АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/3889/17 Головуючий у 1 - й інстанції: Кириченко Н.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Інституту ботаніки ім. М.Г.Холодного НАН України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Інституту ботаніки ім. М.Г.Холодного НАН України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи та без належної оцінки наявних у справі доказів. Суд не перевірив належним чином, чи дійсно на момент його звільнення за скороченням штату в Інституті ботаніки ім. М.Г.Холодного НАН України були відсутні інші посади, які могли бути запропоновані йому. Посилався на те, що профспілкова організація на підприємстві, членом якої він є, не надала згоди на його звільнення за скороченням, однак роботодавцем рішення профспілки було проігноровано. Вказав, що відповідач не провів з ним повного розрахунку в момент звільнення в лютому 2017 року, оскільки виплатив допомогу, передбачену положеннями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», лише в квітні 2017 року та в меншому розмірі, ніж передбачено цим законом. Суд не надав належної оцінки його доводам про те, що відповідач порушив норми трудового законодавства, так як не повідомив письмово про суми, належні йому до виплати при звільненні, а подані до суду розрахунки цих сум ґрунтуються на недостовірних документах. Вказав, що такі неправомірні дії відповідача негативно вплинули на його моральний стан, він перебуває в стресі у зв'язку з втратою регулярного джерела доходу та засобів до існування, змушений докладати додаткових зусиль для доведення незаконності дій відповідача та спростування повідомленої ним недостовірної інформації щодо обставин свого звільнення, в зв'язку з чим наявні правові підстави для відшкодування заподіяної йому відповідачем моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Інституту ботаніки ім. М.Г.Холодного НАН України Кравченко Вячеслав Васильович проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус постраждалого 2 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_1 від 13 жовтня 1998 року.

Наказом № 157к від 29 грудня 2007 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу до відділу фітогормонології Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного на посаду молодшого наукового співробітника з посадовим окладом 1369 грн. і з виплатою 30% надбавки за науковий стаж з 02 січня 2008 року з випробувальним терміном - 3 місяці.

Наказом № 102к від 01 вересня 2016 року ОСОБА_3 було переведено тимчасово з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року на 0,2 посади з оплатою відповідно посадового окладу.

Наказом № 125к від 18 жовтня 2016 року було внесено зміни до штатного розпису Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного та скорочено чисельність працівників інституту згідно з розподілом за підрозділами, зокрема скорочено: 2,25 посадових одиниць старшого наукового співробітника, 6,5 посадових одиниць наукового співробітника, 0,7 посадових одиниць молодшого наукового співробітника, 6.15 посадових одиниць провідного інженера. Зобов'язано завідувачів наукових відділів у триденний термін подати до відділу кадрів кандидатури працівників, які підпадають під скорочення, з урахуванням переваг, передбачених законодавством, та підготувати пояснення щодо причин скорочення кожної кандидатури.

На виконання даного наказу, 21 жовтня 2016 року завідувачем відділу фітогормонології Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного складено подання про рекомендацію на звільнення за скороченням молодшого наукового співробітника ОСОБА_3.

21 листопада 2016 року на засіданні комітету первинної профспілкової організації Інституті ботаніки ім. М.Г. Холодного розглядалося питання щодо надання згоди на звільнення у зв"язку зі скороченням штату молодшого наукового співробітника ОСОБА_3, та профспілковою організацією не було надано згоди на скорочення позивача з посиланням на п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Наказом №150к від 30 листопада 2016 року вирішено звільнити у встановлені законодавством терміни, в зв'язку з скороченням штату, відповідно до п. 1 ст. 40 КзПП України, ряд працівників, зокрема, і ОСОБА_3.

07 грудня 2012 року ОСОБА_3 було повідомлено про майбутнє скорочення штату в Інституті ботаніки ім. М.Г. Холодного, зокрема, і про скорочення займаної ним посади, та зазначено, що на поточний момент в Інституті відсутні посади, які можуть бути йому запропоновані для подальшого працевлаштування.

Наказом № 170к від 28 грудня 2016 року ОСОБА_3 було продовжено термін роботи на 0,2 посади по темі № 431 до 07 лютого 2017 року, зі збереженням надбавки.

Наказом № 4к від 16 січня 2017 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади молодшого наукового співробітника відділу фітогормонології Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного з 07 лютого 2017 року, у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 45к від 19 квітня 2017 року внесено зміни до наказу № 4к від 16 січня 2017 року та зобов'язано бухгалтерію виплатити ОСОБА_3, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії вихідну допомогу у розмірі 2 середньомісячних заробітних плат.

Звертаючись до суду з позовом до Інституту ботаніки ім. М.Г.Холодного НАН України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_3 посилався на те, що його звільнення за скороченням штату відбулося з порушенням норм законодавства, оскільки він має переважне право на залишення на роботі як особа, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, профспілкова організація згоди на його звільнення не надавала, а тому виданий відповідачем наказ про його звільнення є неправомірним.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про допущення Інститутом ботаніки ім. М.Г. Холодного порушень трудового законодавства при звільненні ОСОБА_3, оскільки вакантні на момент звільнення позивача посади не були йому запропоновані з тих підстав, що не відповідали його освіті та кваліфікації, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 цієї статті також встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 36 КЗпП України визначила, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

В постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а саме: наказ № 125к від 18 жовтня 2016 року про внесення змін до штатного розпису Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного і скорочення чисельності працівників інституту згідно з розподілом за підрозділами; подання завідувача відділу фітогормонології Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного від 21 жовтня 2016 року про рекомендацію на звільнення за скороченням молодшого наукового співробітника ОСОБА_3; повідомлення Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного від 07 грудня 2012 року про майбутнє скорочення посади молодшого наукового співробітника Відділу фітогормонології та відсутність інших вакантних посад чи роботи, які можливо запропонувати позивачу з урахуванням його кваліфікації, що було вручене ОСОБА_3 07 грудня 2012 року; наказ № 4к від 16 січня 2017 року про звільнення ОСОБА_3 з займаної посади з 07 лютого 2017 року у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників, в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП України; штатні розписи Інституту станом на січень 2016 року та станом на лютий 2017 року, які підтверджують факт внесення змін до штатного розпису Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного шляхом скорочення ряду штатних одиниць, та враховуючи, що саме скорочення займаної ОСОБА_3 посади та відсутність іншої посади чи роботи, що могла бути йому запропонована з урахуванням його кваліфікації, стала підставою для його звільнення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулося з підстави, передбаченої законодавством.

Згідно статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З досліджених доказів судом першої інстанції достовірно встановлено, що повідомлення про наступне вивільнення було вручене ОСОБА_3 за два місяці до звільнення, з наявної у справі копії штатного розпису станом на лютий 2017 року вбачається відсутність на підприємстві в цей період інших вільних посад, які б могли бути запропоновані позивачу з урахуванням його освіти та кваліфікації, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Інститутом ботаніки ім. М.Г. Холодного не було допущено порушень визначеної законом процедури вивільнення працівника у зв'язку зі скороченням штату, та правильно відмовив в задоволенні позову.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації завданої моральної шкоди є похідними від первісної позовної вимоги про поновлення на роботі, в задоволенні якої було обґрунтовано відмовлено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані вимоги також не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем Інститутом ботаніки ім. М.Г. Холодного не було доведено факт відсутності на момент звільнення позивача за скороченням інших посад, які могли бути йому запропоновані з урахуванням освіти та кваліфікації, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 має вищу освіту за напрямком «Географія», спеціальність - географ, гідролог - хімік. Наукового ступеня, вченого звання не має. Займав посаду молодшого наукового співробітника відділу фітогормонології.

З урахуванням освіти та спеціалізації ОСОБА_3 може займати не будь-яку посаду, а лише ту, до функціональних обов'язків працівника за якою відносяться роботи за географічним напрямком. Посади, кваліфікаційні вимоги за якими вимагають інших напрямків освіти, не можуть бути зайняті позивачем, в зв'язку з відсутністю в нього належної кваліфікації.

Змінюючи протягом 2016 року організацію праці в Інституті шляхом скорочення штату працівників, відповідачем було скорочено кількість штатних одиниць у відділі фітогормонології, де працював позивач, з 17,5 до 12,5 штатних одиниць.

Так, було скорочено 1,25 штатних одиниць головного наукового співробітника, 1 штатну одиницю наукового співробітника, 1,75 штатних одиниць провідного інженера, 1 штатну одиницю молодшого наукового співробітника.

Станом на лютий 2017 року, тобто, на час звільнення ОСОБА_3 за скороченням штату, у відділі фітогормонології взагалі не було вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу, так як посади, що значилися вакантними станом на січень 2016 року, були виведені зі штату в зв'язку зі скороченням.

Також, наказом № 15к від 20 лютого 2016 року, у зв'язку обмеженим бюджетним фінансуванням, зі штату було виведено (скорочено) ряд інших посад по відділах Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного, зокрема і тих, що значилися вакантними згідно штатного розпису станом на січень 2016 року.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3, виходячи з його освіти і кваліфікації, міг займати посади в інших відділах Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного, так як кожний із вказаних відділів мав окремий напрям спеціалізації.

Верховний Суд України в постанові від 25травня 2016 року у справі № 6-3048цс16 зазначив, що роботодавець буде вважатися таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, посада якого підпадає під скорочення, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду за відповідною професією чи спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

З огляду на зазначене, враховуючи зміст штатних розписів Інституту за 2016 рік та 2017 рік, а також накази про виведення ряду посад зі штатного розпису та скорочення фінансування за посадами, приймаючи до уваги, що позивач має освіту географа, гідролога - хіміка, а тому не може займати посаду, до функціональних обов'язків за якою відноситься виконання робіт, не пов'язаних з його спеціальністю і освітою, колегія суддів вважає доведеним факт відсутності в Інституті ботаніки ім. М.Г. Холодного на момент звільнення ОСОБА_3 посад, що могли бути йому запропоновані, виходячи з його професії, спеціальності, освіти та кваліфікації, а тому, доводи скарги в цій частині є безпідставними.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідачем було подано до суду витяг зі штатного розпису Інституту по відділу фітогормонології станом на 2016 року, який містить недостовірні відомості, так як в ньому відсутнє зазначення про наукового співробітника ОСОБА_6, який працював в Інституті в цей час, колегія судів відхиляє, так як вони спростовуються матеріалами справи, а саме копією наказу № 141к від 08 листопада 2016 року, згідно якого ОСОБА_6 був звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням.

При цьому посада, яку займав ОСОБА_6, також не могла бути запропонована позивачу, так як була виведена зі штату у зв'язку зі скороченням, через недостатність бюджетного фінансування.

Вказана обставина підтверджується тим, що станом на січень 2016 року в штаті присутні 4 штатні одиниці наукового співробітника, а станом на лютий 2017 року - 3 штатні одиниці, оскільки наказом № 15к від 29 лютого 2016 року посаду наукового співробітника по темі № 431 у відділі фітогормонології було виведено зі штату в зв'язку зі скороченням.

Твердження апелянта про те, що його не могло бути звільнено, так як на це не було надано згоди профспілковою організацією Інституті ботаніки ім. М.Г. Холодного, колегія суддів не вважає підставою для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Так, згідно ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Рішення комітету первинної профспілкової організації Інституті ботаніки ім. М.Г. Холодного від 21 листопада 2016 року про відмову в наданні згоди на звільнення молодшого наукового співробітника ОСОБА_3 за скороченням обґрунтоване посиланням на п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, згідно п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії користуються гарантованими державою компенсаціями та пільгами, в тому числі передбаченими пунктами 1, 2, 3, 5, 6, 7, 8, 11, 12, 17, 18, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 29, 30, 31 статті 20 Закону.

Пункт 7 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріпив за особами, що мають статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування.

Таким чином, норма закону, на яку профспілкова організація посилалася в обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення ОСОБА_3, не передбачає заборони звільняти осіб, які є постраждалими внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії, а лише встановлює їх переважне право на залишення на роботі.

При цьому, під переважним правом на залишення на роботі варто розуміти перевагу особи над іншими працівниками, які займають таку саму посаду, мають таку ж кваліфікацію або виконують таку ж роботу, що й працівник, який підлягає звільненню, а не щодо будь-яких інших працівників, які працюють в цій же організації.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час звільнення позивача він був єдиним молодшим науковим співробітником у відділу фітогормонології Інституту ботаніки ім. М.Г. Холодного.

Інші особи, які залишилися працювати в відділі, мають вищу кваліфікацію, ніж позивач, оскільки займають посади наукових співробітників та старших наукових співробітників, кожен з них має науковий ступінь.

Стаття 42 КЗпП України встановлює, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За таких обставин, враховуючи, що при скороченні посади, яку займав позивач, в штаті відповідача не було інших осіб, які, маючи таку ж кваліфікацію і освіту, що й позивач, займали однакову з ним посаду чи виконували однакову роботу, у роботодавця не було можливості забезпечити реалізацію переважного права позивача на залишення на роботі.

З огляду на таке, відмова профспілкової організації у наданні дозволу на звільнення ОСОБА_3 виключно з посиланням на п. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може вважатися обґрунтованою, оскільки на час скорочення останнього не було осіб, перед якими він мав переважне право на залишення на роботі.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що в день звільнення Інститут ботаніки ім. М.Г. Холодного не провів з ним повного розрахунку, оскільки виплатив передбачену положеннями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» допомогу лише в квітні 2017 року, та в меншому розмірі, ніж передбачено цим законом, колегія суддів вважає такими, що не мають правового значення для вирішення даного спору про поновлення на роботі, оскільки ОСОБА_3, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, вимог про стягнення невиплачених при звільненні сум не заявляв, в той час як суд розглядає цивільні справи виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства - не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог.

Так як позивачем вимоги про стягнення належних при звільненні виплат не заявлялися і такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_3 про недоотриманя ним передбаченої ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» допомоги в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати не стосується предмета доказування у даній справі, яким є питання щодо законності чи незаконності звільнення позивача за скороченням.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: