Справа № 366/1555/17
Провадження № 2/366/325/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Слободян Н.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник позивача за довіреністю звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник банку зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.11.2013 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складають між ним та банком Договір.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взятих на себе зобов'язань за договором не виконав, в зв'язку з чим станом на 04.05.2017 року утворилася прострочена заборгованість в розмірі 14583,64 грн.:

заборгованість за кредитом 1949,18 грн.; заборгованість за відсотками 11463,81 грн.

Крім того, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по грошовому зобов'язанню позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень - фіксована частина; 670,65 грн. - процентна складова.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Ознайомившись з письмовими запереченнями, поданими відповідачем, представник позивача подав до суду письмові пояснення, які зводяться до наступного: на виконання умов кредитного договору відповідачу була видана кредитна картка № 675840, був відкритий картрахунок, встановлено кредитний ліміт що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Позовні вимоги доводяться, крім того, копією кредитного договору, розрахунком заборгованості, копією паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір. Твердження відповідача щодо нездійснення ним платежів є безпідставним і надуманим. З виписки по рахунку вбачається, що кошти по рахунку вносились неодноразово, а останній раз 28.09.2014 року в розмірі 150 грн. Строк дії перевипущеної картки 09.2017 року, тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 30.09.2017 року. Позивач звернувся з позовом в травні 2017 року, тобто до моменту повернення кредиту у повному обсязі. Первісний строк позовної давності не пропущено, тому підстав для застосування строків позовної давності немає. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняв умови договору та погодився з ними.

Відповідач у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Крім того, 12.07.2017 року на адресу суду ним було надіслане письмове заперечення проти позову згідно з яким, останній позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що він жодного платежу в оплату заборгованості за кредитним договором ніколи не вносив, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу про те, що ним були здійснені будь-які платежі, крім того, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості після спливу строку позовної давності. Поряд з цим, 07.08.2017 року відповідачем на адресу суду було надіслано додаткове заперечення, в якому відповідач зазначає, що він не заперечує, того, що він отримував у відділенні «ПриватБанк» кредитну картку, проте, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що він отримував кредитні кошти з даної кредитної картки, твердження про те, що 10.11.2013 року він отримував кредитні кошти нічим не обґрунтовані, позивач не повідомляв його про зміну процентної ставки у встановленому законом порядку, як і не надано жодного документу про отримання ним повідомлення з ознайомленням про підвищення процентної ставки, а позивачем пропущений строк позовної давності як щодо вимог по основному зобовязанню так і по стягненню пені і штрафних санкцій. У заяві від 13.09.2017 року зазначив, що не заперечує факту отримання кредитних коштів, однак категорично заперечує внесення ним особисто чи уповноваженою особою платежів, зазначених у розрахунку заборгованості, який доданий до позову. Звертає увагу, що жодних платежів ні він, ні уповноважена ним особа не здійснювали на виконання взятих зобовязань зі сплати кредиту. Проти задоволення позовних вимог заперечує відповідно до поданих ним письмових заперечень проти позову та письмових пояснень ПАТ КБ «ПриватБанк». У запереченні, поданому 05.07.2017 року, відповідач просив суд при винесенні рішення застосувати строки позовної давності до вказаного позову та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи, письмові докази, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, пов'язані з кредитним договором.

Відповідно до укладеного кредитного Договору б/н від 09.11.2013 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком Договір, що підтверджується особистим підписом відповідача у заяві (а.с.4).

Відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'язку з чим утворилася прострочена заборгованість в розмірі 14583,64 грн. станом на 04.05.2017 року:

заборгованість за кредитом 1949,18 грн.;

заборгованість за відсотками 11463,81 грн.;

штраф в розмірі 500 гривень - фіксована частина;

штраф 670,65 грн. - процентна складова.

Останній платіж, згідно з наданим банком розрахунком заборгованості, здійснений відповідачем 28.09.2014 року (а.с.3).

Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать сплаті Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі.

Строки і порядок погашення по Кредиту визначені і в Правилах Клієнта, які надав представник банку до позову і витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.5) і зазначає, що вони є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по Кредиту.

Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Встановлено, що відповідач належним чином не виконав обов'язків щодо повернення кредиту: кредитний договір було укладено 09.11.2013 року. Згідно з наданим розрахунком заборгованості сальдо, на яке по цьому періоду проценти не нараховуються (пільговий період) стало рахуватися з 10.11.2013 року у сумі 105 грн., 12.11.2013 року вже 1145,00 грн., 20.11.2013 року та 29.11.2013 року вже 1977 грн.12.12.2013 року,за розрахунком банку, було внесено перший платіж у сумі 150 грн., тому сальдо поточної заборгованості на 26.12.2013 року зменшилося на 150 грн. і становить 1827 грн.

