Справа № 456/3787/16-ц
Провадження № 2/456/643/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Ковалишин Н. І.

при секретарі Кміть Х.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дашавської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_2.

В обґрунтування позову покликається на те, що помер її батько ОСОБА_2 про що в книзі реєстрації актів про смерть від 04.02.2016 року зроблено актовий запис № 1. За життя батькові належав житловий будинок АДРЕСА_1. Згідно з записами в погосподарських книгах с. Гайдучина Стрийського району Львівської області спірне майно рахується за: її батьком ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, мамою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за нею та її братами ОСОБА_4 та ОСОБА_4, які на спадкове майно не претендують, оскільки відмовилися від належної їм частки у спадщині на її користь. Вона, вважаючи себе єдиними спадкоємцем за законом після смерті свого батька, звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, у зв'язку з чим їй порадили звернутися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивачка не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у їх з позивачкою відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просить його задоволити , а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Відповідач, представник Дашавської сільської ради Глинська М.М. у судове засідання не з»явилася, проте пдала до суду заяву про визнання позову, та просила розглядати справу за відсутності відповідача, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, та підтверджено копіями погосподарських книг на жилий будинок номер АДРЕСА_1, що право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами зареєстровано за колгоспним двором, а головою колгоспного двору станом на 15 квітеня 1991 року був ОСОБА_2, що стверджується копією облікової картки по господарського обліку станом на 2011-2015 роки виданою 20.09.2016 року Дашавською сільською радою Стрийського району Львівської області. В даному господарстві членами колгоспного двору також були: дружина голови колгоспного двору ОСОБА_7, та їх діти ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - позивачка по справі, що підтверджується копіями погосподарської книги виконавчого комітету Дашавської сільської ради Стрийського району Львівської області від 20.09.2016 року.

З копії довідки, виданої Дашавською сільською радою Стрийського району Львівської області за № 1325 від 05.09.2015 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,24 га, надана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.03. 1996 року ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.02.2016 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Як вбачається з копії свідоцтва про народження виданого 27.11.1955 року Рудянською сільською радою Жидачівського району серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Із заяви до Стрийської нотаріальної контори написаної 17.02.2016 року ОСОБА_4, що посвідчена Дашавською сільською радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_4 відмовився від своєї частки у спадковому майні після смерті батька ОСОБА_2 на користь сестри ОСОБА_1

Як вбачається з копії свідоцтва про народження виданого 27.11.1955 року Рудянською сільською радою Жидачівського району серії НОМЕР_4 ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 року, його батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Із заяви до Стрийської нотаріальної контори написаної 17.02.2016 року ОСОБА_8, що посвідчена Дашавською сільською радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що ОСОБА_4 відмовився від своєї частки у спадковому майні після смерті батька ОСОБА_2 на користь сестри ОСОБА_1

Як вбачається з копії свідоцтва про народження виданого 27.03.1965 року Дашавською сільською радою Стрийського району Львівської області серії НОМЕР_5 ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року, її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6, виданого Дашавською сільською радою Стрийського району Львівської області, актовий запис № 22, 10.08.1985 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на «ОСОБА_10».

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2, що виданий ФОП ОСОБА_12, загальна площа житлового будинку становить 86,6 кв.м, житлова площа 61,0 кв.м, інвентаризаційна вартість спірного житлового будинку складає 334104,00 грн.

З довідки виконавчого комітету Дашавської сільської ради Стрийського району Львівської області № 1318 від 31.08.2016 року судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована та постійно проживала зі своїм батьком ОСОБА_2 до дня його смерті за АДРЕСА_3

Стрийська державна нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок АДРЕСА_2 Стрийського району (колгоспний двір), та рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. А оскільки в даній справі йдеться про колгоспний тип двору, то, на думку суду, слід керуватися статтями цього ж Кодексу, які регламентували правовідносини в колгоспному дворі до 16 грудня 1993 року і які були виключені з цього кодексу у зв'язку з введенням в дію Закону України «Про власність». Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування будинковолодіння має місце після прийняття нового Цивільного кодексу України.

Як розяснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» (який втратив чинність на підставі Закону №997-V від 27.04.2007 року), об'єктами права індивідуальної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Колгоспним двором вважалось сімейно-трудове об'єднання громадян, які сумісно ведуть господарство, і більшість з них обов'язково отримує основний дохід в колгоспі, працюючи в такому в якості його членів.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється зі згоди всіх членів двору.

За змістом ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. З урахуванням цього спадкування в колгоспному дворі мало свої особливості.

Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» від 26.03.1991 року загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

За правилами ст. 563 ЦК УРСР в редакції 1963 року у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування у майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, то до майна двору застосовуються загальні правила спадкування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок № АДРЕСА_1, який станом на 15 квітня 1991 року, з часу введення в дію Закону України «Про власність», належав до майна суспільної групи господарства - колгоспний двір.

Зважаючи на те, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи - колгоспний двір, станом на 1991 рік головою колгоспного двору був ОСОБА_13, а тому він був власником цього будинковолодіння. Членами колгоспного двору були позивачка ОСОБА_9, ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_4, які відмовились від належних їх часток в майні колгоспного двору на користь позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_2 та останнім членом колгоспного двору, оскільки інші його члени відмовилися від своїх часток у майні колгоспного двору на її користь, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, оскільки користується будинковолодінням, надалі проживаючи та будучи зареєстрованою в ньому, що свідчить про прийняття нею спадщини.

Обставин, які б вказували, що на спірне майно, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено.

З огляду на те, що позивачка на час відкриття спадщини проживала з батьком, після смерті спадкодавця позивачка фактично прийняла спадщину, не заявила про відмову від спадщини у встановлені ст. 1270 ЦК України строки, відповідач позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за останньою права власності на житловий будинок АДРЕСА_4 та порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4

Керуючись ст.ст. 120, 123, 529, 549, 553, 563 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 316, 328, 376, 392, 1216, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 256 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за АДРЕСА_5 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н. І. Ковалишин