Дата документу 13.02.2017
Справа N 320/8114/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"13" лютого 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Кучеренко Н.В.
при секретарі Левандовській О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири,
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розділити майно, набуте під час шлюбу, визнати за нею право власності на ? частину квартири № 97 в будинку № 66 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь Запорізької області, зазначивши, що в період шлюбу з відповідачем за спільні кошти була придбана квартира № 97 в будинку № 66 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь Запорізької області. З 2015 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, однак до теперішнього часу угоди про добровільний поділ спільного майна так і не досягли.
В судове засідання позивач не зявилась від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 11 січня 1992 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії ІІ-ЖС №407284, актовий запис № 32.
З 2015 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть.
За час шлюбу сторонами за спільні кошти була придбана квартира № 97 в будинку № 66 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь Запорізької області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 19 грудня 1997 року, реєстраційний номер 0776/1360, посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості і зареєстрованого в КП «ММБТІ» від 20 грудня 1997 року за реєстровим записом: 246 в книзі: 17-7.
Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту та довідкою КП «ММБТІ» № 3364 від 02 грудня 2016 року.
Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у випадку поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором.
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Ніяких договорів про правовий та юридичний статус сумісного майна або його поділ сторони не укладали.
Таким чином, суд вважає необхідним розділити майно, набуте під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за ними право власності по ? частині квартири № 97 в будинку № 66 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь Запорізької області за кожним.
Керуючись ст.ст. 60,61,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 183,368,372 ЦК України, ст. ст. 5,57,59,107,197,208,212-215,224-228 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири задовольнити повністю.
Розділити майно, набуте під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Визнати за ОСОБА_1, право власності на ? частину квартири № 97 в будинку № 66 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь Запорізької області.
Визнати за ОСОБА_2, право власності на ? частину квартири № 97 в будинку № 66 по пр. 50-річчя Перемоги в м. Мелітополь Запорізької області.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.В.Кучеренко