Провадження № 22-ц/773/1179/17 Категорія: 58 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я. О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне підприємство «Ізіда ОВ», про виключення майна з опису та арешту за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що 02.12.2009 року придбав у ПП «Ізіда ОВ» вантажний автомобіль - сідельний тягач. Вказує на те, що 30.06.2016 року звернувся до Територіального сервісного центру 0714 МВС України у Волинській області для зняття з обліку вищезазначеного транспортного засобу з метою його відчуження. Йому було відмовлено у знятті з обліку у зв'язку з перебуванням спірного транспортного засобу під арештом на підставі заборон накладених згідно документів- № 763 від 13.04.2010 року - СБУ Закарпаття; № 2463 від 21.06.2012 року - УДАІ УМВС у Волинській області. В подальшому йому стало відомо, що постановою слідчого УСБУ у Закарпатській області від 21.01.2010 року спірне майно було визнане речовим доказом у кримінальній справі № 640 з забороною зняття з обліку. Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 17.02.2012 року про притягнення до адміністративної відповідальності працівника ПП «Ізіда ОВ» за ст. 352 Митного кодексу України, спірне майно було конфісковане. В порядку примусового виконання зазначеної постанови в частині конфіскації майна, постановою державного виконавця ДВС Луцького МУЮ Камець Д.С. було накладено арешт на спірне майно, про що 21.06.2012 року повідомлено Луцький ВРЕР УДАІ у Волинській області. Вважає, що заборона накладена на транспортний засіб слідчим в порядку забезпечення доказів по кримінальній справі втратила свою чинність з припиненням кримінального провадження, а арешт накладений на нього державним виконавцем є незаконною перешкодою у здійсненні ним своїх повноважень щодо розпорядження спірним майном. Крім того, вказує, що є добросовісним набувачем, оскільки придбав транспортний засіб на законних підставах та не міг знати, що особа яка його відчужує не має на це права.

Просив суд зняти арешт з транспортного засобу - сідельного тягача «DAF XF 95.430» б/в № ш. НОМЕР_3, 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_1 накладений постановою слідчого Управління СБУ у Закарпатській області майора юстиції Фанти В.В. від 21.10.2010 року (вх. № 763 від 13.04.2010 року - СБУ Закарпаття) та постановою старшого державного виконавця ДВС Луцького МУЮ Камець Д.С. (вх. № 2463 від 21.06.2012 року - УДАІ УМВС у Волинській області).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 26 червня 2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на транспортний засіб - сідельний тягач «DAF XF 95.430» б/в № шасі НОМЕР_3, 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_2 (а.с. 5).

Із відомостей, наданих Управлінням державної автомобільної інспекції УМВС України у Волинській області за результатами звірення по всіх базах на АМТ встановлено, що транспортний засіб - сідельний тягач «DAF XF 95.430» б/в № шасі НОМЕР_3, 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, перебуває під арештом: Арешт, Затримання Вх. № 2463 від 21.06.2012 - УДАІ УМВС Волинської області на підставі постанови державного виконавця ДВС Луцького РУЮ Камець Д.С. (а.с. 47-48).

Постановою старшого слідчого 2-го відділення слідчого відділу Управління СБУ у Волинській області від 21.01.2010 року сідловий тягач «DAF XF 95.430» б/в № ш. НОМЕР_3, 2004 року випуску, який зареєстрований у МРЕВ УДАІ УМВС у Волинській області, визнаний речовим доказом по кримінальній справі, заборонено зняття з обліку вказаного транспортного засобу як речового доказу у кримінальній справі (а.с. 8). У даній кримінальній справі досліджувалися обставини скоєння контрабанди транспортних засобів автомобілів (сідельні тягачі, вантажні автомобілі, причепи, напівпричепи) в кількості 112 одиниць, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України.

Заявляючи позовні вимоги, позивач просив скасувати вжиті заходи забезпечення, які застосовані, у тому числі, постановою слідчого.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України (в редакції чинній на момент винесення постанови слідчого) питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи.

Згідно з положеннями ст. 234 ЦПК України (в редакції чинній на момент винесення постанови слідчого) дії слідчого можуть бути оскаржені прокуророві як безпосередньо, так і через слідчого. Скарги можуть бути як письмові, так і усні. Усні скарги прокурор або слідчий заносить до протоколу. Слідчий зобов'язаний протягом доби направити прокуророві скаргу, що надійшла до нього, разом із своїми поясненнями. Подача скарги не зупиняє виконання дії, яка оскаржується, коли це не визнає за потрібне слідчий або прокурор. Дії слідчого можуть бути оскаржені до суду. Скарги на дії слідчого розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_2 заявляв вимогу щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою слідчого слідчого Управління СБУ у Закарпатській області у межах кримінальної справи, позовні вимоги в цій частині не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанцій всупереч вимог зазначених вище норм закону розглянуто по суті вимогу, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому судове рішення в частині вирішення вимог про зняття арешту з майна, накладеного постановою слідчого Управління СБУ у Закарпатській області від 21.01.2010 року, підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. При цьому суд роз'яснює ОСОБА_2, що він має право звернутись до суду з цього питання в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо наявності підстав для зняття арешту, накладеного на транспортний засіб постановою старшого державного виконавця ДВС Луцького міського управління юстиції Камець Д.С. є безпідставними у зв'язку з таким.

Встановлено, що 18.01.2012 року кримінальна справа № 640, у якій сідловий тягач «DAF XF 95.430» б/в № ш. НОМЕР_3, 2004 року, визнаний речовим доказом як предмет контрабанди і стосовно якого слідчим накладена заборона на реєстраційні операції в органах МРЕВ, закрита за відсутністю складу злочину,а матеріали про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 352 Митного кодексу України, надіслані у Вінницьку митницю (а.с. 11).

17.02.2012 року постановою Староміського районного суду міста Вінниці визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 352 Митного кодексу України ОСОБА_6 (декларант ПП «Ізіда-ОВ») та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді конфіскації в дохід держави автомобілів (сідельні тягачі, вантажні автомобілі, причепи, напівпричепи) в кількості 112 одиниць, в тому числі - 401000004/2009/006146 сідлового тягача «DAF XF 95.430» б/в № ш. НОМЕР_3, 2004 року випуску, вартістю 156820,09 грн.

У вищевказаній постанові суду зазначено, що вказані транспортні засоби, в тому числі сідельний тягач «DAF XF 95.430» б/в № ш. НОМЕР_3, 2004 року випуску, були переміщені через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, з поданням митному органу, як підстави для такого переміщення, підроблених документів, одержаних незаконним шляхом, а також таких, що містять неправдиві відомості.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 19.03.2012 року постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 17.02.2012 року залишено без змін (а.с. 65-81).

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач ОСОБА_2 стверджував про накладення арешту на належний йому транспортний засіб постановою старшого державного виконавця.

З системного аналізу положень ч.3 ст.10, ч. І ст. 60, 57-59 ЦПК України вбачається, що законом передбачений обов'язок сторін (позивача та відповідача) довести належними та допустими доказами обставини, на які вони покликаються як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду постанови державного виконавця, якою, як він стверджує, накладено арешт на належний йому транспортний засіб.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України апеляційним судом роз'яснено представнику позивача обов'язок доказування та з метою забезпечення реалізації позивачем свого права, оголошено перерву для подання доказів.

У даному судовому засіданні представником позивача надано лист Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 13.09.2017 року № 12567, з якого вбачається про відсутність в Автоматизованій системі виконавчих проваджень будь-яких відомостей щодо громадянина ОСОБА_2 Крім цього, згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 11.10.2016 року, інформація щодо обтяження належного ОСОБА_2 транспортного засобу сідельного тягача «DAF XF 95.430» б/в № ш. НОМЕР_3, 2004 року випуску, д.н. НОМЕР_1 відсутня (а.с.12). Отже доказів щодо накладення арешту на транспортний засіб позивач не подав, відтак, не довів про порушення його прав власника.

Покликання позивача на інформацію облікових даних бази НАІС, де міститься вказівка «арешт, затримання, вх. № 2463 від 21.06.12,УДАІ УМВС ВОЛ.» є припущенням про накладення арешту постановою старшого державного виконавця (а.с.48).

Оскільки позивач не довів про існування постанови старшого державного виконавця про накладення арешту на належне йому майно, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом при ухваленні рішення норм ст. 41 Конституції України, ч.І ст. 354 ЦК України, та його вимогу про застосування до спірних правовідносин Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правова позиція Верховного суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16 може бути застосована лише у тому разі, коли особою доведено порушення її права на мирне володіння майном, відтак посилання апелянта про необхідність її застосування є необґрунтованим.

При розгляді справи суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що позивач ОСОБА_2 не довів предмету і підстав позову, однак, правильно вирішив спір, відмовивши у задоволенні вимог позивача за безпідставністю. За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції у частині вирішення вимог про зняття арешту з транспортного засобу, накладеного постановою старшого державного виконавця ДВС Луцького міського управління юстиції відсутні. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у зазначеній частині необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтею 303, ч.І п.4 статті 307, ч.І статті 310, статями 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 червня 2017 року у даній справі в частині вирішення вимог про зняття арешту з майна, накладеного постановою слідчого Управління Служби безпеки України у Закарпатській області від 21.01.2010 року скасувати та провадження у зазначеній частині вимог закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: