АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3504/16-ц Номер провадження 22-ц/786/238/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 рокум. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

секретаря Кальник А.М.

за участі: позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, представника третьої особи - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання відмови у наданні згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон неправомірною,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Зазначала, що від шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. Вказувала, що має намір тимчасово виїхати за межі України з дитиною з метою її оздоровлення, але відповідач відмовляється надати нотаріальну посвідчену згоду на виїзд неповнолітньої доньки за кордон. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати відмову ОСОБА_4 у наданні згоди на виїзд за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, неправомірною та дозволити виїзд дитини за межі України до Республіки Туреччина в період з 01 серпня 2016 року до 01 серпня 2017 року, без згоди батька ОСОБА_4

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано відмову ОСОБА_4 у наданні згоди на виїзд за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, неправомірною

Дозволено виїзд ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Полтави, за межі України до Республіки Туреччина в період з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2017 року, без згоди батька ОСОБА_4

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_4, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 жовтня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2013 року (а.с. 4).

Сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10 жовтня 2009 року, яка, згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2013 року, залишена проживати з матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 5).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що відповідач безпідставно не дає згоди на виїзд дитини за кордон, тоді як позивач має можливість оздоровлення дитини.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одно з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 в добровільному порядку дозволу на тимчасові виїзди за межі України та оформлення проїзного документа дитини не надає та визнав таку відмову неправомірною.

Однак, суд не дав оцінку тому факту, що письмова пропозиція ОСОБА_2 від 22 червня 2016р. з проханням надати відповідачу до 1 липня 2016р. нотаріально оформлений дозвіл на виїзд дитини за кордон, надіслана за адресою, за якою відповідач зареєстрований, однак фактично не проживає( а.с.9). Заперечення відповідача щодо отримання вказаної пропозиції позивачем не спростовані. ОСОБА_2 не зазначались в надісланій пропозиції конкретні періоди виїзду за кордон, адреси оздоровчих закладів та населенні пункти країни, до якої ОСОБА_2 мала намір виїхати.

За таких обставин визнання неправомірною відмови ОСОБА_4 у наданні згоди на виїзд за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є передчасним.

Уточнивши позовні вимоги та прохаючи суд надати дозвіл на виїзд разом з донькою до Туреччини в період з 01 серпня 2016 року до 01 серпня 2017 року, позивач зазначала, що метою такого виїзду є оздоровлення, розвиток та розширення світогляду дитини.

При цьому ОСОБА_2 не надала жодного документу на підтвердження цієї обставини, зокрема, не вказала конкретної адреси куди саме на відпочинок вона має намір везти дитину, адреси курортних закладів, ваучери на поселення в отелях та інше.

Не обґрунтована належним чином необхідність таких поїздок упродовж року.

Разом з тим, колегії суддів позивач пояснила, що до Туреччини вона змушена їздити для закупки товарів для їх подальшої реалізації через мережу Інтернет, однак поряд з цим вона оздоровлює дитину. Наведені пояснення не можуть бути розцінені, як такі, що в повній мірі відповідають інтересам дитини.

Крім того, дозволивши виїзд ОСОБА_7 за межі України до Республіки Туреччина в період з 01 серпня 2016 року по 01 серпня 2017 року, тобто на майбутнє, суд не врахував наявність порушення балансу інтересів сторін, зокрема, співвідношення прав матері, з якою проживає дитина, та інтересів батька, який проживає окремо.

За таких обставин рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ч.1 п.п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -суддя / Підпіс/ О.В.Прядкіна

СУДДІ: / Підпіс/ О.О.Панченко

/ Підпіс/ В.П.Пікуль

З оригіналом згідно :

Суддя апеляційного суду

Полтавської області О.В.Прядкіна к