Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2934/17 Головуючий у 1 інстанції: Степаненко Ю.А.
Є.У.№ 311/585/17-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області, про визнання незаконним та скасування заходу дисциплінарного впливу,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона працює на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини Василівської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини КЗ "Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги" Василівської районної ради Запорізької з 01.02.2014 року по даний час.

Наказом від 04.01.2017 року № 3-од головного лікаря КЗ "Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги" ОСОБА_4 вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни.

Підставою для застосування такої міри дисциплінарного впливу стала її доповідна записка, датована 26.12.2016 року, адресована на ім'я головного лікаря, про те, що нею не були опрацьовані виклики від 26.12.2016 року до хворих дітей, у зв'язку з відсутністю бензину для виїзду та значною відстаню між лікарнею та хворими пацієнтами (більше 3 км).

В мотивувальній частині оскаржуваного наказу (4-й абзац) зазначено, що її діями було порушено "розділ 2, п. 2.32 Посадової інструкції лікаря ЗПСМ".

На нараді, що відбулася у головного лікаря ОСОБА_4 04.01.2017 року, вказані причини порахували, як несуттєві, та було вирішено застосувати вказаний вище захід дисциплінарного впливу у вигляді догани.

Позивачка стверджує, що з посадовою інструкцією, на яку йде посилання в оскаржуваному наказі, вона, станом на 26.12.2016 року - на день вчинення, ніби-то, правопорушення, знайома не була. З посадовою інструкцією її було ознайомлено в "пожежному" порядку лише 29 грудня 2016 року.

Вважає, що виїзд до дітей не відбувся з об'єктивних причин, а саме - незабезпеченням з боку керівництва лікарні пальним транспортний засіб.

Крім того, в оскаржуваному наказі комісійно зроблено висновок, що її дії по невиїзду до дітей є недопустимими, але не проаналізовано комісією наступне питання: чи є допустимими дії керівника установи з боку незабезпечення юридичної особи - КЗ "Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги" належним чином укомплектованого та готового до виїзду транспортного засобу.

Для того, щоб притягти особу до дисциплінарної відповідальності, в діяннях такої особи повинен міститися склад дисциплінарного проступку, а саме:

- об'єкт проступку, яким виступають суспільні відносини з забезпечення медичної допомоги населенню;

- об'єктивна сторона, тобто, умисна дія чи бездіяльність суб'єкта правопорушення;

- суб'єкт правопорушення, тобто, фізична осудна особа, яка досягла віку, з якого її можна притягти до дисциплінарної відповідальності;

- суб'єктивна сторона, тобто, психічне відношення особи до вчинюваного нею дії або бездіяльності (тобто реалізації об'єктивної сторони).

Вважає, що в її діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а саме, відсутні: об'єктивна сторона; суб'єктивна сторона; вина особи, як обов'язкова додаткова ознака суб'єктивної сторони.

ОСОБА_4 порушено п.п. 6,7 п.3 розділу 3 Положення про центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України 29.07.2016 року № 801, в яких вказано, що: Центр надання первинної медико-санітарної допомоги населенню забезпечує цільове використання закріпленого за ним майна та виділених бюджетних коштів (пп.6 п.3 розд. 3 Положення) та утримання у належному стані рухомого і нерухомого майна (пп.7 п.3 розд. 3 Положення). Оскільки автомобіль, на якому вона повинна виїжджати до хворих, є рухомим транспортним засобом, то дії керівника ОСОБА_4 по його незабезпеченню в належному робочому стані - є порушенням керівником установи вимог пп.6, 7 п.3 розд.3 Положення про Центр надання первинної медико-санітарної допомоги населенню.

Відсутня і суб'єктивна сторона в її діянні, оскільки саме в день виклику вона не просто не діяла, а приймала активні дії щодо виправлення ситуації - написала доповідну записку на ім'я керівника установи з проханням сприяти ситуації, що склалася. А керівник установи замість того, щоб діяти, вчинив бездіяльність та видав оскаржуваний нею наказ.

Керівник установи при винесенні оскаржуваного наказу не виконав вимог ст. 149 КзпП України, тобто: не врахував ступінь її, нібито, порушення; не оцінив, чи була завдана шкода її вимушеною бездіяльністю; не оцінено її попередню роботу в лікарні, яка триває з 1997 року.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу від 04.01.2017 року № 3-од "Щодо застосування адміністративних заходів у зв'язку із відмовою лікарів ЗПСМ від надання медичної допомоги пацієнтам (дітям) вдома"; зобов'язати відповідача зняти з позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано пункт 1 Наказу від 04.01.2017 року № 3-од "Щодо застосування адміністративних заходів у зв'язку з відмовою лікарів ЗПСМ від надання медичної допомоги пацієнтам (дітям) вдома" головного лікаря Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4, яким наказано: «За порушення трудової дисципліни, в т.ч. п.2.32 Посадової інструкції лікаря ЗПСМ ОСОБА_3, лікарю ЗПСМ, оголосити догану».

Стягнуто з Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 640 грн.

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду КЗ «Василівський центр ПСМД» Василівської районної ради Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача та констатував, що порушення трудової дисципліни позивачкою мало місце.

При цьому суд першої інстанції правильно послався на законодавство, чинне в сфері надання медичних послуг та медичної допомоги лікарями.

Статею 60 Основ законодавства України про здоров'я передбачено, що: медична допомога дітям надається закладами охорони здоров'я та лікарями, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці. До державних дитячих санаторіїв путівки дітям надаються безплатно. Діти і підлітки перебувають під диспансерним наглядом.

Серед обов'язків медичних працівників за ст. 78 Основ законодавства України про здоров'я передбачено, що: медичні і фармацевтичні працівники зобов'язані: а) сприяти охороні та зміцненню здоров'я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу; б) безплатно надавати відповідну невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях; в) поширювати наукові та медичні знання серед населення, пропагувати, в тому числі власним прикладом, здоровий спосіб життя; г) дотримувати вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю , тощо.

Порядком медичного обслуговування громадян центрами первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2011 року за №646, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.12.2011 року за №1415/20153, передбачено, що надання первинної медичної допомоги забезпечується за рахунок організації роботи мережі амбулаторій, при цьому, надання медичної допомоги хворим здійснюється під час прийому в амбулаторії, медичному пункті та вдома за невідкладними показаннями здійснюється в робочі години амбулаторії, без попереднього запису, поза чергою, незалежно від прикріплення пацієнта до закладу. У позаробочий час амбулаторії, невідкладна допомога надається службою швидкої медичної допомоги.

П.20 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров'я, затвердженого наказом МОЗ №117 від 29.03.2002 року передбачено, що лікар загальної практики-сімейної медицини зобов'язаний надавати населенню первинну медичну допомогу, організовувати медичну допомогу пацієнту з урахуванням усіх обставин, що впливають на стан здоров'я та/або перебіг захворювання, у тому числі, контексту сім'ї та громади, надавати допомогу на ранніх недиференційованих стадіях захворювань, використовуючи фактор часу як інструмент дослідження пацієнта, організувати та надати невідкладну медичну допомогу на догоспітальному етапі.

Клятвою лікаря, яка затверджена Указом Президента України за № 349 від 15.06.1992 року, якою передбачено, що: Набувши професії лікаря та усвідомивши важливість обов'язків, що покладаються на мене, в присутності моїх учителів і колег урочисто клянусь: усі знання, сили та вміння віддавати справі охорони і поліпшення здоров'я людини, лікуванню і запобіганню захворюванням, подавати медичну допомогу всім, хто її потребує; незмінно керуватися у своїх діях і помислах принципами загальнолюдської моралі, бути безкорисливим і чуйним до хворих, визнавати свої помилки, гідно продовжувати благородні традиції світової медицини; зберігати лікарську таємницю, не використовувати її на шкоду людині; додержувати правил професійної етики, не приховувати правди, якщо це не зашкодить хворому; постійно поглиблювати і вдосконалювати свої знання та вміння, у разі необхідності звертатися за допомогою до колег і самому ніколи їм у цьому не відмовляти, бути справедливим до колег; власним прикладом сприяти вихованню фізично і морально здорового покоління, утверджувати високі ідеали милосердя, любові, злагоди і взаємоповаги між людьми. Вірність цій Клятві присягаю пронести через усе своє життя».

В Етичному кодексі лікаря України передбачено, що лікар виконує свої обов'язки з повагою до життя, гідності і особистості кожного пацієнта на основі морально-етичних принципів суспільства, виходячи з Клятви лікаря України та цього Кодексу. Лікар несе повну відповідальність за свої рішення і дії щодо життя та здоров'я пацієнтів. При прийнятті лікарем фахових рішень мотиви матеріальної та особистої вигоди, кар'єри, задоволення власних амбіцій не повинні переважати. У державних та комунальних лікувально-профілактичних установах лікар надає пацієнтам медичну допомогу безкоштовно в межах фінансування, виділеного цій установі. Лікар повинен надавати медичну допомогу за спеціальністю хворим незалежно від віку, статі, раси, національності, віросповідання, соціального стану, політичних поглядів, місця проживання, громадянства та інших немедичних ознак, включаючи матеріальне положення. Лікар зобов'язаний приділяти пацієнту достатньо часу і уваги, необхідних для встановлення правильного діагнозу, виконання повного обсягу допомоги. За винятком випадків невідкладної допомоги, лікар має право відмовитися від лікування хворого, якщо впевнений, що між ним і пацієнтом відсутня необхідна взаємна довіра, коли відчуває себе недостатньо компетентним або не має у своєму розпорядженні необхідних для проведення лікування можливостей та в інших випадках, якщо це не суперечить Клятві лікаря України. У цій ситуації лікар повинен вжити всіх заходів щодо інформування про це хворого та надати йому відповідні рекомендації.

Суд першої інстанції встановив, та це не заперечується сторонами, що незважаючи на те, що 26.12.2016 року робочий час ОСОБА_5 визначений з 08-00 години по 16-00 годину, вона ухилилася від надання медичної допомоги двом хворим дітям, виклики до яких надійшли вранці.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 відмовилася від надання медичної допомоги зазначеним дітям та відмовилася виходити за місцем їх проживання, про що написала доповідну записку, з посиланням на далеку відстань їх проживання та відсутність (ненадання) транспортного засобу.

Така відмова не передбачена жодними нормативними актами щодо здійснення обов'язків лікаря та не ґрунтується на положенні про права та обов'язки лікаря, жодним з яких не передбачено, що допомога надається лише за умови забезпечення транспортним засобом.

Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції констатував, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення порушені положення закону щодо порядку накладення таких стягнень.

Так, cт. 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, а саме: до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку

Відповідач не заперечує, що не пропонував позивачці надати письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни. Він обмежився наявністю її доповідної записки, у якій вона 26 грудня 2016 року (у день, коли надійшов виклик до хворих дітей), зазначила, що не обслуговуватиме виклики у зв'язку з відсутністю бензину, а дільниця розташована на відстані понад 3 км.

Також відповідач вважав достатнім заслуховування усних пояснень позивачки на нараді.

Разом з тим, працівник має право викласти письмово обґрунтування своєї поведінки за вимогою роботодавця, в тому числі з посиланням на поважність причин невиконання своїх обов'язків. Саме в письмовому поясненні позивач мала б можливість послатися як на стан свого здоров'я так і на інші перешкоди для виходу за викликом, а її пояснення мали б бути оцінені керівником при вирішенні питання про доцільність та вид стягнення.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що дисциплінарне стягнення до позивачки було застосовано за порушення п.2.32 Посадової інструкції лікаря загальної практики-сімейної медицини, яка набрала чинності 03.01.2017 року та з якою ОСОБА_3 була ознайомлена 29.12.2016 року. Отже, станом на 26.12.2016 року позивачка не була ознайомлена з вказаною Посадовою інструкцією, яка, крім того, не мала юридичної сили, а тому, порушити саме її, як вказано в Наказі, вона не могла.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що стара та нова інструкції є майже тотожними не може бути підставою для висновку про те, що наказ виданий правомірно.

Крім того, ані одразу після виявлення помилки, ані протягом шести місяців з дня проступку відповідачем не були внесені відповідні зміни до наказу.

Враховуючи, що судом першої інстанції встановлено порушення порядку накладення головним лікарем Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3, суд визнав таким що не відповідає закону пункт 1 Наказу від 04.01.2017 року № 3-од "Щодо застосування адміністративних заходів у зв'язку з відмовою лікарів ЗПСМ від надання медичної допомоги пацієнтам (дітям) вдома" головного лікаря Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області ОСОБА_4, яким наказано: «За порушення трудової дисципліни, в т.ч. п.2.32 Посадової інструкції лікаря ЗПСМ ОСОБА_3, лікарю ЗПСМ, оголосити догану».

Посилання відповідача при апеляційному розгляді на те, що позивач вчинила грубий проступок, порушила правила як трудової дисципліни так і етичні і нормативні обов'язки лікаря, а також на те, що вона продовжує порушувати дисципліну, можуть бути враховані ним при вирішенні питання про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності з дотриманням порядку, передбаченого законом, у разі виявлення інших порушень з її боку, позаяк судом першої інстанції правомірно констатовано вчинення позивачкою дисциплінарного проступку.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області - відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: