АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/4896/16-ц Головуючий суддя І інстанції Горчакова О. І.
Провадження № 22-ц/790/813/17 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 13 жовтня 1999 року ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1 та знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, здійснив на нього наїзд як на пішохода, в результаті чого йому спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення.

З 22 березня 2000 року за висновком МСЕК йому встановлена 2 група інвалідності.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 8 червня .2000 року справу за обвинуваченням ОСОБА_1 за скоєння злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК України закрито на підставі п. Б ст.1 Закону України «Про амністію».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2003 року з відповідача стягнуто матеріальну шкоду, причинену в результаті ДТП, у сумі 2973,68 грн. та моральну шкоду у сумі 7000 грн.

З приводу посттравматичного захворювання він перебуває на обліку у КУОЗ «Міська поліклініка № 18», де на протязі усього часу призначалося медикаментозне лікування.

Також, у 2003-2016 роках він неодноразово проходив лікування у міській клінічній багатопрофільній лікарні № 25. За весь цей час йому призначались медикаменти, які він купував за свій рахунок.

Згідно збережених чеків аптек і вартості обстеження ним понесені витрати на лікування у сумі 9275,64 грн.

Також, діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, перенесених у зв'язку з його протиправною поведінкою , заподіяній ним шкоді здоров'ю, втраті працездатності, стійким погіршенням зору, постійними головними болями, зниженням пам'яті, порушенням сну. Моральну шкоду оцінює у сумі 100000 грн.

З урахуванням уточненої позовної заяви просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 9275,64 грн. та моральну шкоду 100000 грн., за юридичну допомогу стягнути 5000 грн., послуги ксероксу- 91 грн.

Відповідач у судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 9275,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 99 996 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу - 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2016 року виправлено описку в рішенні суду в адресах позивача та відповідача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що судові виклики та кореспонденція направлялись йому за неналежною адресою, тому він був позбавлений можливості надати пояснення по суті позовних вимог.

ОСОБА_2 не надано доказів, що підтверджують зв'язок між заподіяною шкодою та його діями. Не обгрунтовано і не доведено розмір матеріальної шкоди: у медичній документації, яка наявна у матеріалах справи, відсутні зведення про те, яка кількість конкретних медичних препаратів за який час була необхідна для лікування, чи застосовувалися лікувальні препарати; чи повязано це лікування саме з обставинами ДТП.

Моральна шкода, заподіяна потерпілому, вже була стягнена на підставі рішення від 24 липня 2003 року у сумі 7000 грн. Сума, яка стягнута рішенням суду була сплачена у повному обсязі 15 серпня 2005 року поетапно. В його діях немає вини щодо строків відшкодування збитків позивачеві, якій мав можливість своєчасно лікуватися, моральних страждань у даному випадку він не спричиняв.

Разом з тим, суд не взяв до уваги, що згідно довідки МСЕК від 12 березня 2003 року у ОСОБА_2 встановлена 2 група інвалідності; з 2004 року у ОСОБА_2 встановлена 3 група інвалідності, що свідчить про поліпшення стану здоров'я позивача та тенденції до його одужання, у потерпілого не спостерігається погіршення стану здоров'я.

Також судом безпідставно стягнуто з витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн., оскільки розрахунок надання правової допомоги відповідно до наданих послуг відсутній.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 13 жовтня 1999 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої ОСОБА_2 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Винним у скоєнні ДТП згідно постанови Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 червня 2000 року визнано відповідача з закриттям кримінальної справи за п. «Б» ст. 1 Закону України «Про амністію».

З 22 березня 2000 року ОСОБА_2 було визнано інвалідом ІІ групи, з 10 березня 2004 року він є інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до вимог ст.ст. 1167, 1187 ч. 1,5 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 9275 грн. 64 коп. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з обставин по справі та вимог закону, який регулює спірні правовідносини.

Посилання відповідача щодо відсутності доказів, які підтверджують, що позивач проходив ці лікування у наступні роки після ДТП саме у зв'язку з ДТП, що саме таке лікування, у такій кількості ліків необхідно було йому показано - безпідставне і судовою колегією не приймається.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження факту лікування у ці роки, діагнозу хвороби, які ліки і в якій кількості були йому показані, вартість ліків надано витяги з історії хвороби з зазначенням цих обставин, чеків, квитанцій, які підтверджують ці обставини.

В суді апеляційної інстанції судом та сторонами оглянуто оригінали наданих чеків та квитанцій, які підтверджують суму стягнення.

Відповідачем ці докази не спростовані, доказів на підтвердження своїх заперечень не надано.

Обґрунтований і висновок суду щодо необхідності відшкодування моральної шкоди, але не в зазначеному розмірі.

Стягуючи 99996 грн. на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідач протягом 13 років не виконував рішення суду за 2003 рік про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Як зазначив відповідач і проти цього не заперечував позивач фактично рішення суду було виконано у 2005 році.

Враховуючи, що позивач внаслідок ДТП на даний час продовжує хворіти, є інвалідом ІІІ групи колегія вважає можливим на відшкодування моральної шкоди стягнути 10000 грн.

Підлягають стягненню з ОСОБА_1, і витрати на надання юридичної допомоги.

Позивачем такі витрати понесені фактично, що підтверджується квитанціями про оплату послуг.

Судовий збір стягнуто з відповідача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

За таких обставин рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди підлягає зміні зі зменшенням суми відшкодування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2016 року у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9275,64 грн. витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. та судового збору - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 99 996 грн. 00 коп. до 10000 (десять тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: