Справа № 603/113/17
Провадження №2/603/63/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2017 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі : Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в якому просить ухвалити рішення, яким скасувати п.65 Списку про встановлення факту належності та визнання права спільної власності на жилі будинки з надвірними будівлями в с.Велеснів Монастириського району до Рішення виконкому Монастириської районної Ради народних депутатів Тернопільської області від 25 травня 1990 року в частині кількість членів - 5 та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, Монастириського району, Тернопільської області, який складається з одноповерхового житлового будинку загальною площею: 51,5 кв.м., житловою 34,4 кв.м. під літерою «А», Стайня «Б», Стодола «В». Курник «Г», Огорожа №1, Ворота №2.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19.04.1964 року по 1983 рік позивач працювала у колгоспі «30-річчя Жовтня», що підтверджується трудовою книжкою колгоспника. В період з 1983 року по 15.04.1991 року остання не працювала і не була членом жодного колгоспу. Згідно Довідки з Велеснівської сільської ради від 16.01.2017 року №12 у житловому будинку ОСОБА_8 по АДРЕСА_1, Монастириського району проживали з 25.04.1990-24.04.1991 рік і були зареєстровані: позивач ОСОБА_1 ОСОБА_3 - чоловік позивача, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_10 - дочка, ОСОБА_6 - зять, ОСОБА_11 - онук. На даний час я маю намір подарувати зазначений будинок своїй онучці. Архівним відділом Монастириської РДА на виконання адвокатського запиту було надано архівний витяг із протоколу №5 засідання виконавчого комітету Монастириської районної ради депутатів Тернопільської області від 25 травня 1990 року. Згідно даного витягу 25.05.1990 року виконавчим комітетом Монастириської районної ради депутатів Тернопільської області було прийнято рішення про встановлення факту належності і визнано право власності на жилі будинки за громадянами, що знаходяться на території Велеснівської сільської ради (Рішення від 25.05.1990 року №97 «Про оформлення права власності на жилі будинки»). Згідно п.65 Списку про встановлення факту належності та визнання права спільної власності на жилі будинки з надвірними будівлями в с.Велеснів Монастириського району власником будинку НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_1, особовий рахунок: АДРЕСА_1, кількість членів 5.

З зазначеним п.65 Списку про встановлення факту належності та визнання права спільної власності на жилі будинки з надвірними будівлями в с.Велеснів Монастириського району позивач частково не погоджується, оскільки станом на 15.04.1991 року даний будинок не належав до суспільної групи колгоспний двір, оскільки остання як голова двору не була членом колгоспу.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, хоча повідомлялась належним чином про дату час та місце розгляду справи. Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує. Представником відповідача також надано клопотання, в якому він попросить звільнити Велеснівську сільську раду від сплати судового збору, так як видатки на сплату судового збору згідно розпису бюджету Велеснівської сільської ради, не заплановані.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного:

Згідно Довідки виданої Велеснівською сільською радою Монастириського району №12 від 16.01.2017 року у житловому будинку який розташований по АДРЕСА_1, Монастириського району Тернопільської області з 25.04.1990 року по 24.04.1991 рік проживали і були зареєстровані: позивач ОСОБА_12-власник, ОСОБА_3 - чоловік позивача, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_10 - дочка, ОСОБА_6 - зять, ОСОБА_11 - онук.

Як вбачається з з архівної довідки №03-04/24 від 03.02.2017 року виданої Архівним відділом Монастириської РДА із протоколу №5 засідання виконавчого комітету Монастириської районної ради депутатів Тернопільської області від 25 травня 1990 року, 25.05.1990 року виконавчим комітетом Монастириської районної ради депутатів Тернопільської області було прийнято рішення про встановлення факту належності і визнано право власності на жилі будинки за громадянами, що знаходяться на території Велеснівської сільської ради (Рішення від 25.05.1990 року №97 «Про оформлення права власності на жилі будинки»).

Згідно п.65 вказаного Списку про встановлення факту належності та визнання права спільної власності на жилі будинки з надвірними будівлями в с.Велеснів Монастириського району власником будинку НОМЕР_1 в с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області, особовий рахунок: АДРЕСА_1, кількість членів 5 є позивач ОСОБА_1

Як вбачається із записів погосподарської книги с.Велеснів будинковолодіння розташоване по АДРЕСА_1, Монастириського району Тернопільської області станом на дату прийняття вказаного рішення відносилось до суспільної групи - колгоспний двір.

Усі відносини пов'язані із членством в колгоспі, правами та обов'язками членів колгоспу, землями колгоспу та їх використанням, підсобним господарством сім'ї колгоспника (колгоспного двору) регулювалися статутом відповідного колгоспу, який затверджувався у відповідності до Примірного статуту колгоспу, прийнятого Третім Всесоюзним з'їздом колгоспників та затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 28 листопада 1969 року №910 (далі - Примірний статут колгоспу).

Згідно змісту положень Примірного статуту колгоспу, статус підсобного господарства сім'ї колгоспника (колгоспного двору) витікав виключно із членства в конкретному колгоспі голови двору.

Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. передбачалося, що суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

У відповідності до пункту 3 Примірного статуту колгоспу, членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання своєю працею браги участь в суспільному господарстві колгоспу. Прийом в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу в присутності особи, що подала заяву.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року будинок розташований по АДРЕСА_1, Монастириського району не належав до суспільної групи колгоспний двір, оскільки позивач як голова двору не була членом колгоспу, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника №69 від 10.03.1966 року.

Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Згідно п.3.1 інформаційного листа ВСС з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови КМУ від 23.08.2016 року №553) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані, зокрема, виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Отже, вказаний порядок, підтверджує те, що записи у по господарській книзі відповідної ради є підтвердженням належності особі спірного будинку.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевоп самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам Україні визнаються незаконними в судовому порядку.

Враховуючи наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп. Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2.

Так, згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Представником відповідача надано клопотання, в якому він попросить звільнити Велеснівську сільську раду від сплати судового збору, так як видатки на сплату судового збору згідно розпису бюджету Велеснівської сільської ради, не заплановані, що підтверджується рішенням десятої сесії Велеснівської сільської ради Монастириського району №37 від 15.12.2016 року, додатком №3 до рішення №37 від 15.12.2016 року щодо розподілу видатків Велеснівського сільського бюджету на 2017 рік, довідкою №46 від 21.02.2017 року виданою Велеснівською сільською радою.

Підстави зазначені представником Велеснівської сільської ради Монастириського району суд визнає поважними та такими, що відповідають вимогам закону, тому заява про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 212, 213, 215, 218, 223, 294, 295 ЦПК України, ст. 344, 392 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Велеснівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Скасувати п.65 Списку про встановлення факту належності та визнання права спільної власності на жилі будинки з надвірними будівлями в с.Велеснів Монастириського району до Рішення виконкому Монастириської районної Ради народних депутатів Тернопільської області від 25 травня 1990 року - в частині кількість членів - 5.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, Монастириського району, Тернопільської області, який складається з одноповерхового житлового будинку загальною площею: 51,5 кв.м., житловою 34,4 кв.м. під літерою «А», Стайня «Б», Стодола «В». Курник «Г», Огорожа №1, Ворота №2.

Звільнити Велеснівську сільську раду Монастириського району Тернопільської області від сплати судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. М. Іванчук