У Х В А Л А

за наслідком розгляду заяви про відвід судді

"23" січня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі заяву ОСОБА_4 про відвід судді від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 від імені якої діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору поруки недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває справа №296/11497/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору поруки від 20.05.2015 року, визнання за ОСОБА_5 права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та витребування цього будинку з чужого незаконного володіння.

13.12.2016 ОСОБА_4 через канцелярію суду подав клопотання про відвід головуючому судді Шалоті К.В. від розгляду даної справи, мотивуючи його наявністю сумнівів в об'єктивності та неупередженості судді через відмову суду у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, та клопотання про залучення у якості третьої особи органу опіки та піклування та ОСОБА_8, а тому вважає, що головуючий упереджено відноситься до розгляду даної справи та може винести упереджене рішення.

У судовому засіданні 23.01.2017 представник позивача ОСОБА_1 подану заяву підтримав та додатково вказував, що його на думку, відповідач у справі ОСОБА_6, являючись суддею Господарського суду Житомирської області, здійснює незаконний вплив на голову Корольовського районного суду м. Житомира з приводу розгляду даної справи, про що зверталися до різних правоохоронних органів з відповідними заявами.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання про відвід судді заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Вирішуючи подану заяву про відвід, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 20 Цивільного процесуального кодексу України встановлений вичерпний перелік підстав для відводу судді, а саме, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 23 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Як було зазначено судом, стаття 20 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суддя не може брати участь у розгляді справи і відводиться, на ряду з іншим і за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 Європейської конвенції відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов'язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він вцілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄСПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Так, у справі "П'єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, можна провести розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об'єктивної перевірки.

Стосовно об'єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Щодо доводів представника позивача про наявність сумнівів в об'єктивності головуючого судді у зв'язку з відмовою у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, та клопотання про залучення у якості третьої особи органу опіки та піклування та ОСОБА_8, то такі доводи є безпідставними, оскільки фактично зводиться до незгоди позивача з процесуальними рішеннями головуючого по справі, з приводу яких судом постановлені вмотивовані ухвали, та наявність такої незгоди не може бути підставою для відводу судді.

Суд вважає також голослівними доводи представника позивача про можливий тиск з боку відповідача у справі ОСОБА_6, який займає посаду судді Господарського суду Житомирської області, оскільки жодного тиску на головуючого по справі не здійснюється, а суд при розгляді даної справи діє з дотриманням рівності всіх прав та обов'язків сторін для реалізації всебічного, об'єктивного і повного з'ясування обставин даної справи.

За таких обставин, оскільки підстави для заявленого відводу судді, передбачені ст. 20, 21, 22 ЦПК України, відсутні, заява позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.20, 23, 24, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді Шалоти К.В. від розгляду справи № 296/11497/15-ц - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя К. В. Шалота