Справа № 369/2706/16-ц
Провадження № 2/369/702/17
РІШЕННЯ

Іменем України

16 cічня 2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатов Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обовязкової частки у спадщині, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про зменшення обовязкової частки у спадщині посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після померлої 27 вересня 2015 року матері ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 І-ОК № 343617 видане виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.09.2015 р. актовий запис - № 26. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 21.04.2010 року за реєстровим номером 759, за умовами якого ОСОБА_3 все своє майно де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй і на що за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина,яка складається з ? та 1/6 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під № 87, що розташований за адресою: Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Петровського, та ? та 1/6 частки земельної ділянки площею 0,179 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, с.Петрівське, вул. Петровського,87 наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Позивач зазначає, що 23.02.2016 року вона звернулась до Вишневої міської нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини.

26.01.2016 року до Вишневої міської нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач по справі ОСОБА_2

Разом з цим позивач наголошує, що в 2007 році померла ОСОБА_3 перенесла інсульт, тому з 2008 року позивач була змушена переїхати до матері для допомоги та догляду за нею.

Посилаючись на те, що відповідач є особою, який має право на обов»язкову частку у спадщині, однак за життя спадкодавця не дбав про матір, після смерті не приймав участь у її похованні, позивач просила суд зменшити розмір обов»язкової частки у спадщині ОСОБА_2 до 1/24 від обов»язкової частки у спадщині.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, обгрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених вимог заперечувала в повному обсязі просила суд в задоволенні позову відмовити мотивуючи відсутністю передбачених законом для цього підстав

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст.58, ст. 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 27 вересня 2015 року померла мати позивача та відповідача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 І-ОК № 343617 видане виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.09.2015 р. актовий запис - № 26 (а.с.24).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина,яка складається з ? та 1/6 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами під № 87, що розташований за адресою: Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Петровського, та ? та 1/6 частки земельної ділянки площею 0,179 га що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Петровського,87 наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Статтями 1216,1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 21.04.2010 року за реєстровим номером 759, ОСОБА_3 все своє майно де б воно не було, з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде належати їй і на що за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_1 (а.с.8).

Також статтею 1233 даного Кодексу визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Крім того статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Статтею 1235 даного Кодексу передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві, з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 18/2016 до майна померлої 27 вересня 2015 року ОСОБА_3, 23.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Вишневої міської нотаріальної контори Київської області із заявою за № 114 про прийняття спадщини.

26.01.2016 року до Вишневої міської нотаріальної контори Київської області звернувся ОСОБА_2 із заявою за № 18 про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2, є рідним сином померлої ОСОБА_3 та відповідно до ст.1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пенсійного посвідчення Серія АБ № 694976 відповідач ОСОБА_2 є не працездатним (а.с.43).

Судом встановлено, що на день смерті матері ОСОБА_3, тобто станом на 27.09.2015 року, син ОСОБА_2, був непрацездатним. Непрацездатний син має право на обов`язкову частку незалежно від того, чи проживав зі спадкодавцем на момент його смерті.

Разом з тим, відповідно до положень абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК України, розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, а також аналогічних роз'яснень, викладених у п. 7 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, захист права на обов'язкову частку в спадщині може здійснюватись шляхом пред'явлення вимог, зокрема, про визнання права на обов'язкову частку в спадщині. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні спорів про зменшення розміру обов'язкової частки встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, зокрема, тривала відсутність спілкування між останніми, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Зменшення розміру обов'язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.

У судовому засіданні позивач наголошувала, що за життя спадкодавця ОСОБА_3, між останньою та відповідачем склалися негативні та неприязні відносини.

У судовому засіданні представник відповідача відсутність тривалого спілкування з матір»ю пояснила тим, що її довіритель є інвалідом третьої групи з 08.01.2003 року та в останнього було виявлено цілий ряд захворювань: стенокардія напруги ФК 11, А/с кардіосклероз, постійна форма фібрілляції під серця СН 11А, артеріальна гіпертензія 11 ризик 1У високий, в з»язку з чим відповідач не може в повній мірі навіть за собою доглядати та виконувати фізичні роботи.

В обґрунтування вищезазначеного представник відповідача посилалась на довідку від 12.05.2016 р. № 79 видану Києво-Святошинським територіальним центром соціального обслуговування, де зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома Києво- Святошинського територіального центру соціального обслуговування з 01 грудня 2010 року.

Допитаний у судовому засіданні 21.11.2016 року під присягою та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх свідок ОСОБА_6 суду показала, що відповідач ОСОБА_1 завжди опікувалась своєю мамою. Після того, коли в її матері відбувся інсульт ОСОБА_1 поселилась до неї та доглядала протягом 8 років. ОСОБА_2 за місцем проживання матері свідок не бачила. Свідок телефонувала ОСОБА_2, пояснювала йому, що його мамі погано, останній сказав, що не приїде. На похорон ОСОБА_2 не приїздив. Також свідок знає, що останній хворів, але він був ходячий. Він давно хворий. Знає, що у ОСОБА_2 з його матір»ю були напружені відносини.

Допитаний у судовому засіданні 21.11.2016 року під присягою та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів або за відмову давати їх свідок ОСОБА_7 показала суду, що вона сусідка померлої. ОСОБА_8, коли та допомагала своїй матері, а коли матір була присмерті то ОСОБА_8 переїхала до матері і жила там. Брата позивачки свідок не бачила, він не приїздив до матері після смерті батька. На похорон матері ОСОБА_2 не приїздив. Також свідок знає, ОСОБА_2 хворіє.

Також, судом встановлено, що всі витрати на поховання ОСОБА_3 понесла позивач, яка також займалась і організацією похорон.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При з'ясуванні та встановленні обставин справи суд виходить з вимог ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вимог ст. 58, ст. 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів та положень ч.1 ст.61 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

При вирішенні даної справи, суд не приймає до уваги відносини, які склалися між ОСОБА_2 та його матір'ю ОСОБА_3 оскільки їх взаємовідносини не мають правового значення для вирішення даного спору щодо спадщини, яка відкрилась після померлої ОСОБА_3

Так судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, що тривала відсутність спілкування між останніми, викликана не небажанням відповідача доглядати за матір»ю, як зазначає позивач, а його безпорадним станом, так як відповідач з 08.01.2003 року є інвалідом третьої групи.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що станом на даний час ОСОБА_2, має похилий вік, є непрацездатним, отримує незначну пенсію у розмірі 2202,47 грн., має незадовільний стан здоров»я. З урахуванням викладеного, віку, стану здоров»я відповідача, суд критично ставиться до обґрунтування позову в тими обставинами, що ОСОБА_2 нібито не відвідував матір тоді, коли остання перебувала в безпорадному стані та вважає дані обставини такими, що не є достатньою підставою для задоволення позову та зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1216-1217, 1223, 1234-1235, 1241, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60,,212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя: Д.Д.Усатов