До суду за захистом порушеного права банк звернувся 22.05.2017 року (за інформацією про відправлення «Новою поштою» воно отримано в поштовому відділенні 09.05.2017 року).

Відповідач просить суд застосувати правові наслідки пропуску відповідачем строків позовної давності, стверджуючи, що не здійснював жодного платежу щодо поповнення карткового рахунку ні особисто, ні уповноваженою особою. З наданої суду виписки руху коштів по рахунку вбачається, що поповнення на 150 грн., на яке посилається представник позивача, як на підставу переривання строку позовної давності, здійснене 28.09.2014 року в терміналі самообслуговування в м. Києві по вул. Академіка Заболотного, 20а, у відділенні банку і в цей же день така ж сума була знята знову вже в банкоматі, який знаходиться у маркеті в с. Чабани по вулиці Машиностроителей, 2б. Жодних доказів, крім виписки по рахунку, яка не підтверджує особисте внесення відповідачем коштів на поповнення рахунку, позивачем не надано.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк, але строк дії картки не зазначений в заяві, вказано лише день її видачі 09.11.2013 рік.

Зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідач здійснив 28.09.2014 року. Проценти ж, за несвоєчасне погашення кредиту стали нараховуватися з 12.12.2013 року, тобто банку про початок порушення цивільного права стало відомо саме з часу першого невнесення чергового щомісячного платежу, і про те, що цей факт став відомим, свідчить і початок нарахування процентів за користування кредитом та непогашення основної частини боргу (за тілом кредиту). Відповідач стверджує, що особисто не здійснював жодного такого платежу і жодної особи на це не уповноважував.

Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду лише 22 травня 2017 року (поштовий штемпель 09.05.2014 року).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України, а також, оскільки умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані і банк не довів укладення між сторонами договору, який би автоматично здійснював пролонгацію, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого банком витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», було визначено пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості) та обовязковий щомісячний платіж у сумі 7% від заборгованості (але не менше 50 грн., а з 01.04.2014 року 5% заборгованості ( але не менше 100 грн.)). При цьому нарахування штрафу починається саме за порушення строків платежів.

Аналізуючи зміст зазначених вище правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Верховний суд України 16.11.2016 року у справі за №6-2469цс16 зробив правовий висновок посилаючись на практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, суд вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд констатує, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позивачем суду не надано доказів того, що він до травня 2017 року, тобто до дня звернення до суду з позовом, не знав про порушення свого права на отримання від відповідача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку, в силу ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

У постанові Верховного Суду України у справі за № 6-1457цс16 від 09.11.2016 року зазначено, що вчинення боржником дій з виконання зобовязання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє інтереси боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Тому, не можна вважати належним доказом переривання строку позовної давності лише наданий банком розрахунок, без надання квитанцій, касових ордерів та іншого підтвердження щодо здійснення платежів по погашенню заборгованості після отримання кредитних коштів саме ОСОБА_3 та про визнання ним боргу. Відповідач категорично заперечує вчинення таких дій, а позивач на спростування такого твердження жодних доказів не надав: у жодне з судових засідань (призначених на 06.06.2017 року, 17.06.2017 року, 26.06.2017 року, 06.07.2017 року, 17.07.2017 року, 07.08.2017 року, 20.09.2017 року) представник позивача не з*явився, надіславши до суду письмове пояснення, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування, накази про зміну відсоткової ставки, фото клієнта з карткою. Суд вирішує справу оцінюючи надані суду і інші докази: розрахунок заборгованості, анкету-заяву, витяг з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з умов та правил надання банківських послуг, копія паспорта відповідача, платіжне доручення по сплаті судового збору у сумі 1600 грн.

Тобто після непогашення заборгованості протягом 55 днів позивачу стає відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трирічного строку права на звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 26.12.2016 року.

До суду позивач звернувся 22.05.2017 року (відправлення передано на пошту 09.05.2017 року), тобто за межами встановленого законом строку позовної давності.

З бездіяльності банку вбачається, що банк, зловживаючи своїм правом, навмисно затягував зі зверненням до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, нараховуючи відповідачеві проценти, комісію і штрафи.

Твердження представника банку про автоматичну пролонгацію строку дії кредитного договору відповідно до п.1.1.7.12 правил користування платіжною карткою, яким передбачено продовження дії платіжної картки і ним начебто дотримано строк позовної давності, ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом, оскільки представник банку ототожнює поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання».

Крім того, в заяві відповідача про надання кредиту строк дії картки взагалі не зазначено, вказано лише день її видачі.

П. 1.1.7.31 Правил передбачено строк позовної давності тривалістю 50 років не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Умови і правила надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися, в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в момент підписання заяви.

У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі наведеного, ст. ст. 251-255, 256- 258,267, 526, 530, 631,1048, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.П.Слободян