УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 18 вересня 2009 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», права вимоги якого згідно з договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року передано йому, та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ML-B00/154/2008, відповідно до умов якого останній отримав у кредит 49 980 доларів США, зі сплатою плаваючої процентної ставки 5,99 % річних + FIDR та строком повернення до 15 вересня 2023 року.

Повернення кредиту було забезпечено договором поруки, укладеним 18 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань станом на 2 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 3 490 626 грн 40 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 31 968,13 доларів США, що еквівалентно 750 672 грн 43 коп., пеня - 2 739 954 грн 27 коп.

Враховуючи викладені обставини, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно із відповідачів на його користь кредитну заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у солідарному стягненні з відповідачів кредитної заборгованості, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 254, 256, 257, 261, 266, 267, 526, 530, 549, 551, 554, 559, 623, 624, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, виходив із того, що даний позов є обґрунтованим, однак позивач звернувся з ним до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування наслідків якої просив ОСОБА_4, а також того, що зобов'язання за договором поруки припинилося.

Колегія погоджується з такими висновками судів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України).

На підставі вимоги банку 7 грудня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, із якого вбачається, що за рахунок коштів отриманих від реалізації майна підлягали задоволенню вимоги кредитора у розмірі 48 812,17 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 2 359,19 доларів США - відсотки, 8 332 грн 62 коп. - штраф, а всього - 51 171,36 доларів США та 8 332 грн 62 коп.

Таким чином, банк реалізував своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9 кредитного договору, про дострокове погашення кредиту.

17 травня 2011 року відбулося часткове погашення кредитної заборгованості в розмірі 16 844,04 доларів США за рахунок реалізованого в порядку виконання заставного майна, а з вимогою про стягнення залишку заборгованості позивач звернувся 5 січня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Договором поруки від 18 вересня 2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, однак у ньому визначено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобов'язання.

Отже, порука ОСОБА_5 за виконання боржником зобов'язання припинена.

Доводи касаційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутня вимога про дострокове стягнення коштів, про яку відповідач зазначив у заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено, що вона банком направлялася і була отримана позичальником, виконавчий напис нотаріуса вчинено на суму непогашеного кредиту.

Крім того, при новому апеляційному перегляді справи суд відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки, викладені в ухвалі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року.

Правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності та припиненням поруки.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують ізводяться до оцінки доказів, однак відповідно дост. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик