Справа № 462/4732/15 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/402/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Бойко С.М. і Копняк С.М.,

при секретарі Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк»(в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 (який 29.02.2016 року уточнило), про стягнення з ОСОБА_4 22 645 доларів США 95 центів та 54 574 грн. 97 коп. пені за Кредитним договором № 138-р від 27.09.2007 року (в подальшому - „Кредитний договір"), яка утворилася станом на 22.02.2016 року.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 27.09.2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», який в подальшому змінив найменування на ПАТ «Укргазбанк», та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір, у відповідності до умов якого банк відкрив відповідачу позичковий рахунок № 363.840 та надав кредит на загальну суму 47 000 доларів США шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача зі сплатою відповідачем процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. 09.06.2010 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до Кредитного договору, якою сторонами визначено рахунок, порядок і черговість направлення коштів, отриманих від позичальника, на оплату платежів за кредитним договором. Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у вказаному розмірі. Однак, відповідач належним чином умов вказаного договору не виконав і станом на 22.02.2016 року в нього утворилась заборгованість перед ПАТ «Укргазбанк» у розмірі 22 645 доларів США 95 центів, з яких: 19 249 доларів США 58 центів - заборгованість за кредитом, 3 396 доларів США 37 центів - заборгованість по процентам за користування кредитом. Крім цього, відповідачу нараховано 33 681 грн. 72 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту та 20 893 грн. 26 коп. пені за несвоєчасне повернення відсотків (а.с. 1-2, 87-88).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» 22 645 доларів США 95 центів заборгованості та 54 574 грн. 97 коп. пені за кредитним договором № 138-р від 27.09.2007 року та 10 074 грн. 70 коп. судового збору (а.с. 118-119).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити Банку у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що позивач неправомірно надав кредит ОСОБА_4, оскільки Банку не надавався дозвіл на здійснення діяльності щодо надання кредитів у іноземній валюті, та стверджує, що Банк не виконав покладеного на нього обов'язку попередити відповідача, як споживача, про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за Кредитним договором несе споживач.

Вважає помилковим посилання суду на положення статтей 1050, 1054 ЦК України, оскільки вважає, що таке посилання суперечить вимогам ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 125, 136).

Відповідач і його представник, будучи своєчасно (28.11.2016 року) повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 151, 152), в судове засідання не з'явилися.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заяву про відкладення апеляційного розгляду справи, покликаючись на своє захворювання, однак жодних доказів про наведене у цій заяві до неї не долучив (а.с. 156).

Сам відповідач будь-яких пояснень з приводу його особистої неявки до суду апеляційної інстанції не подав.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності відповідача і його представника - на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи безспірно стверджується, що щонайпізніше 17 серпня 2015 року відповідачу вже було відомо про те, що Залізничним районним судом м. Львова відкрито провадження у справі за позовом Банку до нього про стягнення заборгованості за Кредитним договором (а.с. 52-54); у справі згаданим судом 21 вересня 2015 року вже ухвалювалось заочне рішення (а.с. 59-60), однак до 03 серпня 2016 року (дня ухвалення оскаржуваного рішення), ні відповідачем, ні його представником так і не було подано до суду будь-яких заперечень проти позову (ст.ст. 10, 60, 128 ЦПК України).

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнавався судом недійсним.

Апеляційна скарга не містить посилання на будь-який закон, який би визначав Кредитний договір, укладений між Банком та відповідачем, як нікчемний.

Так само, як матеріали справи не містять жодних доказів стосовно того, що цей Кредитний договір оспорювався відповідачем (чи будь-ким іншим) в судовому порядку.

За вище наведених обставин Кредитний договір в силу норми статті 204 ЦК України є правомірним та чинним, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що положення Кредитного договору суперечать чинному законодавству України, до уваги прийматися не можуть.

В матеріалах справи є наявним виданий Національним Банком України ВАТ АБ „Укргазбанк" Дозвіл № 123-1 від 19.11.2001 року з додатком до цього Дозволу, який (додаток) містить перелік операцій, які має право здійснювати Банк, з якого вбачається, що Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі - залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України (а.с. 40, 41), а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що у Банку на час укладення Кредитного договору був відсутнім дозвіл на надання кредитів у іноземній валюті, є надуманими і також до уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, відхилити та залишити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 серпня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: