УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до нього про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 року заяву задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» визнано неподаною та повернуто заяву з підстав, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження та прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною, суддя апеляційного суду дійшов висновку, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліків апеляційної скарги, а саме надав лише копію платіжного доручення без відомостей про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, не надав відомостей про зарахування цих коштів до спеціального фонду Державного бюджету України та не зазначив у клопотанні причин неможливості отримання цих відомостей за своїм зверненням.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Суддею апеляційного суду установлено, що подана апеляційна скарга не відповідала вимогам ст. 297 ЦПК України, оскільки платіжне доручення від 12 березня 2016 року № на суму 1 378 грн не містило відомостей про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, а тому ухвалою судді від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано п'ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків.

Положення ст. 121 ЦПК України щодо повернення заяви (апеляційної скарги) застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом наведених норм закону, повернення заяви (апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог ухвали від 31 березня 2016 року заявник направив до суду заяву про усунення недоліків, у якій просив витребувати від Державної казначейської служби України інформацію про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України та копію платіжного доручення від 12 березня 2016 року № на суму 1 378 грн, отже від виконання її вимог ПАТ «Укрсоцбанк» не ухилявся, а тому посилання судді апеляційного суду на те, що він не виконав вимоги ухвали, є передчасними.

Разом з тим суд, відповідно до змісту ч. 1 ст. 73 ЦПК України, може продовжити строк, встановлений судом, для вчинення процесуальних дій.

Відсутність інформації щодо зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України не є прямим свідченням невиконання особою вимог процесуального закону щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором. За наявності сумнівів щодо зарахування зазначених сум до Державного бюджету України та з метою їх усунення у процесуальний спосіб суд мав би вирішити питання про повторне залишення скарги без руху з наданням особі можливості подати відповідні докази у визначений термін.

Посилаючись на п. 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» щодо необхідної наявності у платіжному дорученні відмітки про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суддя апеляційного суду не врахував, що це положення містить застереження «наприклад» та має рекомендаційний, а не імперативний характер.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Суддя апеляційного суду вважаючи, що на платіжному дорученні не міститься відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, вищевказаного не врахував, строк для усунення недоліків апеляційної скарги, у разі наявності для цього потреби, не продовжив, а тому дійшов передчасного висновку про те, що заявник не виконав вимоги ухвали від 31 березня 2016 року.

Отже доводи, наведені заявником в касаційній скарзі щодо зарахування судового збору, підлягають перевірці, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу судді Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович