Справа № 367/7173/16-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/239/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 58 08.02.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області та ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 вересня 2016 року у справі за поданням в.о. начальника відділу виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області Нижник Т.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4,-

встановила:

у вересні 2016 року до Ірпінського міського суду надійшло вище зазначене подання, в якому на підставі п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», ст.377-1 ЦПК України державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 до виконання зобов'язань за рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/6098/15-ц.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26 вересня 2016 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Ірпінський міський відділ виконавчої служби подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 вересня 2016 року та постановити нову ухвалу якою задовольнити подання виконуючого обов'язки начальника Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Нижник Т.В., а також сплату судового збору покласти на ОСОБА_4 у розмірі 11 396,60 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з нерівним застосуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Апелянт посилається на те, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в ході виконання державним виконавцем вжито необхідних заходів примусового виконання рішення спрямованих на повне та фактичне виконання виконавчого документа.

Апелянт, стверджує, що 08 липня 2016 року державним виконавцем був направлений виклик боржникові ОСОБА_4

Згідно інформаційної довідки №61924614 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22 червня 2016 року відомості відсутні. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС України від 21 вересня 2016 року за боржником ОСОБА_4 зареєстрованих транспортних засобів не значиться.

Крім того, ОСОБА_4 з моменту відкриття виконавчого провадження до подачі апеляційної скарги до суду проігноровано виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням Ірпінського міського суду Київської області, що виражаються у неповазі до суду, органів ДВС та стягувачів.

Також, апелянт вважає, що суду першої інстанції не надано доказів, що боржник після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ухиляється від виконання зазначених вище рішень судів, а також не наведено суду фактів, з якими можна було зробити висновок про необхідність виїзду боржника за кордон.

В свою чергу ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 вересня 2016 року, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону та обґрунтованості.

Апелянт, зазначає, що суд першої інстанції не повідомив державного виконавця про дату та час розгляду подання, здійснив розгляд без участі державного виконавця. Також, суд першої інтонації не постановив ухвалу про відкриття провадження.

Разом з цим, станом на 11 жовтня 2016 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень немає ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, що вказує на те, що суд після перевірки дотримання державним виконавцем вимог щодо форми та змісту подання, не виніс ухвалу про відкриття провадження та призначення подання до розгляду в судовому засіданні. Крім того, суд надав помилкову оцінку дійсним обставинам справи та дійшов передчасного висновку про недоведеність факту ухилення боржника від виконання судового рішення.

Також, суд першої інстанції, не повно дослідив усі наявні у матеріалах виконавчого провадження докази, а саме: усвідомленої бездіяльності боржника щодо виконання судового рішення, не надав належної правової оцінки факту усвідомленого уникнення боржника від виконання обов'язкових вимог державного виконавця, приховування боржником від державного виконавця даних про всій дійсний матеріальний стан та наявні джерела доходу, при постановленні ухвали про відмову суд першої інстанції керувався нічим не обґрунтованими власними абстрактними уявленнями про активні дії боржника щодо ухилення від виконання судового рішення.

Станом на 01 квітня 2016 року та до подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_4 не здійснила жодної оплати згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області, усвідомлено та цілеспрямовано ухиляється від виконання рішення суду, вважає, що подання органу ДВС про встановлення підлягає задоволенню.

Просила скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 вересня 2016 року і постановити нову ухвалу про задоволення подання, а також тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до моменту фактичного виконання рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2016 року про стягнення на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 309911,04 грн., моральної шкоди в сумі 30000,00 грн. та судові витрати у розмірі 11396,60 грн. згідно із виконавчими листами Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2016 року про стягнення 339 911,04 грн. та про стягнення 11396,60грн., що перебувають на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у відділі державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції знаходиться ЗВП №52324678 з примусового виконання виконавчого листа 367/6098/15-ц виданого 25 травня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання, суд першої інстанції виходив із того, що не було надано доказів того, що боржник після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ухиляється від виконання зазначених вище рішень судів (зокрема, шляхом відчуження власного майна; втрати або знищення майна; звільнення з роботи; зняття з реєстрації за місцем проживання та інше) та не наведено суду фактів, з яких можна було зробити висновок про необхідність виїзду боржника за кордон (зокрема, подача документів до консульської установи для відкриття візи, купівля путівки, білетів, бронювання номеру в готелі, робота боржника пов'язана з постійними відрядженнями за кордон, проживання близьких родичів за кордоном та інше).

З такими висновками колегія суддів повній мірі не може погодитися, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Згідно ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є ухилення громадянина від зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.

Згідно роз'яснень Міністерства Юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 р. №25-32/463, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням є підставою для обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №ВП51354991, з моменту якого рішення суду боржником не виконується.

Боржник ухиляється від сплати матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

09 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Відповідно до матеріалів справи начальником Ірпінського МВДВС є ОСОБА_5 тоді, як із подання вбачається, що воно подано до суду в.о. начальника відділу Нижник Т.В.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження знаходиться на виконанні у державного виконавця Дороніна В.О., який з поданням до суду, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, відповідно до вимог ст.377-1 ЦПК України, не звертався.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, оскільки при постановленні ухвали був порушений порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст.307,312,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційні скарги Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області та ОСОБА_2 задовольнити частково. Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 26 вересня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді