Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1408/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

13.09.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Дьомич Л.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, стягнення пені та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

26 листопада 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача в якому, з урахування уточнення своїх позовних вимог, просила суд:

визнати дії відповідача неправомірними щодо обмеження її прав у користуванні рахунком та грошовими коштами які знаходяться на рахунку № 560851 строк дії якого до листопада місяця 2018 року;

зобовязати відповідача припинити обмеження її прав у користуванні рахунком № 560851 та грошовими коштами які знаходяться на рахунку;

стягнути з ПАТ «Приватбанк» на її користь пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 23 вересня 2016 року по 27 березня 2017 року у сумі 7778 грн. 08 коп.;

стягнути з відповідача на її користь компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 8050 гривень.

В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що між нею і відповідачем укладено договір банківського рахунку для зарахування на її імя коштів, які будуть надходити, як соціальна допомога. ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито на її імя картковий рахунок № 560851 строк дії якого встановлено до листопада місяця 2018 року. 23 вересня 2016 року позивач не змогла здійснити витратну операцію з використанням платіжної картки, оскільки її рахунок заблоковано через надходження до ПАТ КБ «Приватбанк» скарг від інших клієнтів щодо шахрайських дій за її карткою. Позивач вважає дії банку неправомірними та такими, що порушують її права. Вимоги щодо сплати пері позивач обґрунтовувала посиланням на положення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимоги в частині відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди позивач мотивує тим, що не має можливості розпоряджатися власними грошовими коштами, які знаходяться на картковому рахунку. Вона є одинокою матірю і у звязку з відсутністю можливості розпорядитися виплачуваними заблокованими на рахунку відповідачем коштами соціальної допомоги, вимушена докладати додаткових зусиль задля забезпечення потреб своєї сім`ї.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року позов задоволено частково. Суд визнав незаконними дії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо обмеження ОСОБА_2 прав у користуванні рахунком № 560851 та грошовими коштами які знаходяться на рахунку № 560851, строк дії якого до листопада місяця 2018 року та зобовязав відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем вказаним рахунком та розміщеними на ньому грошовими коштами в сумі 3014 грн. 76 коп. Суд також постановив стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 7778 грн. 08 коп. В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовив.

У поданій відповідачем апеляційній скарзі він просить суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю. Відповідач стверджує про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та нормам закону. Зокрема суд не врахував, що банк на підставі умов договору правомірно призупинив здійснення операцій по рахунку позивача на тій підставі, що позивачем самим порушено умови договору, а саме використання рахунку не за призначенням (для отримання прибутку від підприємницької діяльності та отримання коштів, здобутих внаслідок шахрайських операцій. Наявність у банку обґрунтованих підозр щодо його використання для проведення незаконних операцій відповідно о п. 1.1.3.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг давало відповідачу право на обмеження видаткових операцій коштів на рахунку позивача.

У судовому засідання представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її. Він також пояснив, що кілька операцій з зарахування коштів на рахунок, відкритий на імя позивача, які надійшли від фізичних осіб, а також усні звернення цих осіб до установи банку давали достатні підстави сумніватися у законності проведених операцій. Умовами договору банківського рахунку передбачено право банку на зупинення операцій з коштами відповідача у звязку з наявністю таких сумнівів.

Позивач особисто в судове засідання не зявився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 заперечила проти доводів апеляційної скарги. При цьому вона пояснила, що відповідач визнає фат помилкового зарахування на рахунок відповідача коштів в сумі 1986 грн. 02 коп. від громадянина ОСОБА_5 та повідомила про згоду відповідача на повернення помилково отриманих нею коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі обставини.

Позивач перебуває на обліку в Автозаводському УСЗН м. Кременчука Полтавської області та являється одержувачем допомогу на дитину одиноким матерям (а.с. 12, 13).

14 травня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали договір про надання банківських послуг, де позивач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, крім того вона ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, після чого їй було видано картку для виплат (а.с. 8, 45).

До ПАТ КБ «Приватбанк» зверталися інші клієнти банку зі скаргами про те, що на рахунок № 560851, який належить позивачу, ними були перераховані кошти за товари, але сам товар так і не був отриманий.

У звязку з цим з 23 вересня 2016 року відповідач припинив розпорядження позивачем коштами на рахунку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача суперечать вимогам законодавства та умовам договору, порушують право власності позивача на кошти, шляхом встановлення неправомірних обмежень в розпорядженні позивачем власними коштами. Неправомірні дії відповідача мають наслідком відповідальність у вигляді пері, передбаченої ч. 5 ст. 10 Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте повністю погодитися з висновками суду неможна.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції неповною мірою відповідає цим вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Право клієнта безперешкодно розпоряджатися цими коштами гарантоване ч. 2 вказаної статті Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України (в редакції. яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України в редакції, яка діяла до 4 червня 2017 року, тобто на час виникнення спору та ухвалення судом першої інстанції рішення у справі).

Задовольняючи частину позовних вимог, суд вважав, що дії відповідача суперечать нормам ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та п. 1.1.3.2.15. договору.

При цьому суд не зясував належним чином підстави, якими керувався відповідач право позивача розпоряджатися грошовими коштами, що надійшли йому і зараховані на відкритий рахунок.

Обмежуючи право позивача, відповідач не повязував це з наявністю обставин, передбачених ст. 17 Закону «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та з обставинами, передбаченими п. 1.1.3.2.15 договору.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача (а. с. 41 44), банк керувався виключно умовами укладеного з позивачем договору.

Із змісту ч. 3 ст. 1066 ЦК України, який приведений у цьому рішенні вище, вбачається, що не лише законом, а й договором можуть бути передбачені підстави для обмеження банком права клієнта розпоряджатися власними грошовими коштами.

Згідно п. 1.1.3.2.14. Умовами та Правилами надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами по справі договору (а. с. 46), банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Крім того, відповідно до п. 14.13. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу.

Суд першої інстанції встановив, що до відповідача зверталися інші громадяни, клієнти цього ж банку, з питань перерахування ними коштів на рахунок відкритий позивачу за неотриманні ними від позивача товари.

Згідно пояснень представника відповідача та відомостей про рух коштів на рахунку позивача (а.с. 48 53), окрім соціальної допомоги на цей рахунок 8 серпня 2016 року було зараховано 796 грн., сплачених клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» Мирошниченком, 7 вересня 2016 року зараховано 98 грн. 51 коп. сплачених клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» Осадчим, а 19 вересня 2016 року 1986 грн. 02 коп. сплачені ОСОБА_5.

Відповідач надав суду першої інстанції і той дослідив докази звернення до банку платників про повернення цих коштів, отриманих на рахунок позивача внаслідок незаконних дій, як стверджували це заявники.

Позивач визнала, що кошти від ОСОБА_5 вона отримала безпідставно і вони їй не належать, проте розпоряджень банку про повернення цих коштів не давала.

Грунтуючись на результатах аналізу наявної у відповідача інформації, останній вірогідно припускав, що така інформація могла свідчити про використання відкритого банком для позивача рахунку для проведення незаконних операцій. Тобто у банку виникла вмотивована підозра по незаконність ряду операцій, що згідно п. 1.1.3.2.14. Умовами та Правилами надання банківських послуг являється підставою для відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта.

Вказана умова договору є результатом домовленості його сторін.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Дії відповідача, які відповідали умовам укладеного між сторонами договору, не є правопорушенням.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати, що обмежуючи право позивача відповідач діяв недобросовісно.

Проте, як встановив апеляційний суд і це підтверджується відомостями про рух коштів на рахунку позивача (а.с. 48 53), 10 січня 2017 року банк здійснив повернення коштів, отриманих за операціями, які видалися банку підозрілими, а саме здійснив списання коштів з рахунку позивача: 99 грн. 50 коп., 1986 грн. 02 коп., 796 грн.).

Отже з 10 січня 2017 року перестали існувати обставини з якими відповідач повязував обмеження видаткових операцій позивача, а тому відповідач мав відновити здійснення таких операцій.

Однак представник відповідача пояснив, що обмеження розпорядження позивачем власними коштами на рахунку з 10 січня 2017 року і дотепер не припинено.

Такі дії відповідача після 10 січня 017 року суперечать приписам ст. 1066 ЦК України та змісту умов договору, а отже суд першої інстанції правомірно визнав їх незаконними і зобовязав відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем коштами на його рахунку.

Однак суд не перевірив залишок коштів на рахунку позивача та не обґрунтував своє рішення щодо зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкоди в користуванні коштами в сумі 3014 грн. 76 коп.

Згідно даних про рух коштів на рахунку позивача (а. с 53), їх залишок становить 2119 грн. 26 коп.

При цьому законність операцій банку щодо списання частини коштів з рахунку позивача не є предметом даного спору.

Встановивши, що з 10 січня 2017 року відповідач не виконує умови договору, тобто не надає позивачу (споживачу) передбачені договором банківські послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про покладення на відповідача відповідальності. Встановленої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення.

Однак суд помилково нарахував пеню на суму 3014 грн. 76 коп., замість 2119 грн. 26 коп.

Правильний розмір пені становить: 2119,26 / 100 х 3 х 76 = 4831,91, де:

76 кількість днів прострочення з 11 січня 2017 року по дату ухвалення судом рішення 28 березня 2017 року,

4831,91 сума пені.

У звязку з неповним та неправильним встановленням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, у рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру коштів на рахунку позивача та пені.

Щодо відмови судом у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди. То апеляційна скарга не містить доводів про незаконність або необґрунтованість рішення суду в цій частині, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2017 року, змінити в частині визначення розміру коштів та пені.

Зобовязати публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 рахунком № 560851 та грошовими коштами в сумі 2119 грн. 26 коп., які знаходяться на вказаному рахунку № 560851.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 4831 грн. 91коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: