Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Дудник В.О., Томіленку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна», ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд: встановити нікчемність договору про фінансовий лізинг від 03 червня 2014 року та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину: стягнути з ТОВ «Порше Лізинг Україна» на його користь суму, еквівалентну 39 314,06 доларів США, що за курсом, встановленим НБУ станом на 15 лютого 2017 року (27,2305 гривень за 1 долар США) становить 1 070 541,51 гривень (а.с.2-4, 171-172).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.06.2014 року між ОСОБА_1, ТОВ «Порше Лізінг Україна» та ОСОБА_2 було підписано договір про фінансовий лізинг, додатком до якого були Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу та Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невід'ємними частинами договору лізингу. Відповідно до умов цього договору, ТОВ «Порше Лізінг Україна» зобов'язався передати позивачеві автомобіль VW Passat В7, 2014 року виробництва, шасі НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (об'єкт лізингу), а позивач зобов'язався сплачувати лізингові платежі відповідно до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу та Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів. Договір про фінансовий лізинг від 03.06.2014 року, укладений між ОСОБА_1, ТОВ «Порше Лізінг Україна» та ОСОБА_2 не був нотаріально посвідчений, отже є нікчемним. Крім встановлення нікчемності правочину, підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину. За умовами договору про фінансовий лізинг від 03.06.2014 року було передбачено сплату всіх платежів в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. З моменту підписання договору позивач здійснював всі платежі згідно Графіку та, станом на 15.02.2017 року сплатив на рахунок ТОВ «Порше Лізінг Україна» суму, еквівалентну 39314,06 доларів США, що за курсом, встановленим НБУ на 15.02.2017р., становить 1 070 541,51 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, 05 січня 2017 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «Порше Лізінг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, яка ухвалою суду від 28 лютого 2017 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Відповідно до заявлених зустрічних позовних вимог, ТОВ «Порше Лізінг Україна» просить суд стягнути з ОСОБА_1. на їх користь кошти в розмірі 411711,13 гривень. (а.с.147-149)

Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що 03.06.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізінг Україна» укладено Договір про фінансовий лізинг №0009903, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізінг Україна» зобов'язалось передати у розпорядження ОСОБА_1 транспортний засіб типу VW Passat 2.0 І TDI 2014 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 (об'єкт лізингу), а ОСОБА_1 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Враховуючи обраний ОСОБА_1 об'єкт лізингу, ТОВ «Порше Лізінг Україна» придбав у ТОВ «Алекс со» об'єкт лізингу та за Договором про фінансовий лізинг передав його у користування ОСОБА_1 вартість об'єкта лізингу за договором купівлі-продажу №14090 від 03.06.2014р., укладеним між ТОВ «Порше Лізінг Україна» та ТОВ «Алекс со» становила 489164,00грн., що еквівалентно 40900,00 доларів США. Для застосування реституції та повернення сторін у первісний стан, ОСОБА_1 повинен повернути ТОВ «Порше Лізінг Україна» новий транспортний засіб типу VW Passat 2.0 І TDI 2014 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, що є неможливим. Отже ОСОБА_1 має відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування, з використанням еквіваленту долара США до національної валюти України - гривні. Об'єкт лізингу використовувався ОСОБА_1 з 03.06.2014р. по 15.11.2016р. За цей час вартість автомобіля значно знизилась у зв'язку з експлуатацією. Так, згідно із звітом №309 про оцінку транспортного засобу, станом на 24.11.2016 року ринкова вартість автомобіля VW Passat 2.0 І TDI 2014 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3 становить 645629,72грн., що станом на вказану дату, за курсом НБУ, становить 25239,63 доларів США. Отже, за час експлуатації автомобіля, його вартість зменшилась: 40900,00 - 25239,63 = 15660,37 доларів США, що станом на 15.12.2016р. становить 411711,13грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізінг Україна» для повернення останнього до первісного стану.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (а.с.207), в яких просив первісний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримав первісний позов у повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що позивач сплачував за договором кошти в доларах США - обмінював на гривні та сплачував, проте, докази обміну валюти відсутні. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву, які долучені до матеріалів справи (а.с.177-180).

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Порше Лізинг Україна» в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував та пояснив, що вимога про проведення розрахунків по курсу станом на день подання позову є неправомірною, оскільки кошти за договором сплачувалися за курсом на відповідний час. Зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві та зазначив, що у зв'язку з експлуатацією транспортного засобу, що вартість значно зменшилась, вважає, що по висновку експерта визначена зменшена вартість саме у зв'язку з експлуатацією автомобіля.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом визнала та просила їх задовольнити в повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг» (ч. 1 ст. 2 Законом України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно ч. 2 ст. 1 Законом України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як вбачається з матеріалів справи, 03 червня 2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець), ОСОБА_1 (лізингоодержувач) та ОСОБА_2 (поручитель) був підписаний Договір про фінансовий лізинг №00009903 (далі - Договір), згідно умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передає ОСОБА_1 об'єкт лізингу - транспортний засіб VW Passat В7 2.0 І TDI, 2014 року виробництва, шасі НОМЕР_2, двигун НОМЕР_3, на умовах лізингу: вартість об'єкту лізингу - еквівалент 40900,00 доларів США - 489164,00грн.; авансовий платіж - еквівалент 10225,00 доларів США; обсяг фінансування - еквівалент 30675,00 доларів США; залишкова вартість - 0,00 доларів США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу - 60; лізинговий платіж - еквівалент 891,69 доларів США; адміністративні платіж - еквівалент 554,98 доларів США. Процентна ставка змінна відповідно до п.6.4.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3. та 2) до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. (а.с.5)

Проценти та інші платежі здійснюються відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодувань) (а.с.13-14).

Невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг є також Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - Умови) (а.с.7-12), згідно п. 4.1 яких Порше Лізинг Україна зберігає за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт/ відмовитися від контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Згідно п. 5.4. Умов, лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та Порше Лізинг Україна акту прийому-передачі.

Як убачається з Акту прийому-передачі до Договору №00009903 від 03.06.2014 року, ОСОБА_1 12.06.2014р. отримав предмет лізингу - автомобіль марки VW модель Passat В7, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, рік виробництва 2014, колір чорний, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 (а.с.93).

Разом з тим, на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2016р. (а.с.65-66), об'єкт лізингу за Договором №00009903 від 03.06.2014 року передано на відповідальне зберігання ТОВ «Автосоюз» 15.11.2016 року (а.с.122), з яким ТОВ «Порше Лізинг Україна» 01.09.2014р. уклало Договір відповідального зберігання (а.с.58-60).

Факт знаходження автомобіля марки VW модель Passat В7, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, рік виробництва 2014, колір чорний, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 у фактичному володінні ТОВ «Порше Лізинг Україна» не заперечується сторонами у справі.

Як вбачається зі Зведеної облікової виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1 за Договором №00009903 від 03.06.2014 року, сформованої 03.04.2017р., за період з 05.06.2014р. по 17.03.2017р. позивачем за первісним позовом в якості виконання спірного договору було сплачено 785702,36 гривень (а.с.199-200). Факт сплати ОСОБА_1 саме цієї суми та у вказані у виписці дати не оспорюється сторонами та підтверджується також долученими до матеріалів справи квитанціями (а.с.43-55, 73-92), з урахуванням визнання сторонами того факту, що кошти в сумі 21222,21грн., сплачені ОСОБА_1 за квитанцією 14.01.2016р. (а.с.52), були повернуті та сплата зазначеної суми відбулась 11.02.2016р. (а.с.51)

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу або договору поставки, що випливає зі змісту договору.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

Статтею 799 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ст. 236 Цивільного кодексу України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, «Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним».

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у Постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, «За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину».

Як вбачається з матеріалів справи, Договір про фінансовий лізинг №00009903 від 03.06.2014р. було укладено сторонами без додержання умов щодо нотаріального посвідчення.

Таким чином, спірний договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, при укладенні вказаного договору не дотримано положення законодавства щодо нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що укладений сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним в силу закону. При цьому, додаткового встановлення його нікчемності судом не вимагається, виходячи з наступного.

Верховний Суд України в п. 5 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Отже, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом про встановлення нікчемності договору, враховуючи визначений спосіб захисту для відновлення порушеного права шляхом застосування наслідків нікчемності правочину, оскільки правочин є нікчемним з моменту його вчинення незалежно від пред'явлення позову і бажання сторін, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності, в тому числі в частині виконання сторонами договору зобов'язань. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору, в той же час, як відповідач звернувшись до суду із зустрічним позовом, вимог про визнання правочину недійсним з інших підстав, не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність заявлених за первісним позовом вимог про стягнення з відповідача сплачених позивачем коштів за Договором про фінансовий лізинг №00009903 від 03.06.2014р.

Разом з тим, суд не може погодитися з вимогами про стягнення сплаченої суми, виходячи з еквіваленту платежів у доларах США, обрахованому станом на 15.02.2017 року, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, при застосуванні наслідків нікчемності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.1 ст.216 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, платежі за Договором здійснювалися ОСОБА_1 та одержувалися ТОВ «Порше Лізінг Україна» у відповідних сумах в національній валюті України - гривні. Тому, у відповідності до вказаних вище вимог закону поверненню/стягненню підлягають грошові кошти саме в сплаченому ОСОБА_1 розмірі.

Відшкодування ж вартості одержаного, на чому наполягає сторона позивача за первісним позовом, можливе лише в разі неможливості повернення одержаного. Проте, такі обставини в даному випадку відсутні, оскільки поверненню підлягає сума сплачених грошових коштів, а стороною позивача не доведено здійснення платежів за договором в доларах США, як зазначено представником в усних поясненнях суду.

Таким чином первісний позов підлягає частковому задоволенню, з ТОВ «Порше Лізінг Україна» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню документально підтверджена сума сплачених за договором коштів у розмірі 785702,36грн.

Оскільки судом встановлено та не заперечується сторонами, що автомобіль марки VW модель Passat В7, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, рік виробництва 2014, колір чорний, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 знаходиться у фактичному володінні ТОВ «Порше Лізинг Україна», в цій частині вимоги ч.1 ст.216 ЦК України судом не застосовуються.

Що стосується вимог зустрічного позову, суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Лізінг Україна» 411711,13грн. обґрунтовується тим, що переданий у лізинг транспортний засіб первісно коштував 40900,00 доларів США, проте тривалий час був у користуванні лізингоодержувача, внаслідок чого його вартість значно знизилася, тому вбачаються підстави, при приведенні сторін у первісний стан, для застосування еквіваленту до долара США та стягнення різниці вартості автомобіля між його початковою ціною та ціною, що визначена на теперішній час.

Згідно з Договором №14090 від купівлі-продажу автомобіля від 03.06.2014р. (а.с.150-151) та Договором про фінансовий лізинг №00009903 від 03.06.2014р., вартість автомобіля VW Passat В7 2.0 I TDI, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, рік виробництва 2014, колір чорний, становить 489164,00грн., що еквівалентно 40900,00 доларів США.

Відповідно до Звіту №309 про оцінку транспортного засобу, складеного 24.11.2016р. оцінювачем ФОП ОСОБА_5, ринкова вартість автомобіля VW Passat Highline 2.0 TDI АТ, ідентифікаційний НОМЕР_2, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 на дату оцінки складає 645629,72грн. (у тому числі ПДВ - 107604,95грн.) (а.с.152-165).

З наведеного вбачається, що вартість автомобіля станом на день проведення оцінки - 24.11.2016р. є більшою, ніж його вартість станом на час укладення Договору №14090 від купівлі-продажу автомобіля від 03.06.2014р. та Договору про фінансовий лізинг №00009903 від 03.06.2014р.

При цьому, згідно зустрічної позовної заяви, позивач за зустрічним позовом у позовній заяві фактично на власний розсуд визначив вартість автомобіля станом на 24.11.2016р., застосувавши еквівалент у доларах США до визначеної оцінювачем суми. Отже фактично ТОВ «Порше Лізінг Україна» просить стягнути з ОСОБА_1 різницю курсу національної валюти України, що не передбачено нормами діючого законодавства, у тому числі й не відповідає жодному з визначених Цивільним кодексом України способу захисту цивільного права.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням визначеного законом, відповідного способу захисту.

А законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Крім того, як вже зазначалось вище, відповідно до абзацу 2 частини 1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

На час розгляду даної справи автомобіль марки VW модель Passat В7, номер кузова (шасі) НОМЕР_2, рік виробництва 2014, колір чорний, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1 вже повернутий ТОВ «Порше Лізинг Україна», доказів наявності у транспортного засобу будь-яких ушкоджень матеріали справи не містять, отже відсутні підстави для будь-якого (повного або часткового) відшкодування вартості автомобіля за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тому посилання ТОВ «Порше Лізинг Україна» на положення ч.1 ст.216 ЦК України, як на правову підставу для стягнення курсової різниці валют, виходячи з еквіваленту гривні до долара США, є хибними.

З огляду на викладене, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна», ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та про відмову в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6890,00грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 15, 16, 203, 205, 215, 216, 220, 236, 524, 533, 8, 759, 760,799, 806, 807 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 56-61, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна», ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задовольнити частково.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (договір про фінансовий лізинг №00009903 від 03 червня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»): стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 785 702 (сімсот вісімдесят п`ять тисяч сімсот дві) гривні 36 (тридцять шість) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев`яносто) гривень.

В решті позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: