Справа №295/5537/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Білінській Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, в якому послався на те, що ним 22.12.2001 року був зареєстрований шлюб з відповідачем, який 21.12.2009 року було розірвано. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.03.2015 року по справі №295/10148/13-ц, яке вступило в силу, визнано квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя. За словами ОСОБА_2, після розлучення та вступу рішення суду в силу відповідач добровільно поділити спільне майно не бажає. Позивач зазначає у позові, що неодноразово намагався вселитися в квартиру в період з квітня по липень місяць 2016 року з метою постійного проживання, однак ОСОБА_3 своїми діями перешкоджає його вселенню, а саме не впускає до спірного житлового приміщення, викликає наряди поліції, чинить фізичний спротив тощо. Крім того відповідач змінила замки, не надає позивачу ключі від вхідних дверей до квартири. Як вбачається зі змісту позовної заяви, на сьогоднішній час ОСОБА_2 не має постійного місця проживання, змушений тимчасово проживати у знайомої жінки та у зв'язку із скрутним матеріальним становищем не має можливості знімати квартиру. З огляду на викладене у позові ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 вселити його в указану квартиру та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою, а також зобов'язати ОСОБА_3 надати позивачу необхідні ключі від вхідних дверей до квартири.

Позивач та його представник направили на адресу суду заяви про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 62, 63).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 01.12.2016 не погодилось із рішенням суду по справі №№295/10148/13-ц та пояснила, що подала касаційну скаргу в рамках тієї справи. Не вважає квартиру АДРЕСА_3, спільною сумісною власністю сторін по справі як колишнього подружжя. До та після цього засідання неодноразово зверталась із клопотаннями про відкладення розгляду справи та в судові засідання не з'являлась.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила суду, що після рішення апеляційного суду разом із ОСОБА_2 вона на початку літа їздила двічі до квартири АДРЕСА_1, однак як тільки позивач там з'являвся, то йому одразу казали, що він там жити не буде, зачинялись двері, викликалась поліція. Свідок зазначила, що стояла біля калитки та бачила як позивача не пустили до помешкання. ОСОБА_2 хотів зайти додому, забрати деякі свої речі, проте його не пустили та безпосередньо відповідач казала, що не пустить позивача. Обидва рази приїжджала поліції, її працівники розмовляли зі сторонами по справі.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/10148/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання недійсним договору дарування було встановлено, що ОСОБА_2 із 22.12.2001 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, який було розірвано 21.12.2009 року.

Даним рішенням, яке набрало законної сили після перегляду справи №295/10148/13-ц судом апеляційної інстанції, визнано квартиру АДРЕСА_1, спільною сумісної власності подружжя, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4-10).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності із нормами ст.ст. 69, 70 СК України та ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи викладені обставини, засади рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, межі заявлених позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя та визнає за кожною із сторін право власності на 1/2 частину указаної вище квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як випливає із норми ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України також передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власника квартири не може бути позбавлено права користування квартирою, що передбачено положенням ст. 155 ЖК України.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2, що були відібрані 06 квітня 2016 року інспектором роти №4 УПП у м. Житомирі ДПП ОСОБА_6, у відповідності зі змістом яких позивач 06.04.2016 прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_1 з метою заселення за рішенням суду, однак ОСОБА_5 та колишня дружина ОСОБА_3 відмовили йому у заселенні.

З огляду на дані пояснення та показання гр. ОСОБА_4, що свідчать про існування перешкод у користуванні ОСОБА_2 належною йому частиною нерухомого майна, суд вважає за необхідне задовольнити й решту позовних вимог, вселивши позивача у спірну квартиру та зобов'язавши відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, а також надати позивачу ключі від вхідних дверей.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 88, 209-212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1

Усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 до припинення права власності та будь-яких речових прав останнього на указану квартиру, а також зобов'язати ОСОБА_3 надати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей до даної квартири.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 721 грн. 20 коп. судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов