АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4216/17 Справа № 202/4656/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Волошин Є. В. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, орган опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення та зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11, третя особа: ОСОБА_10 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, орган опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення - задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_8 у здійсненні права власності, шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_9 з домоволодіння АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11, третя особа: ОСОБА_10 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації - відмовлено (а.с.136-140,165).

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2017 року вирішено питання судових витрат (а.с.167-168).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким усунути ОСОБА_4, перешкоди в здійсненні права власності шляхом виселення відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_12 із домоволодіння АДРЕСА_1, а також зобов'язання відповідача ОСОБА_11 зняти з реєстрації місця проживання в домолодінні АДРЕСА_1. Відмовити ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, у задоволенні позовних вимог про усунення перешкоди ОСОБА_8 в здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_9 з домоволодіння АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (а.с.144-150).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, власниками домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з одного житлового будинку житловою площею 51,6 кв.м., загальною площею будинку 73,8 кв.м. є: неповнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому належить 23/48 часток домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ,інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4,5); ОСОБА_4, якій належить 7/16 часток вищезазначеного домоволодіння, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2013 року (а.с.49-50); ОСОБА_10, якій належить 1/12 часток вищезазначеного домоволодіння, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, домоволодіння АДРЕСА_1 належить неповнолітньому ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності.

При цьому, згідно положень ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

В судовому засіданні, в суді першої інстанції, встановлено, що між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки, що також не заперечується в апеляційній скарзі скаржником.

ОСОБА_4 вселила у вищезазначене домоволодіння ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх малолітнього сина ОСОБА_9

Однак, як встановлено в судовому засіданні, в суді першої інстанції, інші співвласники спірного домоволодіння згоди на вселення та проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх малолітнього сина ОСОБА_9 не надавали.

У зв'язку із вселення проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх малолітнього сина ОСОБА_9 між сторонами постійно виникають конфлікти.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 щодо усунення перешкод ОСОБА_8 у здійсненні права власності, шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_9 з домоволодіння АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх малолітній син ОСОБА_9 були вселені в домоволодіння АДРЕСА_1 без згоди інших співвласників, тобто вселення відбулося незаконно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_11, третя особа: ОСОБА_10 про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстрації, суд першої інстанції посилаючись на ч. 1 ст. 242, 405 ЦК України, зазначив, що спільно з неповнолітнім ОСОБА_8 проживають його законні представники ОСОБА_7 та ОСОБА_12, виселення яких буде суперечити чинному законодавству та інтересам неповнолітньої дитини, оскільки відповідно до ст. 16 Конвенції про права дитини «Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла…».

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_11 знятися з реєстрації місця проживання в домоволодінні АДРЕСА_1, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_11 права користування житловим приміщенням ОСОБА_4 не заявлено, позовні вимоги в частині зобов'язання ОСОБА_11 знятися з реєстрації з реєстрації місця проживання в домоволодінні АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають, оскільки такий спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За змістом ст. 156 ЖК Української РСР співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сім`ї за згодою всіх інших співвласників.

Згідно вимог ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки позивач ОСОБА_7, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 заперечував проти вселення відповідачів за первісним позовом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_9 з домоволодіння АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, апелянтом на підтвердження своїх доводів щодо надання дозволу на вселення від ОСОБА_7 не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 58-60 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про виселення відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_12 зі спірного домоволодіння, оскільки апелянт не надавала їм згоди на проживання в належній їй на праві спільної часткової власності домоволодінні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Неповнолітній ОСОБА_8 проживає разом з батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_12, а виселення батьків неповнолітнього суперечити чинному законодавству та інтересам неповнолітньої дитини, оскільки відповідно до ст. 16 Конвенції про права дитини «Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла…».

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому судова колегія приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Індустріального суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: