Справа № 467/592/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Похитун М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка заяву представника позивача ОСОБА_2 про відвід судді, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_4 про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною.

В судовому засіданні 22 вересня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 подав письмову заяву, підписану також і позивачем ОСОБА_1, про відвід головуючого судді, в обґрунтування якої посилався на те, що головуючий суддя невірно використовує закон щодо подання стороною доказів під час попереднього судового засідання, проявляє неповагу до сторони позивача, засміявши його клопотання про призначення експертизи.

Крім того, головуючий суддя упереджено ставиться до сторони позивача, дозволяючи представнику відповідача ОСОБА_5 висловлювати свою думку в будь-який час судового процесу без дозволу головуючого, в той час як представнику позивача не дозволено сказати навіть слова.

Окрім цього, головуючий суддя відмовила в задоволенні клопотання про призначення експертизи, як ключового доказу сторони позивача та не реагує належним чином на заперечення по веденню судового процесу, порушуючи вимоги ст. 160 ЦПК України.

Позивач підтримала клопотання свого представника.

Відповідач, його представник в судове засідання не зявились, про його дату, час та місце повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань суду не направляли.

Третя особа державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, направив до суду заяву 07 серпня 2017 року, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши представника позивача, зясувавши позицію позивача, перевіривши доводи заявленого відводу, суд приходить до наступного.

За імперативним положенням ч.3 ст. 23 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Підстави для відводу судді встановлені ст. 20 ЦПК України.

Зокрема, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), серед іншого, якщо наявні обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Так, доводи представника позивача про неправильне застосування головуючим суддею закону щодо неподання стороною доказів, якщо інша сторона не оспорює обставини, на підтвердження яких має бути поданий цей доказ, є неспроможними, оскільки в попередньому судовому засідання було встановлено, що відповідач та його представник повністю заперечують проти позову.

Що стосується клопотання представника позивача про призначення експертизи та його вирішення судом, то суд вважає необхідним зазначити слідуюче.

Оскільки представником позивача в клопотанні про призначення заочної повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи «загальної» дієздатності ОСОБА_3 було одночасно, з використанням сполучника «або», зазначено дві різні установи, яким він просив доручити проведення експертизи, то суд зясовував якій саме установі слід доручити проведення експертизи.

При цьому суд керувався положеннями ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до яких особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Буд-яких зауважень щодо змісту клопотання, поданого представником позивача, судом зроблено не було.

При цьому, незгода сторони з ухвалою суду не є підставою для відводу судді, оскільки в даному випадку є підставою для включення заперечення на ухвалу суду до апеляційної скарги на судове рішення.

Доводи представника позивача щодо порушення судом положень ст. 160 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки є незрозумілим, що таке заперечення на ведення судового процесу.

Твердження представника позивача про упереджене відношення до сторони позивача є надуманими, оскільки судом було забезпечено рівність прав сторін щодо подання доказів в попередньому судовому засіданні та висловлення ними своєї думки щодо кожного заявленого клопотання.

За такого, заява позивача про відвід та висловлені в ній доводи щодо необєктивності та упередженості судді за своєю суттю є такими, що не ґрунтуються на вимогах статті 20 ЦПК України та є сумнівними.

При цьому наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Відтак підстави для відводу судді у даній справі відсутні, а тому в задоволенні заяви про відвід головуючого по справі судді належить відмовити.

Приймаючи таке рішення, суд керувався ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків …».

Також, судом враховано, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб'єктивного та об'єктивного критеріїв. За суб'єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 20, 23, 24, 209, 210, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про відвід судді відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення.

Заперечення на ухвалу суду можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя І.В. Явіца