Провадження №2/523/559/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2017 р. Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду. в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - Товариство) звернулося з позовними вимогами до ТОВ «Постман», ОСОБА_1, в яких просить стягнути заборгованість по лізинговим платежам та завдані збитки за договором фінансового лізингу від 15 жовтня 2013р., в загальному розмірі 223 385,57 грн.

Ухвалою суду від 22.12.2016р., провадження у справі в частині позовних вимог предявлених до ТОВ «Постман» було закрито в звязку з неможливістю їх розгляду в порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги до поручителя ОСОБА_1, позивач обґрунтовує тим, що між Товариством та ТОВ «Постман» 15.10.2013р., було укладено договір фінансового лізингу № 00008819, за яким Товариство передало ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб марки VW CaddyGPKasten 1.2 TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZЕX043358, двигун CBZ А35415, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти в користування даний транспортний засіб, сплачувати позивачу у визначений строк встановлені договором платежі. За умовами зазначеного договору ОСОБА_1 прийняв на себе зобовязання поручителя за належне виконання ТОВ «Постман» своїх зобовязань. ТОВ «Постман» прийняті на себе зобовязання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконало, внаслідок чого у нього виникла перед позивачем заборгованість, яку позивач просить стягнути в розмірі 223 385,57 грн., в тому числі: 77 947,86 грн., заборгованість за лізинговими платежами; 6 847,65 грн., пеня; 2 054,30 грн., три процента річних; 24 278,04 грн., інфляційні втрати; 16 612,26 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами; 95 645,46 грн., завдані збитки в звязку з невиконанням договірного зобовязання. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судове засідання не зявився надіславши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення в яких він посилаючись на вимоги ч. 4 ст. 559 ЦК України вважає, що сплинув шестимісячний строк для предявлення до ОСОБА_1, позовних вимог про стягнення заборгованості за договором лізингу, відтак на його думку договір поруки, укладений з ОСОБА_1, слід вважати припиненим. В судове засідання призначене на 08.02.2017р., не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що 15.10.2013р., між Товариством та ТОВ «Постман» був укладений договір фінансового лізингу №00008819, за яким Товариство передало ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб марки VW CaddyGPKasten 1.2 TSI, 2013 року виробництва, шасі № WV1ZZZ2KZЕX043358, двигун CBZ А35415, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти в користування даний транспортний засіб, сплачувати позивачу у визначений строк встановлені договором платежі. З умов вказаного договору вбачається, що ОСОБА_1, виступив поручителем по лізинговим зобовязанням, прийнятих Товариством. Договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед Товариством, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

У звязку з тим, що ТОВ «Постман» не в повному обсязі виконало умови договору фінансового лізингу № 00008819, а саме прострочив платежі з 15.05.2014р., по 15.06.2015р., Товариством на адресу ТОВ «Постман» було направлено нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу. Згодом, Товариством у відповідність до вимог п. 12.13. Договору на адресу ТОВ «Постман» 05.05.2015р. було направлено лист з повідомленням про погашення заборгованості протягом трьох днів з дня отримання вимоги (а.с.48).

При вирішені спірного питання суд виходить з наступного обґрунтування.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Слід зазначити, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія, і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (Правова позиція зазначена у постановах ВСУ №6-170цс13, 6-41цс14).

З договору поруки, який був укладений між Товариством та ОСОБА_1, з метою забезпечення договору фінансового лізингу, убачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за основним договором, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк дії суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При розгляді даної справи встановлено, що строк виконання зобовязання за договором фінансового лізингу настав 10.05.2015р. внаслідок зміни строку виконання грошового зобовязання, згідно вимоги про дострокове виконання грошового зобовязання (а.с.48). Саме з цієї підстави суд не приймає до уваги строк розірвання договору, а виходить з зміни строку виконання грошового зобовязання. Отже, у Товариства виникло право пред'явити вимогу до поручителя - ОСОБА_1, про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо сплати заборгованості за договором фінансового лізингу, починаючи з 10.05.2015р., протягом наступних шести місяців, тобто до 10.11.2015р., але Товариство звернулося до суду з позовними вимогами 22.11.2015р., що підтверджується печаткою відділення «Укрпошти» про направлення позову до суду (а.с.105). Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, суд вважає, що договір поруки укладений між Товариством та ОСОБА_1, слід вважати припиненим. За таких обставин, позовні вимоги Товариства до ОСОБА_1, задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючисьст.ст.10, 11, 57, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя