ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/396/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Вовка Є.І.,

при секретарі Крамарчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №464/6919/15 за позовом Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, заінтересована особа - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у м. Києві,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2017 року судді Вовку Є.І. була передана вказана заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа №464/6919/15 таким, що не підлягає виконанню в рамках виконавчого провадження №52098487 (по цивільній справі №464/6919/15 за позовом Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості).

В заяві, зокрема, зазначено що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від "22" лютого 2016 року по цивільній справі №464/6919/15 за позовом Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було вирішено позов Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" задовольнити та прийнято рішення щодо стягнення на користь Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" з ОСОБА_2 заборгованості 1097609 грн. 93 коп. (при цьому, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року було відмовлено у задоволенні заяви сторони відповідача про перегляд (скасування) заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від "22" лютого 2017 року) та видано виконавчий лист №464/6919/15 щодо стягнення на користь позивача 1097609 грн. 93 коп., який за твердженням заявників є таким, що не підлягає виконанню, враховуючи, що в ньому вказано помилкову дату - 21 березня 2016 року набрання вказаним рішенням законної сили, а також заявник просить зупинити стягнення грошових коштів за вказаним виконавчим листом.

Заявником не наведено даних щодо фактичного виконання вищевказаного судового рішення (як повністю, так і частково) по справі за наслідками розгляду позову Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення вищевказаної заборгованості.

В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.369 ЦПК України розгляд даної заяви має бути проведено в десятиденний термін.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть

участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, положення ч.2 ст.64 ЦПК України, проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від "22" лютого 2016 року по цивільній справі №464/6919/15 (яке було залишено без змін згідно з ухвалою суду апеляційної інстанції а.с.176-178) за позовом Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, було вирішено позов Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" задовольнити та прийнято рішення щодо стягнення на користь Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" з ОСОБА_2 заборгованості 1097609 грн. 93 коп. (при цьому, згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року було відмовлено у задоволенні заяви сторони відповідача про перегляд (скасування) заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від "22" лютого 2017 року) та видано виконавчий лист №464/6919/15 щодо стягнення на користь позивача 1097609 грн. 93 коп.

Частиною 1 ст. 369 ЦПК України визначено, що виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

А отже діючим законодавством не виключена можливість виправлення помилки, допущеної у виконавчому листі.

Крім того, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть

участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях,

проте, стороною заявників не надано копії постанови про відкриття виконавчого провадження №52098487 (витягу тощо), встановлення змісту якого є безпосереднім предметом судового розгляду, в тому числі щодо дати виконавчого листа, на підставі якого воно було відкрито.

При цьому, судом було фактично враховано, що відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права, а відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.137 ЦПК України: у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази, при цьому, до суду не надано жодного доказу щодо наявності складнощів з отримання доказів (всупереч вищенаведеним положенням ст.60 ЦПК України), в тому числі, щодо вказаного документу

Крім того, судом також врахована відсутність даних щодо фактичного виконання судового рішення (як повністю, так і частково) по справі за наслідками розгляду позову Публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" з ОСОБА_2 про стягнення вказаних коштів.

Проте, згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявником не доведені підстави для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в рамках виконавчого провадження №52098487, тому в задоволенні заяви необхідно відмовити, при цьому, суд вважає, що решта вимог заяви є похідною, а тому належить відмовити у повному обсязі в задоволенні вимог вищевказаної заяви ОСОБА_2.

Керуючись ст.369 ЦПК, Законом України "Про виконавче провадження",

УХВАЛИВ:

Відмовити у повному обсязі в задоволенні вимог заяви ОСОБА_2.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ: