Номер провадження: 22-ц/785/3121/17
Номер справи місцевого суду: 501/4677/15-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, вселення та визначення порядку користування квартирою,-

встановила:

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до відповідача, який було уточнено, про поділ майна подружжя, а саме: визнати автомобіль марки Т131102, модель «DAEWOO SENS» майном, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, поділити вказаний автомобіль між подружжям наступним чином - припинити право власності ОСОБА_2 та визнати право власності на цей автомобіль за ОСОБА_5, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 22 702,00 гривень в рахунок компенсації половини вартості автомобіля; зобовязати відповідача передати ОСОБА_2 спірний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від даного автомобіля; вселення в квартиру № 2, що розташована в будинку № 4, станція Ксенієво у селі Малодолинське м. Чорноморська Одеської області, зобовязати відповідача надати ключі від вхідних дверей квартири та визначити порядок користування спірною квартирою, та просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 525,60 гривень, витрати повязані з оплатою судової будівельної експертизи в сумі 5 000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 4 000 гривень(т. 1 а. с. 3-5, 123-127, 143-147, 197-202).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з липня 1986 року по травень 2015 року. Від цього шлюбу мають двох доньок - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. У період шлюбу сторонами було набуто спірну квартиру та спірний автомобіль. Після розірвання шлюбу відповідач чинить перешкоди в користуванні позивачами квартирою, вони не мають доступу до неї, хоча там залишилися їх речі. Відповідач не дає можливості проживати у спірній квартирі, іншого житла у позивачів не має. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою суду від 28.10.2015 року накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: станція Ксенієво, буд. 4, кв. 2 с. Малодолинське, м. Чорноморськ, Одеська область та автомобіль Т131102, модель «DAEWOO SENS» (т. 1 а. с. 38-40).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено порядок користування квартирою № 2, що розташована в будинку № 4, станція Ксенієво у селі Малодолинське м. Чорноморська Одеської області, виділивши у користування: ОСОБА_3 жилу кімнату «1-1» площею 23,0 кв.м.; ОСОБА_4 - жилу кімнату «1-2» площею 13,4 кв.м.; ОСОБА_2 - жилу кімнату «1-4» площею 9,9 кв.м.; ОСОБА_5 - жилу кімнату «1-5» площею 11,8 кв.м. Кухню, ванну кімнату, тамбур і коридор залишити у спільному користуванні співвласників. Визнано автомобіль марки Т131102, модель «DAEWOO SENS» майном, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати, повязані з оплатою проведеної судової будівельної експертизи в сумі 5 000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 4 000 гривень. В іншій частині позову відмовлено(т. 1 а. с. 242-246).

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять судове рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 2-6).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_5 просить судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати автомобіль спільною власністю подружжя в рівних частках, припинити право власності ОСОБА_2 на ? частину автомобіля, визнати за ОСОБА_5 право власності на ? частину автомобіля, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 компенсацію за її частку в спільному майні подружжя у розмірі 22 702,00 гривень, в іншій частині позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 7-10).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12 травня 2015 року був розірваний, що вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 31 (т. 1 а. с. 22).

Від даного шлюбу у сторін є двоє повнолітніх доньок: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить квартира № 2, що розташована в будинку № 4, станція Ксенієво в селі Малодолинське м. Чорноморськ Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Іллічівської міської ради 28 лютого 2007 року на підставі розпорядження органу приватизації за № 222 від 27.02.2007 року. Вказана квартира належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному (т. 1 а. с. 14).

Також в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був придбаний автомобіль марки Т131102, модель «DAEWOO SENS», державний номер НОМЕР_1, що вбачається із договору купівлі-продажу від 20 серпня 2005 року (т. 1 а. с. 26).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вселення позивачів, суд першої інстанції помилково не врахував, що квартира належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності в рівних частках за кожним, вони всі є зареєстрованими у спірній квартирі, іншого житла, яке належало їм на праві власності не мають, у звязку з чим ОСОБА_5 не вправі здійснювати перешкоди співвласникам в користуванні спірною квартирою.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі наявності будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про вселення, відтак ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягають вселенню в квартиру № 2, що розташована в будинку № 4, станція Ксенієво в селі Малодолинське м. Чорноморськ Одеської області.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою суд першої інстанції правильно виходив з того, що необхідно зберегти порядок користування квартирою, якій склався у сторін по справі, виділивши у користування: ОСОБА_3 жилу кімнату «1-1» площею 23,0 кв.м.; ОСОБА_4 - жилу кімнату «1-2» площею 13,4 кв.м.; ОСОБА_2 - жилу кімнату «1-4» площею 9,9 кв.м.; ОСОБА_5 - жилу кімнату «1-5» площею 11,8 кв.м. Кухню, ванну кімнату, тамбур і коридор залишити у спільному користуванні співвласників.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про визнання автомобіля марки Т131102, модель «DAEWOO SENS», державний номер НОМЕР_1 майном, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя та його поділу та припинення права особи на частку у спільному майні з виплатою на користь ОСОБА_2 грошової компенсації половини вартості зазначеного автомобілю в сумі 37 500 гривень слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такого ж по суті висновку щодо необхідності внесення одним з подружжя коштів на депозитний рахунок суду при поділі майна подружжя дійшов суд касаційної інстанції під час касаційного розгляду справ N 6-46518вс13, N 6-4280вс15, N 6-2891вс15, № 6-2811цс15.

Отже, суд апеляційної інстанції, установивши, що спірний автомобіль є неподільною річчю, а сторони не дійшли згоди з приводу виділення цієї речі у власність одному з них та щодо розміру компенсації на користь іншого і така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України та визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 права власності на ідеальну частину на вказане майно та залишити це майно у їх спільній частковій власності.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення спору в певній частині, у звязку з чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про їх вселення та визнання автомобілю спільною сумісною власністю, з ухваленням нового рішення в цій частині, по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 січня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про їх вселення та визнання автомобілю спільною сумісною власністю.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в квартиру № 2, що розташована в будинку № 4, станція Ксенієво в селі Малодолинське м. Чорноморськ Одеської області.

Зобовязати ОСОБА_5 надати ключі від вхідних дверей квартири № 2, що розташована в будинку № 4, станція Ксенієво в селі Малодолинське м. Чорноморськ Одеської області ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Визнати автомобіль марки Т131102, модель «DAEWOO SENS», державний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Т131102, модель «DAEWOO SENS», державний номер НОМЕР_1 по ? частині за кожним та залишити це майно у їх спільній частковій власності.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

ОСОБА_7