Єдиний унікальний номер 219/695/2014-ц Номер провадження 22-ц/775/241/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Канурної О.Д., Жданової В.С.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2016 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшло подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1. Державний виконавець посилався на те, що на виконанні у відділі виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 46670923 щодо виконання виконавчого листа №2/219/982/2014 від 13 червня 2014 року, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу та судового збору 59638.94 грн. незважаючи на вжити державним виконавцем заходів для виконання рішення суду, воно виконано не було. Боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду. Просив обмежити її у виїзді за кордон.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2016 року подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - задоволено. Встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання нею зобов'язань , покладених рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області про стягнення боргу в сумі 59638.94 грн.

З ухвалою не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали. Вказує, що судом не наведено будь-якої аргументації прийнятої ухвали, з посиланням на обставини справи. Невиконання боржником зобов'язань за виконавчим листом у строк, наданий для добровільного виконання рішення, та статус боржника у виконавчому провадженні не свідчить про ухилення боржника від покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від зобов'язань, покладених на нього рішенням суду повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним. Докази про умисне ухилення від зобов'язань в матеріалах справи відсутні. Про наявність виконавчого провадження та про судове рішення, за яким видано виконавчий лист, заявнику не було відомо. На момент подання апеляційної скарги ні рішення суду, ні постанова про відкриття виконавчого провадження з наданням строку на добровільне виконання рішення до ОСОБА_1 не надходили. Також судові документи, що направляються відповідачу по справі їй не надходили. Вказує, що стягувач ОСОБА_2 постійно проживав у м. Донецьк, на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому здійснення будь-яких перерахувань на його користь на даний час унеможливлено законодавчою забороною.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу задовольнити і скасувати ухвалу суду.

Стягувач ОСОБА_2 і державний виконавець в засідання апеляційного суду не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені.

В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від державного виконавця надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до статті 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.7 постанови №5 від 30.03.2012 року роз'яснив, що відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно приписів ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 5 частини 1 статті 6 вказаного Закону встановлено, що ухилення громадянином від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань.

Відповідно п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України , відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

В узагальненні судової практики Верховним Судом України від 01 лютого 2013 року, щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначено значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Визначено, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи видно, що 14 березня 2014 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області ухвалив заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у 59048.48 грн.

Державний виконавець надав копію постанови від 5 травня 2016 року про відкриття виконавчого провадження у зв'язку з примусовим виконання судового рішення. Але доказів вручення копії вказаної постанови в матеріалах справи не має.

В матеріалах справи є документи про те, що державний виконавець намагався виконати рішення суду за рахунок коштів боржника, для чого направлялись записи для становлення джерел існування ОСОБА_1 і наявності у неї будь якого майна. Проте, вказані дії не свідчать про те, що ОСОБА_1 була обізнана щодо цих дій і навмисно ухилялась від виконання обов'язку по сплаті боргу стягувачу. Вихід державного виконавця за місцем проживання ОСОБА_1 був безрезультатним через відсутність боржника за місцем її проживання.

За таких умов підстав для висновку про навмисне ухилення ОСОБА_1 від виконання обов'язків по сплаті боргу не встановлено. А саме це є підставою для задоволення подання державного виконавця.

Таким чином, надані державним виконавцем докази не дають підстав для висновку про навмисне ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням.

Враховуючи, що судом першої інстанції було порушено порядок, встановлений для вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника, ухвала Артемівського міськрайонного суду від 30 червня 2016 року відповідно пункту 3 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303- 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду від 30 червня 2016 року скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: