Справа №718/1829/16-ц
Провадження №2/718/763/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Івасюк Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 23.05.2007 року кредитного договору №CVMWGA00000034, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 56100 гривень на термін до 22.05.2017 року та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Посилається на те, що відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором і заборгованість станом на 25.08.2016 року становить 422078,36 гривень, а тому просив позов задовольнити та стягнути з відповідача частину заборгованості в розмірі 188106,12 гривень.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність, що вбачається з поданої ним письмової заяви.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просила врахувати той факт, що день пред'явлення позову до суду закінчилися строки позовної давності для звернення з вимогою про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши представника відповідача та дослідивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, встановлено, що 23.05.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CVMWGA00000034, згідно п. 7.1 якого Банк зобо'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 23.05.2007 року по 22.05.2017 року включно, у вигляді не поновлювальної дінії у розмірі 50000 гривень на реконструкцію житлового будинку, а також у розмірі 6100 гривень на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с. 9-11).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Встановлено, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.11.2009 року задоволено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVMWGA00000034 в розмірі 47577,61 гривень звернуто стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 29-30).

В матеріалах справи містяться письмові пояснення представника позивача в який зазначається, що житловий будинок розташований в АДРЕСА_1, так і не був реалізований, а тому кредитний кредитний договір не був закритий і заборгованість продовжувала нараховуватись (а.с. 40-41).

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого банком ОСОБА_1 здійснив останній платіж по сплаті заборгованості за кредитним договором №CVMWGA00000034 ще 03.02.2010 року, тобто цього ж місяця, а саме з дати прострочення чергового платежу, банк довідався про невиконання позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно ст.. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 509 ЦК України визначає поняття «зобов'язання» як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов'язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором - до 22.05.2017 року (п. 7.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 10 по 14 число включно кожного календарного місяця (п. 7.1 кредитного договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку, відповідно до ст.. 253 ЦК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Ст. 257 ЦК України передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, у відповідності до ст. 261 ЦК України, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами з 10 по 14 число кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Оскільки сторонами не було надано жодних чітких доказів щодо стану заборгованості та проведених операцій по кредитному договору №CVMWGA00000034, суд приходить до того, що останнє виконання ОСОБА_1 зобов'язань за договором було здійснено 03.02.2010 року, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим банком (а.с. 4-8).

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що строк позовної давності слід відраховувати з 24.02.2010 року, наступної дати після останнього простроченого платежу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Банк, не маючи можливості реалізувати іпотечне майно, звертався до ОСОБА_1 із вимогою про повернення заборгованості.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

На підставі викладених обставин та досліджених письмових доказів у справі, суд вважає що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на день подачі позовної заяви сплинули встановлені законом строки позовної давності та позивачем не надано жодного доказу існування обставин, які могли бути підставами для зупинення (призупинення), переривання або відновлення перебігу позовної давності.

На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 514, 525, 526, 530, 554, 611, 612, 1054, 1055 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", керуючись ст. ст. 15, 30, 31, 40, 62, 75, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : В.М. Мізюк