ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/1172/16-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Шабас О. С.,

при секретарі Бойко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації до Золочівської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними розпоряджень, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2016 року Харківська обласна прокуратура через Дергачівську місцеву прокуратуру Харківської області звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 29.12.2006 № 650 «Про надання згоди ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" із земель запасу земель водного фонду для рибогосподарських потреб, до якого внесено зміни розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації від 24.07.2008 № 499, першого заступника голови Золочівської районної державної адміністрації від 04.08.2011 № 200 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 із земель запасу водного фонду для рибогосподарських потреб"; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки між Золочівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 від 15.03.2012 року про передачу земельної ділянки загальною площею 4,2640 га, який зареєстрований 15.03.2012 за № 00150; зобовязати ОСОБА_1 повернути у відання держави вказану земельну ділянку. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що видаючи оскаржувані розпорядження, Золочівська РДА вийшла за межі своїх повноважень: розпорядившись земельною ділянкою поза межами населених пунктів для рибогосподарських потреб, тим самим фактично перебрала собі повноваження обласної державної адміністрації. Відтак в подальшому є незаконним і договір оренди вказаної ділянки, на розпорядження якою не мала права Золочівська РДА. Додатково зауважив, що при укладанні договору оренди була відсутня нормативна грошова оцінка землі, яка є обовязковою для земель державної власності.

Сторони у судове засідання не зявилися.

Прокурор, що забезпечував участь у справі Золочівського відділу Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_2, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених мотивів, просив справу розглянути за його відсутності на підставі наданих доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив.

Представник Золочівської РДА в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Причини неявки суду не повідомив.

Представник Харківської обласної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги прокурора підтримав, просив позов задовольнити з мотивів, зазначених прокурором, а справу розглянути за відсутності представника адміністрації.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

23 жовтня 2006 року громадянин ОСОБА_1 звернувся до голови Золочівської РДА з заявою про передачу йому в оренду землі водного фонду розташованої поблизу с. Уди на території Удянської сільської ради.

29 грудня 2006 року розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації за № 650 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,6 га, в тому числі під водою 2,6 га, для рибогосподарських потреб із земель запасу земель водного фонду, розташованих за межами населених пунктів на території Удянської сільської ради, Золочівського району Харківської області.

Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 17 березня 2008 року №0630 державній експертизі піддано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 для рибогосподарських потреб, розташованої за межами населеного пункту та території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області.

Зі схеми розміщення земельної ділянки запроектованої до відведення рибогосподарських потреб громадянину ОСОБА_1 на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області за межами населеного пункту вбачається, що виділена червоним кольором ділянка, яка умовно позначена на схемі як «запроектована земельна ділянка», знаходиться поза межами населеного пункту.

24 липня 2008 року розпорядженням голови Золочівської РДА за № 499 внесено зміни до попереднього розпорядження голови районної державної адміністрації від 29 грудня 2006 року № 650, а саме п. 1 викладено в наступній редакції: «Надати згоду ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 4,2640га, в тому числі: під водою 2,4849га, пасовищами 1,3672, гідротехнічною спорудою 0,2605 га, болотами 0,1514 га з метою передачі її в оренду для рибогосподарських потреб, із земель запасу земель водного фонду, розташованих за межами населених пунктів на території Удянської сільської ради».

Згідно довідки Відділу Держкомзему у Золочівському районі Харківської області від 20 жовтня 2009 року №1577 про правовий статус та кількісні характеристики земельної ділянки земельній ділянці, яка передається в оренду ОСОБА_1 площею 4,2640 га, присвоєно кадастровий номер :04:002:0190.

04 серпня 2011 року розпорядженням першого заступника голови Золочівської РДА за № 200 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для рибогосподарських потреб із земель водного фонду за межами населених пунктів на території Удянської сільської ради Харківської області, та передано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку водного фонду загальною площею 4,2640 га, в тому числі: під водою 2,4849га, пасовищами 1,3672, гідротехнічною спорудою 0,2605 га, болотами 0,1514 га на території Удянської сільської ради за межами населеного пункту для рибогосподарських потреб строком на 49 років.

15 березня 2012 року на підставі вказаного розпорядження Золочівської РДА №200 між Золочівською районною державною адміністрацією в особі голови ОСОБА_3 та фізичною особою - ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,2640 га, в тому числі: під водою 2,4849га, пасовищами 1,3672, гідротехнічною спорудою 0,2605 га, болотами 0,1514 га, який 15.03.2012 зареєстрований у відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис № 00150 від 15.03.2012. Договір укладено строком на 49 років. Цього ж дня вказаний договір зареєстрований у Відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис.

У пункті 5 зазначеного договору зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки не обрахована. У пункті 15 зазначеного договору закріплено, що земельна ділянка передається в оренду для рибогосподарських потреб.

Відповідно до листа Держгеокадастру у Золочівському районі Харківської області від 16 вересня 2016 року та листа Золочівської районної ради Харківської області від 19 вересня 2016 року №01-30/165 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0190 при визначенні розміру орендної плати не проводилась та на затвердження не надходила.

При вирішенні спору суд виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Водного кодексу України, Податкового кодексу України, Законами України «Про прокуратуру», «Про місцеві державні адміністрації», «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», «Про тваринний світ», Концепції розвитку водного господарства України, затвердженої постановою ВРУ №1390-ХIV від 14.01.2000 року, в редакції, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності (юридичними і фізичними особами) виключно відповідно до закону. Земля та її надра є обєктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України.

Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Відповідно до ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються функції, серед яких представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом.

Статтею 123 Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначається законом.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадку та порядку, встановлених законом.

Статтею 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. У ції же статті закріплено, що місцеві державні адміністрації вирішують лише ті питання, які віднесені законами до їх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; а також підставою для визнання недійсними державних актів, які видані на підставі вказаних рішень.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Згідно з пунктом «д» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 93 Земельного кодексу України передбачає, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на 24.07.2007р.) районні державні адміністрації на їх території надають земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання,

б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомої цієї статті,

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків визначених частиною сьомої цієї статті.

Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникненні спірних правовідносин) надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції станом на 24.07.2007р.) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною 2 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.ч. 2, 3 ст. 134 ЗК України, водночас ч. 1 цієї статті передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на ними обєктами нерухомого майна державної або комунальної власності підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 134 ЗК України.

Недотримання зазначеної процедури є порушенням органом виконавчої влади чинного законодавства під час укладення договору оренди землі.

За змістом п. 3 Прикінцевих положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» від 16.09.2008 № 509-VI прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку. Зазначеним Законом регулюється питання щодо відведення земельних ділянок, які повязані з орендою земельних ділянок, що перебувають у державній власності. Дія норми вказаного Закону не поширюється на відведення земель іншої категорії та інших цілей.

Поняття "водне господарство" закріплено у Концепції розвитку водного господарства України, затвердженій постановою Верховної Ради України № 1390-ХІУ від 14.01.2000р., в якій, зокрема, зазначено, що це - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.

Потребу у веденні водного господарства не слід ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об'єкти згідно зі ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Рибне господарство - це зовсім інша галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості (ст. 1 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів".)

Крім того, статтею 25 Закону України "Про тваринний світ" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що добування риби та водних безхребетних вважається рибальством, а не водним господарством.

Таким чином, поняття "водне господарство" та "рибне господарство" не є тотожними; надання земельної ділянки водного фонду, розташованої за межами населеного пункту, для рибогосподарських потреб, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, відноситься до повноважень обласної державної адміністрації.

У відповідності ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зокрема її частина 1 та 2 визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Стаття 216 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки недійсності правочину. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об'єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін.

За змістом ч.1 ст.15 закону «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог стст.46, 11, 17, 19 цього закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Орендна плата відповідно до ст.21 закону «Про оренду землі» це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється законом «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Частиною 1 п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України і ч.1 ст.13 закону «Про оцінку земель» передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст.1 закону «Про оцінку земель»).

Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" розяснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При цьому, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує настання певних юридичних наслідків.

Відтак, аналізуючи надані в якості доказів матеріали, суд доходить висновку, що спірна земельна ділянка площею 4,2640 га, якій присвоєно кадастровий номер :04:002:0190 розташована на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області, за межами населеного пункту, та відноситься до земель державної власності водного фонду відповідно до положень ст. 59, 84 ЗК України. Отже, прокурор мав підстави для звернення до суду за захистом інтересів держави, відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи, що поняття рибогосподарські потреби та водне господарство не є тотожними, видаючи оскаржувані розпорядження №650 від 29.12.2006 року, №499 від 24.07.2008 року та № 200 від 04.08.2011 року, Золочівська районна державна адміністрація Харківської області в порушення вимог статей 122 та 124 Земельного кодексу України розпорядилася земельною ділянкою, що знаходилася за межами населеного пункту, передаючи її для рибогосподарських потреб, тим самим вийшла за межі своїх повноважень, порушивши положення ст. 19 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», що є підставою для визнання оскаржуваних розпоряджень незаконними та їх скасування.

Спірний договір оренди землі від 13 березня 2012 року, що був укладений на підставі оскаржуваного розпорядження № 200 від 04.08.2011 року, скріплений підписами сторін - ОСОБА_3 та фізичної особи ОСОБА_1 і містить печатки Золочівської РДА та фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 Водночас в заяві ОСОБА_1 про отримання ділянки, в самому тексті розпоряджень РДА, що послугували підставою для укладення договору, як і в тексті самого договору, зазначено, що земельна ділянка передається в оренду фізичній особі, а не фізичній особі - підприємцю. Відтак при вирішенні спору суд виходить з того, що земельна ділянка передана в оренду саме фізичній особі. Такі самі посилання містяться й у висновку державної експертизи землевпорядної документації від 17 березня 2008 року №0630, куди звернувся громадянин ОСОБА_1 як замовник державної експертизи.

Судом встановлено, що при укладенні оскаржуваного договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та Золочівскою РДА, остання діяла поза межами своїх повноважень, передаючи ділянку для рибогосподарських потреб. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, в порушення вимог ч. 1 п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України і ст.1, ч.1 ст.13 закону «Про оцінку земель», не була проведена. Таким чином, договір оренди в цій частині суперечить приписам чинного законодавства, вчинений без необхідного обсягу цивільної дієздатності, що відповідно до положень ч.1,3 ст. 203, ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним, із поверненням ділянки державі відповідно до положень ст. 216 ЦК України.

Враховуючи, що судом позов задоволено, з відповідачів підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись вказаними нормами матеріального закону та положеннями ст.ст. 10,11, 88, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації задовольнити.

2.Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації від 29.12.2006 № 650 «Про надання згоди ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу земель водного фонду для рибогосподарських потреб», до якого внесено зміни розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації від 24.07.2008 № 499.

3. Визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Золочівської районної державної адміністрації від 04.08.2011 № 200 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 із земель запасу водного фонду для рибогосподарських потреб».

4. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки між Золочівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 від 15.03.2012 року про передачу земельної ділянки загальною площею 4,2640 га, який зареєстрований 15.03.2012 за № 00150.

5. Зобовязати ОСОБА_1 повернути у відання держави земельну ділянку площею 4,2640 га, що використовується на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.03.2012, укладеного між Золочівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Золочівському районі Харківської області за № 00150 від 15.03.2012.

6.Стягнути ОСОБА_1 на користь Прокуратури Харківської області судовий збір у сумі 2756 гривень.

7.Стягнути Золочівської районної державної адміністрації Харківської області на користь Прокуратури Харківської області судовий збір у сумі 2756 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. С.Шабас