Справа №339/239/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Бойко Н.З.

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на будинковолодіння в м.Болехові по вул. Довжанській,91-А, посилаючись на давність володіння вказаним нерухомим майном.

Вимоги обгрунтовує тим, що вказаний будинок на законних підставах побудував її рідний брат ОСОБА_3І, який періодично їздив на роботу до Російської Федерації, а з 1999 року переїхав на постійне місце проживання. Він і запропонував їй купити вказаний будинок. Отримавши кошти, відповідач написав розписку про те, що продав їй цей будинок і зобов"язувався виготовити правовстановлюючі документи.

Купивши вказаний будинок, з 1999 року вона проживає в ньому і користується домоволодінням, як власник.

У звязку із станом здоровя брат більше не приїждав на Україну та не оформив документи на будинковолодіння. В 2013році вона спілкувалвася з ним по телефону та просила приїхати оформити документи на будинок. Брат пояснив, що за станом здоров"я не може приїхати та запевнив, що будинок є її власністю. А з березня 2013року вона втратила з ним зв"язок.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач помер та ухвалою суду 12.09.2017 року замінено його на належного відповідача ОСОБА_4 міську раду, оскільки встановлено про відсутність спадкоємців, які б прийняли спадщини після його смерті.

В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що після того, як звернулася до суду, довідалася від знайомих, які проживають в РФ про те, що її брат помер 27.07.2013 року. Тому звернулася до відділу реєстрації актів громадянського стану у РФ і ій прислали свідоцтво про його смерть. Брат проживав один і після його смерті ніхто із спадкоємців щодо оформлення спадщини не звертався. Вказала на те, що брат продав їй будинок, оскільки не мав наміру повертатись на Україну і з того часу вона користується ним в цілому, підтримує його у належному стані, здійснила ремонт та проживає в ньому, тобто відкрито і добросовісно протягом 18 років користується домоволодінням, спалачує комунальні послуги за газопостачання та електропостачання і заборгованості немає. А тому, посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, просить визнати за нею право власності на вказане домоволодіння.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій позов визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 49).

Такі дії представника відповідача не суперечать вимогам ст. 158 ЦПК України, згідно якої особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи без її участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено, що предметом розгляду даної справи є житловий будинок по вул.Довжанській (колишня Галана),91-А, в м.Болехів.

Його будівництво здійснив брат позивача - ОСОБА_3 в 1980році на законних підставах, що підтверджується договором від 05.08.1975 року про надання йому земельної ділянки 0.6 га для будівництва житлового будинку згідно рішення ОСОБА_4 міської ради від 14.03.1968року та строк дії якого продовжено згідно рішення №158 від 24.07.1975року; планом відведення земельної ділянки під будівництво житлового будинку (а.с.6-8,52-55).

Із свідоцтва про смерть встановлено, що ОСОБА_3 помер 27.07.2013 року (а.с.36).

А з повідомлення нотаріуса вбачається, що згідно даних спадкового реєстру інформація про відкриття спадщини після його смерті відсутня (а.с.41-42).

Встановлено, що ОСОБА_3 за життя не оформив право власності на вказане будинковолодіння на своє ім"я та не здійснив реєстрацію права власності.

Позивач, звертаючись до суду, просила визнати за нею право власності на вказане будинковолодіння, посилаючись на те, що придбавши 22.07.1999року у ОСОБА_3 житловий будинок та заплативши йому кошти, вона стала проживати в будинку, добросовісно і відкрито володіючи ним понад 10 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст.344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст.344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Перебіг строку набувальної давності починається з моменту виникнення володіння.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.1999року ОСОБА_3 склав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 10000грн. за вказаний будинок, який є його власністю та зобов"язувався оформити договір купівлі- продажу після виготовлення правовстановлюючих документів протягом півроку. Також в розписці він вказав і на те, що не заперечує, щоб його сестра ОСОБА_1 проживала у будинку (а.с.5,50).

Вказана розписка не є угодою купівлі-продажу будинку ні за суб"єктним складом, ні за змістом, ні за формою, і відтак, позивач не є власником цього будинку.

При цьому, суд враховує те, що ОСОБА_1, сплативши кошти за вказаний будинок, з 1999року проживає у вказаному будинковолодінні та користується ним, вважаючи його своєю власністю; враховує факт відсутності заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг за будинок, що свідчить про відкритість та безперервність володіння позивачем чужим майном, а саме вказаним будинком, який в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки ОСОБА_3 спадкоємців не мав, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось (а.с.51,56).

Окрім того, ці обставини визнаються відповідачем, що в силу положень ч.1 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказуванню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 18 років, починаючи з 1999 року, яким є будинок по вул.Довжанській,91-а в м.Болехів в зв" язку з чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України.

З технічного паспорту вбачається, що дане будинковолодіння складається із житлового будинку "А", воріт, огорожі (а.с.17-21).

На підставі наведеного ст. 316-317, 321, 334 керуючись ст.214-215 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по вул.Довжанській, 91-А в м.Болехів Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Болехівський міський суд.

Якщо особи, які брали участь в справі , не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, то вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Головенко О.С.