Справа № 209/507/17
Провадження № 2-п/209/44/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року м. Камянське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

при секретарі Шаповал А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.05.2017 року, ухваленому у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк задоволені. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року в розмірі 13628,75 доларів СІЛА, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13628,75 доларів СІЛА, що за курсом 27,20 грн. за 1 долар, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 лютого 2017 року, складає 370702,00 грн. (триста сімдесят тисяч сімсот дві грн.).

08.08.2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Просить суд переглянути та скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 травня 2017 року, у цивільній справі №209/507/17-ц, за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості; призначити справу до розгляду в загальному порядку і розглянути її з його участю; відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» в повному обсязі; стягнути з Публічного Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 320 грн. на користь ОСОБА_1 судового збору за подання заяви про перегляд судового рішення. Заява обґрунтована тим, що він відповідач по справі, дізнався про наявність позовної заяви до нього та про заочне рішення тільки в липні 2017 року, від другого відповідача. Після цього, він звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами судової справи. Ознайомившись з судовою справою, вважає, що заочне рішення підлягає перегляду. Оскільки, у судові засідання, призначені по справі, він не міг зявитись по незалежним від нього причинам, тому що не знав про час та місце його проведення. Повісток він не отримував, ніяких документів з суду не надходило, позовної заяви він також не отримував. В матеріалах судової справи відсутні докази про отримання ним судових повісток. Зазначив, що у порушення частини 2 ст. 119 ЦПК України в позовній заяві відсутній його номер телефону, хоча в позивача є його номер телефону. Отже, позивач навмисно приховав цей факт, щоб розглянути справу без його участі. Таким чином, він був позбавлений можливості знати про час і місце розгляду справи, тому що не був повідомлений належним чином. Тому, просить визнати причину його неявки в судове засідання поважною. У звязку з тим, що він не зміг взяти участь особисто, чи через представника у судовому розгляді, він не зміг скористатися правами, що наданими ст. ст. 27, 31 Цивільного процесуального кодексу, а саме бути ознайомленим з позовними вимогами, надати пояснення, заперечення, приймати участь у вивченні доказів, що є важливими і мають значення для справедливого розгляду справи. Він був позбавлений права надати суду документи, щодо обставин справи, які не вивчалися у судовому засіданні і мають значення для встановлення фактів, був позбавлений можливості заявити клопотання про витребування доказів по справі, а також задати питання позивачу щодо предмету позову. Так, 10 вересня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № 2007-176, відповідно до умов якого банк надав кредит у сумі 25000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути банку до 10 вересня 2012 року суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти в розмірі 17% річних за користування кредитом, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати 32% річних на дату сплати процентів, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, що підтверджується кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №2007-176 від 10 вересня 2007 року був укладений договір застави рухомого майна № 2007-176, відповідно до якого він надав у заставу автомобіль марки Mersedec-Benc, типу -«ТЗ: автобус-D», 2003 року випуску. Вважає, що при прийнятті судом рішення не досліджено та не враховано ряд питань, від яких залежить законність та правильність вирішення даної справи по суті. Вважає, що позивач по справі ввів суд в оману відносно обставин, які мають істотне значення для справи та приховав факт вилучення заставного майна в рахунок погашення кредиту. Так, 23 листопада 2012 року позивач звертався до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до нього про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2007-176 від 10 вересня 2012 року (заочне рішення Кіровського районного суду від 15 січня 2013 року). На підставі вищезазначеного рішення було відкрито виконавче провадження та вилучено автомобіль (тобто до подання позовної заяви позивачем), про що складено акт і передано на відповідальне зберігання в КБ «ПриватБанк». Ніяких офіційних відомостей про продаж автомобілю, ціну, напрямок використання отриманих коштів від продажу мені не було надано. Також, заочний розгляд справи призвів до помилкового стягнення з ОСОБА_3 заборгованості як з поручителя, оскільки він не був його поручителем за кредитним договором по цій справі (в матеріалах справи відсутній договір поруки про який йдеться в рішенні), а отже це є підставою для скасування заочного рішення. Також, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 2007-176 від 10 вересня 2007 року, у нього виникла з 10 грудня 2010 року (останній платіж за кредитом було здійснено 22 листопада 2010 року). Таким чином, строк позовної давності про повернення заборгованості за кредитним договором сплинув 10 грудня 2015 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише у лютому 2017 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку. Таким чином, в суді не було досліджено дуже суттєві факти, від яких залежить прийняття законного рішення по справі. У звязку з цим, вважає, що заочне рішення суду підлягає перегляду для реалізації його права.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання зявився, заяву про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі, зазначив, що він не знав про винесення заочного рішення, та не був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому не зміг надати докази, що мають істотне значення для вирішення даної справи. Заявив клопотання про поновлення йому строку на звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення, оскільки 24.07.2017 року він звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення, однак 02.08.2017 року судом було повернуто йому заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судове засідання зявився, заяву про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання зявився, заяву про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі, зазначив, що договір поруки від 10.09.2007 року він не підписував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявився, заяву про перегляд заочного рішення підтримав у повному обсязі, підтвердив, що з ним було укладено договір поруки на забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1

Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк в судове засідання зявився, заперечував проти задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, зазначив, що обставини, викладені в заяві про перегляд заочного рішення не відповідають дійсності, оскільки відповідач був повідомлений про судове засідання, але не зявився, тому немає підстав для скасування заочного рішення. Також зазначив, що автомобіль марки Mersedec-Benc, типу - «ТЗ: автобус-D», 2003 року випуску на час розгляду справи не реалізовано.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні.

Вивчивши заяву про перегляд заочного рішення, додані до неї документи та матеріали цивільної справи, суд вважає, що заява підлягає залишенню без задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В заяві про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2017 р. відповідач ОСОБА_1 вказує, що судову повістку про розгляд справи він не отримував.

Заявником ОСОБА_1 заявлено клопотання про поновлення йому строку на звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку є поважними.

Згідно частини 5 ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Тобто, направляючи судові листи на адресу державної реєстрації відповідача на час розгляду справи, а саме: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, пр.. Дружби НародівАДРЕСА_1 (а.с. 37 довідка Адресного бюро), суд діяв у відповідності до вимог частини 5 ст.74 ЦПК України і такі повідомлення відповідно до правил вказаної процесуальної норми є врученими належним чином.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

З рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, повернутого на адресу суду, вбачається, що конверт направлявся на адресу реєстрації відповідача ОСОБА_1 (а.с. 42), та був повернутий на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно ч. 4 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

З наведеного вбачається висновок про те, що не можна вважати відповідача ОСОБА_1 неналежно повідомленим про день і час розгляду справи в суді.

Небажання відповідача надати докази в обґрунтування своїх заперечень, зокрема з причини ухилення його від участі в судовому засіданні, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Також відповідач ОСОБА_1 в обґрунтування заяви посилається на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Проте, позовна давність по своїй суті є строком, а не доказом в його розумінні згідно правил частини 1 ст.232 ЦПК України, у звязку із чим порядок її застосування судом не може бути правовою підставою для перегляду заочного рішення суду.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що до заяви про перегляд заочного рішення не додані докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та не були досліджені судом, а також обставин, які могли б вплинути на зміст ухваленого за результатами заочного розгляду справи рішення суду.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що підстави для скасування заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2017 р. відсутні.

Керуючись ст.ст.231, 232, 208-210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2017 року.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до частини 4 статті 231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Решетник