Справа №2-337/10 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/97/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2010 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « ОСОБА_5 банк Аваль » до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_6, про звернення стягнення,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2009 року Публічне акціонерне товариство « ОСОБА_5 банк Аваль » ( далі ПАТ ) звернулося до Зарічного районного суду м. Сум з вказаним позовом, в якому, уточнивши вимоги ( а.с. 34-35 ), просило стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість в сумі 36686,22 доларів США, що еквівалентно 293306 грн. 33 коп., з ОСОБА_4, ОСОБА_3 за кредитним договором №014/9809/82/75292 від 06 липня 2007 року за рахунок заставленного майна відповідно до іпотечного договору від 09 липня 2007 року, а саме : квартири, що складається з трьох жилих кімнат, житловою площею 50,5 кв.м, загальною площею 79,3 кв.м та знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 і належить відповідачам на праві спільної часткової власності : ОСОБА_4 3/4 частини квартири, ОСОБА_3 1/4 частини.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2010 року позов ПАТ задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 50,5 кв.м, загальною площею 79,3 кв.м, шляхом продажу на прилюдних торгах, в рахунок стягнення на користь ПАТ заборгованості за кредитним договором в сумі 293306 грн. 33 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 25 листопада 2016 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення від 18 лютого 2010 року відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначає, що доведення кредитором факту повного виконання обовязку щодо видачі кредиту повинно підтверджуватися письмовими доказами розрахункові квитанції є документами, які підтверджують готівкові розрахунки. Вказує також, що відсутні будь-які первинні фінансові документи ( квитанції ), які містить підпис отримувача, тобто проведення готівкових розрахунків залишається непідтвердженим.

Вважає, що договір іпотеки є недійсним ( нікчемним ), оскільки підписи юридичної особи не скріплені печаткою фінансової установи ПАТ.

Заслухавши пояснення апелянта, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечення представника ПАТ проти її задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість, у звязку з чим необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме : трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 06 липня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством « ОСОБА_5 Аваль », правонаступником якого є ПАТ, та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №014/9809/82/75292, відповідно до якого останньому було надано 30000 доларів США, зі сплатою 13,5% річних, строком до 06 липня 2017 року.

Відповідно до іпотечного договору від 09 липня 2007 року, укладеного між ПАТ, та ОСОБА_4, ОСОБА_3, в рахунок забезпечення вимог ПАТ за кредитним договором №014/9809/82/75292 від 06 липня 2007 року, передано квартиру АДРЕСА_3, що складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 50,5 кв.м., загальною площею 79,3 кв.м., що належить на прав спільної часткової власності ОСОБА_4 3/4 частини та ОСОБА_3 1/4 частини.

Відповідно до підпункту 3.1.4 іпотечного договору, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцями зобовязань за цим або боржником - за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних з реалізацією предмета іпотеки.

Підпунктом 3.5.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцями зобовязань за цим або боржником за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підпунктом 3.1.4 пункту 3.1 цього договору.

Пунктом 5 цього договору передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до підпункту 5.2 договору, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобовязань за кредитним договором вони не були виконані, а саме при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки.

Як убачається з матеріалів справи, банк свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав ОСОБА_6 кредит в обумовленій в договорі сумі.

Проте, у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобовязань за кредитним договором станом на 11 вересня 2009 року виникла заборгованість у розмірі 293306 грн. 33 коп., з них сума основного боргу 215865 грн., заборгованість по відсотках 27923 грн. 26 коп., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 27712 грн. 67 коп., пеня за несвоєчасне погашення відсотків 21805 грн. 40 коп.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України « Про іпотеку », за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За змістом ст. 589 ЦК України та ч. 1 ст. 33 Закону України « Про іпотеку », у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, за встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань за кредитним договором щодо внесення чергових платежів з повернення кредиту й сплати процентів за користування ним у позивача, згідно умов договору та закону, виникло право на задоволення своїх вимог за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, які судом першої інстанції обґрунтовано були задоволені.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегією суддів встановлено, що між позичальником, іпотекодавцями та банком уже вирішувалися спори в судовому порядку про визнання іпотечного договору недійсним ( рішення Зарічного районного суду м.Суми від 10 січня 2013 року, 22 лютого 2013 року, 12 жовтня 2016 року, які набрали законної сили ), копії цих рішень маються в матеріалах справи, яка переглядається.

Отже, доводи апеляційної скарги про визнання іпотечного договору недійсним ( нікчемним ) колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ця обставина уже була предметом судового розгляду, рішеннями суду, які набрали законної сили у справі між цими сторонами ( у задоволенні вимог про визнання іпотечного договору недійсним було відмовлено ), тому в силу приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребує повторного доказування.

В цій частині колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Проте з матеріалів справи вбачається також наступне.

Суд першої інстанції послався у рішенні на статтю 39 Закону України «Про іпотеку» ( в ред., чинній на час розгляду справи ), однак не застосував норму частини першої даної статті Закону, постановив звернути стягнення на предмет іпотеки, при цьому не визначив і не зазначив у рішенні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах у грошовому вираженні.

Відповідно до частини третьої статті 33 вказаного Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Так само частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається в т.ч. і початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України « Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні ( правова позиція Верховного Суду України у справі 6-2839цс16 ).

З наведених підстав, ухвалене в справі судові рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не можна визнати повністю законними і обґрунтованими.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до положень п. 1) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, належить змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду в наступній редакції : « Звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_4, житловою площею 50,5 кв.м, загальною площею 79,3 кв.м. шляхом продажу на прилюдних торгах, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством « ОСОБА_5 банк Аваль » за кредитним договором №014/9809/82/75292 від 06.07.2007 року в сумі 293 306 гривень 36 копійок, що виникла станом 11.09.2009 року, встановивши початкову ціну предмета іпотеки у 385 210 гривень 00 копійок, але не нижче суми, визначеної субєктом оціночної діяльності на стадії виконання судового рішення «.

В іншій же частині рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2010 року в даній справі змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду в наступній редакції « :

« Звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_4, житловою площею 50,5 кв.м, загальною площею 79,3 кв.м. шляхом продажу на прилюдних торгах, в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством « ОСОБА_5 банк Аваль » за кредитним договором №014/9809/82/75292 від 06.07.2007 року в сумі 293 306 гривень 36 копійок, що виникла станом 11.09.2009 року, встановивши початкову ціну предмета іпотеки у 385 210 гривень 00 копійок, але не нижче суми, визначеної субєктом оціночної діяльності на стадії виконання судового рішення «.

В іншій частині заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді