Справа № 199/5911/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10.01.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого Якименко Л.Г.

при секретарі Борулько М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її народження, актовий запис №1836 від 04.09.1954 року, та свідоцтвом про народження ОСОБА_4, актовий запис №2374 від 29.11.1952 року.

ОСОБА_4 на підставі ордеру на житлове приміщення НОМЕР_2 від 06.06.1997 року у користування була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 30,6 м.кв., житловою - 18,5 м.кв..

Позивачка зазначає, що ОСОБА_4 була одинокою людиною, у шлюбі не перебувала та власних дітей не мала. Через самотній спосіб життя ОСОБА_4 стала зловживати алкогольними напоями, приводити до квартири осіб сумнівної поведінки, з якими разом розпивала алкогольні напої. Через таку поведінку позивачка змушена була всередині 2012 року переїхати проживати до сестри у її квартиру АДРЕСА_1, де вони разом вели спільне господарство, зокрема купували продукти харчування, ліки та предмети домашнього вжитку за кошти їх спільного бюджету. Також позивачка здійснювала нагляд за станом здоров'я своєї сестри, займалася її лікуванням. Таким чином, вона з 2012 року постійно мешкає в спірній квартирі АДРЕСА_1, куди вселилась з дозволу рідної сестри ОСОБА_4, яка була квартиронаймачем даного житлового приміщення.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, актовий запис №997 від 12.06.2014 року.

Після смерті ОСОБА_4 позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1, постановою від 07.02.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру.

Посилаючись на те, що вона вселилась в квартиру АДРЕСА_2 зі згоди основного наймача ОСОБА_4, постійно проживає в даній квартирі та сплачує комунальні послуги, по теперішній час несе усі обов'язки члена сім'ї наймача, тому вважає, що набула право на користування вказаною квартирою, у зв'язку з чим просила суд встановити факт її постійного проживання з померлою 12.06.2014 року сестрою ОСОБА_4 однією сім'єю, з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за адресою: АДРЕСА_3, та визнати за нею право користування вказаною квартирою.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради - ОСОБА_5 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що ОСОБА_4 за своє життя не набула право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1, із заявами про вселення членів своєї сім'ї не зверталась до Комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради, також відсутня письмова згода ОСОБА_4 та членів її сім'ї на вселення ОСОБА_1. Окрім цього, представник відповідача вважає, що оскільки позивачка зареєстрована за іншою адресою в квартирі АДРЕСА_4, тому не може вважатись членом сім'ї ОСОБА_4, яка постійно проживала разом і вела спільне господарство, що може надати їй право на користування спірною квартирою.

Представник відповідача Дніпропетровської міської ради - ОСОБА_6 проти позовних вимог заперечувала та зазначила, що оскільки позивачка не зверталась із заявою про укладання договору користування спірною квартирою №1 в будинку АДРЕСА_6 до Комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради, на балансі якого для обслуговування знаходиться даний житловий будинок, тому через відсутність спору про право, Дніпропетровська міська рада не може бути відповідачем по справі, так як ніяким чином не порушувала прав та інтересів позивачки. Просила у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки та представників сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її народження, актовий запис №1836 від 04.09.1954 року, та свідоцтвом про народження ОСОБА_4, актовий запис №2374 від 29.11.1952 року.

ОСОБА_4 на підставі ордеру на житлове приміщення НОМЕР_2 від 06.06.1997 року у користування була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 30,6 м.кв., житловою - 18,5 м.кв., в якій вона проживала та була зареєстрована, також на її ім'я було відкрито особистий рахунок НОМЕР_3, згідно з довідкою №70 від 21.06.2016 року, виданої КП «Жилсервіс-9» ДМР.

З середини 2012 року позивачка зі згоди наймача вселилась до квартири АДРЕСА_5, та проживала разом із сестрою ОСОБА_4 однією сім'єю, де вони вели спільне господарство та сімейний бюджет, між ними не виникало суперечок стосовно права приживання ОСОБА_1 у даній квартирі та з приводу порядку користування житловим приміщенням. Дані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які проживають в сусідніх квартирах, тісно спілкувалися з сестрами ОСОБА_1 та ОСОБА_4, часто відвідували їх у вказаній квартирі.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, актовий запис №997 від 12.06.2014 року. Після її смерті позивачка, як єдина спадкоємиця, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1, постановою від 07.02.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Пунктами 1,3 ч.1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно зі ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99, до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до ст. 9 ЖК України житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім'я якого видано ордер.

Згідно зі ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод,

передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Дослідивши спірні правовідносини в ході судового розгляду, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 вселилась в спірну квартиру АДРЕСА_6 на правах члена сім'ї та зі згоди основного квартиронаймача, з червня 2012 року постійно проживала із сестрою ОСОБА_4 та вела з нею спільне господарство, що повністю знайшло своє підтвердження в ході судового засідання. Відповідачі, у свою чергу, не надали суду жодних доказів, які б спростовували встановлені обставини.

Окрім цього, за умови наявності у позивачки іншого житла, зокрема за адресою: АДРЕСА_7, в якому вона зареєстрована, закон не позбавляє її права на користування спірною квартирою АДРЕСА_6, навпаки надає їй право на реєстрацію постійного місця проживання за її вибором, що є умовою реалізації прав і свобод,

передбачених Конституцією, а наявність декілька місць постійного проживання не може бути підставою для їх обмеження.

До посилань представника відповідача Комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради щодо відсутності згоди на вселення позивачки в спірну квартиру з боку основного квартиронаймача ОСОБА_4 та членів її сім'ї, суд ставиться критично, оскільки померла ОСОБА_4 була людиною одинокою, а наявність згоди членів її сім'ї на вселення позивачки в даному випадку, є помилковим застосуванням норми права, що регулює спірні правовідносини.

Після смерті ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 продовжує по теперішній час нести усі права та обов'язки наймача, сплачує комунальні послуги, здійснює поточні ремонти, підтримує приміщення у належному стані, сплачує кошти за утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується усіма відповідними квитанціями. Окрім цього, Дніпропетровська міська рада та балансоутримувач КП «Жилсервіс-9» ДМР жодних вимог про виселення ОСОБА_10, неналежного користування чи невиконання нею обов'язків члена сім'ї наймача житлового приміщення, а також звільнення нею спірного житлового приміщення, не пред'являли.

Зустрічних вимог в ході розгляду даної справи про виселення, звільнення житлового приміщення чи усунення перешкод у користування житловим приміщенням, також не заявляли.

За таких обставин, суд вважає встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за адресою: АДРЕСА_3, та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 50-60, 208, 209, 212 ЦПК України, ст. ст. 9, 61, 64, 156 Житлового Кодексу України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-9» Дніпропетровської міської ради та Дніпропетровської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування житловим приміщенням, -задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з червня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: