чергу враховувати, щоб обрана місцевість була безпечною для проживання дитини, щоб умови проживання сприяли її здоровому росту і розвитку.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» від 07 листопада 2014 року №1085-р смт.Оленівка Волноваського району Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. А тому згідно з п.1 постанови Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями.
Позивачем долучено до позовної заяви лише копію свого паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання на тимчасово окупованій території, яка на даний час є зоною проведення АТО і не може вважатися цілком безпечною для проживання, росту і розвитку чотирирічної дитини. Окрім того, позивачка не надала жодних доказів на підтвердження того, що вона має житло та інше майно у смт.Оленівка, не вказала прізвища родичів, місця їх проживання та ступінь родинного зв`язку з дитиною.
Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року № 415ог, в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб «Правилами перетинання державною кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.
Відповідно до п.3 Правил перетинання державною кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Відповідно до п.4 вказаних Правил перетинання державною кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Аналогічні норми закріплені і у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У позовній заяві позивачка посилалась на неможливість отримання згоди відповідача на виїзд дитини на непідконтрольну територію і зазначила, що відповідач проживає окремо, припинив будь-які стосунки та зв`язки з нею та дитиною, у вихованні та утриманні доньки участі не приймає та не піклується про неї. Їй невідомо де саме відповідач знаходиться в теперішній час, у зв`язку з проведенням АТО отримати інформацію про його місце перебування та засоби зв`язку виявилося неможливо. Проте, вона не надала до суду жодного доказу, який ці обставини підтверджує. Також позивачка не надала до суду жодних доказів на підтвердження того, що вона вживала хоч якихось заходів для отримання згоди відповідача на перетин дитиною лінії зіткнення в зоні проведення АТО, і доказів на підтвердження факту свідомого ухилення батька від надання відповідної згоди. Вона навіть на вимогу суду не вжила заходів для публікації оголошення в газеті про дату, час та місце розгляду справи.
За таких обставин позивачем не доведено існування перешкод для отримання нотаріально оформленої згоди ОСОБА_2 на виїзд малолітньої дитини до смт.Оленівка, яке розташоване у зоні проведення АТО, у зв`язку з ухиленням батька від надання такої згоди.
Суд також зазначає, що змінюючи позовні вимоги про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України на період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року позивачка не врахувала, що чинним законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу лише на одноразову поїздку з певним часовим проміжком перебування у відповідній місцевості, а не постійні в`їзди-виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав.
За вказаних обставин суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 150, 155, 160 СК України,ст.313 ЦК України, ст. ст. 15, 57, 79, 88, 212, 215, 226 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на перетинання дитиною лінії зіткнення в районі проведення АТО без згоди і супроводу другого з батьків відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Пологівський районний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: