Справа № 758/1756/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого - судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання пункту кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між АКІБ «УкрСиббанк», який з 21.12.2009 року змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 25.12.2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Зазначений договір укладений сторонами на основі стандартної форми, запропонованої банком, та містить наступні умови: сума кредиту - 80 000 доларів, ставка - 13,4% річних, цільове використання кредиту - для особистих потреб позичальника, дата остаточного погашення кредиту - 25.12.2017 року. Позивачка вважає, що приписи п.10.2 кредитного договору про збільшення процентної ставки за кредитним договором відповідачем в односторонньому порядку є дискримінаційними та несправедливими, такими, що порушують статті 525, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України і ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», підлягають відповідно до статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визнанню недійсними, порушують її права та інтереси. Також позивачка вважає несправедливими умовами договору всі пункти розділу 8, які передбачають тільки відповідальність позичальника, а будь-яка відповідальність банку при невиконанні ним своїх зобов`язань відсутня. На думку позивачки, положення пункту 10.2 договору містять дискримінаційні стосовно неї правила зміни відсоткової ставки. При цьому якесь мінімальне пониження відсоткової ставки за даним кредитним договором внаслідок будь-яких неправомірних дій відповідача в цьому договорі не передбачене. На підставі ч. 1 ст. 203, ст.ст. 215, 236, 509, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 просить визнати недійсним з моменту укладення пункт 10.2 кредитного договору №0 від 25.12.2007 року, укладеного між нею та ПАТ «УкрСиббанк».

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з тих же підстав і просив позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений, про причини неявки не повідомив.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 25.12.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (тепер назва - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 80 000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит не пізніше 25.12.2017 року, сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 13,4% річних та інші платежі, а також виконати інші зобов`язання, передбачені договором (а.с.8-17-копія договору).

В пункті 10.2 розділу 10 кредитного договору зазначено, що відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до умов п.1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: а) порушення позичальником кредитної дисципліни (тобто неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором) та /або; б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим договором, та/або; в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки. Сторони погодили, що при настанні будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 10.2 договору, банк може збільшити розмір процентної ставки за договором у вказаному в ч.2 п.10.2 договору порядку.

12.12.2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 (а.с.91-96-копія договору та витягу з додатку №1 до договору), відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором №0 від 25.12.2007 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Представник позивачки в судовому засіданні зазначив, що умови пункту 10.2. кредитного договору про збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором є дискриминаційними та несправедливими відповідно до статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також не відповідають чинному законодавству, зокрема, статті 525, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України і ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень частин 1, 2, 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом

споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором,

крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила

зміни відсоткової ставки.

Споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів

відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого

кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору (ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

В статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені статтями 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Із змісту укладеного сторонами кредитного договору, встановлено, що всі вищенаведені умови договором передбачені.

Так, під час укладання договору про надання споживчого кредиту, позичальник була ознайомлена в повному обсязі з умовами договору, а саме: особу та місце знаходження кредитора, кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, розмір відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підписала вказаний договір, що є повним дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, підписанням даного кредитного договору позичальник підтвердив, свою здатність виконувати умови даного договору; що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов`язковими для позичальника; що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обо`язки за цим договором і погоджується з ними (пункт 9.2 кредитного договору).

Також суду не надано доказів того, що банком було застосовано пункт 10.2 кредитного договору, тобто змінено розмір процентної ставки в сторону збільшення.

Щодо тверджень позивачки про те, що в пункті 10.2 кредитного договору зазначені умови зміни банком розміру процентної ставки в односторонньому порядку, то вони не відповідають дійсності. Вказані в пункті умови зміни процентної ставки не суперечать чинному законодавству, зокрема ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент укладення договору).

Позивачка не скористалась правом протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого

кредиту без пояснення причин.

Представником позивачки не наведено доводів, з яких позивачка виходила, стверджуючи, що умови пункту 10.2 кредитного договору є несправедливими. А відтак, суд вважає, що в оспорюваному пункті договору відсутні несправедливі умови, а всі твердження позивачки з даного приводу є безпідставними.

Посилання позивачки на ст. 1056-1 ЦК України є помилковим, оскільки ця стаття на час укладення договору не діяла.

Представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Згідно з частинами 3 - 5 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд вважає, що позивачкою пропущений трирічний строк звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, оскільки кредитний договір нею був укладений 25.12.2007 року, а отже про порушення свого права вона дізналася в цей день, а до суду з позовом звернулася лише в лютому 2016 року. Поважних причин пропущення позовної давності представником позивачки не наведено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає.

На підставі наведеного, ст.ст. 6, 203, 215, 267, 525, 627, 628 ЦК України, ст. 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 18, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в задоволенні позову до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання пункту кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. В. Неганова