20 вересня 2017 року
Справа № 489/164/17
Номер провадження 2/489/858/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря Сироватки Т.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. Вказував на те, що згідно Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2006 р. з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_6 стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його доходів. Проте на теперішній час матеріальний стан позивача змінився, оскільки в 2010 р. він вдруге уклав шлюб, від якого має ще одну неповнолітню доньку ОСОБА_2, на утримання якої за рішенням суду також сплачує аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2006 р. на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частки заробітної плати щомісячно.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та їх не визнавала. Зазначала, що вона не вбачає жодних підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання їх доньки ОСОБА_6, оскількипозивачем не надано жодних доказів щодо зміни його матеріального або сімейного стану, або погіршення його стану здоровя.

Третя особа та її представник також вважали, що позов не підлягає задоволенню через його безпідставність.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

23.02.2006 р. Ленінським районним судом м. Миколаєва було постановлено рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, відповідно до якого позовні вимоги було задоволено частково. А саме стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2006 р. до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що після стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_7 він вдруге уклав шлюб, з ОСОБА_4, спільно з якою має ще одну неповнолітню доньку ОСОБА_2, на утримання якої також сплачує аліменти в розмірі ? частки від всіх видів його заробітку.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.ст. 182, 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Такі ж роз'яснення містяться у п. 23 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягненню аліментів». При цьому зазначено, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.11.2016 р. з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку ОСОБА_1, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.08.2016 р. до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, позивач стверджує, що від часу ухвалення Ленінським райсудом рішення, його матеріальне становище змінилось, розмір аліментів на утримання обох доньок, за рішеннями судів, складає 50 % від його заробітної плати, що перевищує встановлену законом частку, через що аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 підлягають зменшенню з ? частини його заробітку до 1/6 частини його заробітку.

При цьому зазначає, що крім витрат на щомісячні аліменти, несе витрати на додаткове утримання дітей та своєї матері, витрати на комунальні послуги та проживання, вартість яких з часу ухвалення рішення суттєво збільшилась.

Суд не може прийняти до уваги твердження позивача, як доказ зміни його матеріального становища , внаслідок чого необхідно переглянути розмір аліментів, з огляду на таке.

Згідно довідок про заробітну плату позивача вбачається, що з часу прийняття рішення судом, його заробітна плата суттєво зросла, його мати хоча й пенсійного віку, проте достатньо матеріально забезпечена та має пенсію, вартість проживання та комунальних послуг зросла відповідно до зростання заробітної плати. Додаткові витрати на утримання дітей, які добровільно інколи несе позивач, є його волевиявленням та не може бути врахованим як щомісячні аліментні платежі. Отже відсутні ознаки зміни матеріального становища позивача.

Згідно ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати на стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З огляду на те, що на утримання доньок позивач повинен сплачувати аліменти у загальному розмірі 50 % заробітної плати, цей розмір узгоджується із вимогами законодавства та є таким, що відповідає інтересам обох дітей, не порушуючи прав будь - кого з них, у тому числі й прав та інтересів позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити через їх необгрунтованість.

Заперечення відповідача та третьої особи у повному обсязі, з урахуванням наданих ними документів та пояснень, узгоджуються з висновками суду про недоведеність позовних вимог.

На підставі ст.ст. 21, 24, 110, 111, 112, 180, 182, 184 СК України, керуючись ст.ст. 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова