У х в а л а

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 рок та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року у справі за позовом акціонерної компанії «Харківобленерго» до ОСОБА_4 про стягнення суми нарахування за актом,

в с т а н о в и л а :

Нововодолазький районний суд Харківської області рішенням від 29 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог акціонерної компанії «Харківобленерго» (далі - АК «Харківобленерго») відмовив.

Апеляційний суд Харківської області 27 квітня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги АК «Харківобленерго» задовольнив: стягнув з ОСОБА_4 на користь компанії 1 тис. 47 грн 32 коп. нарахованої суми збитків та 2 тис. 557 грн 80 коп. судового збору, а всього 3 тис. 605 грн 12 коп.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 9 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року залишила без змін.

13 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 27 Закону України «Про електроенергетику», пунктів 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статей 303, 316 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом та щодо змісту рішення апеляційного суду; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року і 27 квітня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня і 27 квітня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано зазначені норми процесуального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 листопада 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми нарахованих збитків з огляду на те, що позивач виявив порушення відповідачем ПКЕЕН, яке полягає у без обліковому споживанні електроенергії; встановив факт крадіжки електроенергії (а саме самовільне підключення відповідачем до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку), про що представниками позивача був складений акт; при цьому відповідач не спростував факт порушення ним ПКЕЕН.

Разом з тим надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року і 27 квітня 2016 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України, оскільки постанова Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», на яку посилається заявник, не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду вказаних судових рішеннь відповідно до пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом акціонерної компанії «Харківобленерго» до ОСОБА_4 про стягнення суми нарахування за актом за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 квітня 2016 рок та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н.П. Лященко

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко