Справа № 357/2264/16-ц Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/363/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 13 01.02.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Суханової Є.М.,

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про захист авторських виключних прав на твір.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист авторських виключних прав на твір.

В обгрунтування своїх вимог зазначала, що 09 лютого 2016 року в належному ФОП ОСОБА_2 магазині подарунків та сувенірів, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Я. Мудрого, 38/12, було зафіксовано факт розповсюдження та публічної демонстрації (реалізації, продажу) наступного товару: обкладинка для документів з малюнком картина ОСОБА_3 «Нина Матвиенко»; обкладинка для документів з малюнками картинами ОСОБА_3 «Хлебушек с салом».

Реалізація вказаних товарів порушила права позивача, шляхом розповсюдження контрафактних примірників товару, а саме - реалізації в магазині «Сувеніри» обкладинки з малюнками, в структурі яких без дозволу ОСОБА_3 використано два твори останньої.

Таким чином, відповідачем було вчинено два порушення у розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права» (розповсюдження контрафактної продукції та публічний показ обєкта авторських прав без дозволу Позивача).

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд захистити її авторські права, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат 27 560,00 грн. за факт реалізації та публічного показу обкладинки з контрафактним примірником товару ОСОБА_3 під назвою «Хлебушек с салом» (2008 р.), стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат 27 560,00 грн. за факт реалізації обкладинки з контрафактними примірниками творів ОСОБА_3 під назвою «Нина Матвиенко» (2010 р.) та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму компенсації за порушення авторського права за факт реалізації обкладинки з контрафактним примірником твору ОСОБА_3 під назвою «Хлєбушек с салом» ( 2008 р.) у розмірі 10 мінімальних заробітних плат 13 780,00 грн. та суму компенсації за порушення авторського права за факт реалізації обкладинки з контрафактним примірником твору ОСОБА_3 під назвою «Нина Матвиєнко» ( 2010 р.) у розмірі 10 мінімальних заробітних плат 13780, 00 грн., всього 27 560,00 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 275,60 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У своїй скарзі відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту продажу ФОП ОСОБА_2 обкладинок, на яких зображені твори ОСОБА_3, тобто порушення відповідачем прав позивача

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об1єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом Право інтелектуальної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 440 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Відповідно до ст. 435 ЦК України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; ім'я автора-сукупність слів чи знаків, що ідентифікують автора: прізвище та ім'я автора; прізвище,ім'я та по-батькові автора; ініціали автора; псевдонім автора; прийнятий автором знак (сукупність знаків) тощо. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, публікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограмі відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21, 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів ( у тому числі комп'ютерних програмі баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в) плагіат-оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» №5 від 04 червня 2010 року визначено, що належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно з пунктом 12 цієї ж постанови, відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав.

У зв'язку з цим суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-XII; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону N 3792-XII). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

При цьому пунктом 13 цієї постанови передбачено, що при вирішенні питання про призначення судової експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року N 144/5), та враховувати роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", з урахуванням особливостей правового регулювання захисту прав на об'єкти авторського права і (або) суміжних прав. При цьому суди не повинні допускати залучення як експертів чи спеціалістів осіб, пов'язаних трудовими чи договірними відносинами із суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав, які є сторонами у справі.

Відповідно до пунктів 38, 39 Постанови, перераховані в статті 16 ЦК загальні способи захисту цивільних прав та інтересів поширюються на захист авторського права і (або) суміжних прав.

Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки в частині другій цієї ж статті ЦК зазначається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальні способи захисту передбачені статтею 432 ЦК та статтею 52 Закону N 3792-XII. Це, зокрема, компенсація, відшкодування моральної шкоди при порушенні майнових прав, конфіскація контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм та програм мовлення; вимога публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

Вибір способу захисту порушеного права належить позивачу - суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно з положеннями статті 52 Закону N 3792-XII у разі порушення авторського права і (або) суміжних прав можливим є одночасне застосування кількох передбачених зазначеною статтею способів цивільно-правового захисту таких прав, у тому числі й у різних судових провадженнях.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2008 році позивач ОСОБА_3 своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме - картину під назвою «Хлебушек с салом». У 2010 році позивач ОСОБА_3 своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме - картину «Нина Матвиенко».

Як на доказ зазначених обставин, позивач посилається на копії вказаних картин у каталозі (а.с. 11-13), на свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір (а.с 14) та рішення про реєстрацію авторського права на твір (а.с. 15). При цьому копії вказаних документів не завірені належним чином.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач не надав будь-яких доказів, що твори «Хлебушек с салом» и «Нина Матвиенко», авторське право на які позивач вважає порушеним, розміщені саме в «Каталозі робіт художниці ОСОБА_3 за 2010 рік» (а.с. 14) або в будь-якому іншому каталозі, реєстрі.

Клопотання про призначення експертизи для підтвердження факту авторства ОСОБА_3 сторонами не заявлялося і відповідна експертиза не проводилася.

Разом з цим, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що в належному ФОП ОСОБА_2 магазині, який знаходиться по вул. Я. Мудрого, 38/12 у м. Біла Церква Київської обл. реалізовувались контрафактні товари, на яких без дозволу автора відтворено твори образотворчого мистецтва. Таким чином, ФОП ОСОБА_2 порушила права ОСОБА_3

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Як на доказ факту продажу контрафактних товарів суд першої інстанції посилається на товарний чек від 09 лютого 2016 року (а.с. 10). Проте, вказаний товарний чек не містить даних про те, які саме обкладинки на паспорт були придбані та що на них було зображено. Тому колегія суддів не може визнати такий товарний чек належним доказом придбання товарів, що містять охоронювані авторським правом зображення малюнків з картин ОСОБА_3

Окрім того, надані представником позивача копії обкладинок (а.с. 8-9) не є належним і допустимим доказом, оскільки не свідчать, що саме ці обкладинки на паспорт були придбані у відповідача, оскільки не мають ніяких ідентифікуючих або специфічних ознак.

Інші докази, на які посилається позивач у підтвердження своїх вимог та які покладені в основу судового рішення, також не можуть бути визнанні такими, що беззаперечно доводять факт вчинення ФОП ОСОБА_2 порушення авторських прав ОСОБА_3 шляхом продажу обкладинок на паспорт із зображеннями малюнків з картин ОСОБА_3 «Хлебушек с салом» та «Нина Матвиенко».

Таким чином, позивач не довів того, що відповідачем було порушено його права і колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права тощо.

Враховуючи, що відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач не надав належних і допустимих доказів щодо порушення його права, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, а тому, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року скасувати в частині задоволення позову. Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

ОСОБА_4