Справа № 357/113/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: управління Пенсійного Фонду України в місті Білій Церкві Київської області , про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Москві, де проживав до вересня 1991 року з матір'ю ОСОБА_2, його батько ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав окремо від них, оскільки батьки розлучилися, через кілька місяців після переїзду до м. Білої Церкви він втратив зв'язок з батьком, про його місце перебування не знають ні рідні, ні знайомі батька, він звертався із запитами до різних органів, установ в Росії, але відомостей про батька не отримав. З 24.03.2015 року заявник є інвалідом з дитинства, для оформлення пенсії по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» необхідно визнання безвісно відсутнім його батька. А тому заявник просить суд визнати безвісно відсутнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Москва, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні заявник подану заяву підтримав.

Представник заінтересованої особи - управління Пенсійного Фонду України в місті Білій Церкві Київської області щодо задоволення заяви заперечувала, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є особою пенсійного віку, достовірних відомостей про те, чи отримує він пенсію, Пенсійним Фондом Російської Федерації суду не надано.

Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, покази свідка, оглянувши матеріали справи, цивільну справу № 357/4262/16-ц 2-о/357/119/16, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, народився в м. Москва Російської Федерації, з 26.05.1992 року зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2, його батьки: ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Наведене стверджується копією паспорта заявника та копією свідоцтва про його народження.

З матеріалів справи також вбачається, що шлюб між батьками заявника було розірвано 11.09.1967 року, про що зроблено запис за № 1810 в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу Київського відділу ЗАГС м. Москви, що слідує з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, а згідно копії свідоцтва про встановлення батьківства від 15.01.1991 року, ОСОБА_3 визнаний батьком ОСОБА_1.

Відповідно до ст.248 ЦПК України суд до початку розгляду справи про визнання особи безвісно відсутньою встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Так, заявник вказує останнім відомим місцем проживання його батька - АДРЕСА_1.

З довідки відділу адресно-довідкової роботи та інформаційних ресурсів УФМС Росії по м. Москві від 04.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку за місцем проживання в м. Москві і Московській області не значиться.

Відповідь надана на звернення самого заявника ОСОБА_1

Заявником також надано до суду довідку № 254/00 від 29.12.2015 року, видану Федеральним державним унітарним підприємством «Державний космічний науково-виробничий центр ім. М.В. Хрунічева», яке є правонаступником Машинобудівного заводу ім. М.В.Хрунічева, згідно якої, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 працював на даному підприємстві з 13.05.1958 року по 31.08.1961 року, звільнений в Радянську Армію, прийнятий на роботу з 20.12.1964 року, звільнений 05.03.1982 року за прогул без поважних причин, що стверджується копією цієї довідки в матеріалах справи.

На звернення заявника Білоцерківським відділом поліції ГУ НП в Київській області надано відповідь від 29.04.2016 року про те, що інформація про місцезнаходження його батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, про його притягнення до кримінальної відповідальності, перебування у державному та міждержавному розшуку, відсутня.

З відповіді Пенсійного Фонду Російської Федерації /виконавчої дирекції/ від 30.08.2016 року, яку було надано на запит управління Пенсійного Фонду України у Білоцерківському районі Київської області /де працює заявник/, вбачається, що згідно актуальних відомостей Федеральної бази даних пенсіонерів ПФР і бази даних Департаменту з питань пенсійного забезпечення осіб, які проживають за кордоном, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, одержувачем пенсії не значиться.

При цьому суд вважає необґрунтованими твердження представника заінтересованої особи стосовно того, що достовірних відомостей про те, чи отримує ОСОБА_3 пенсію, Пенсійним Фондом Російської Федерації суду не надано.

Так, з наведеної вище відповіді в матеріалах справи вбачається, що перевірка стосовно ОСОБА_3 була проведена Пенсійним Фондом Російської Федерації на підставі всієї бази даних, а посилання у відповіді на те, що для ідентифікації особи необхідні не тільки персональні дані, але і наявність відповідних документів, стосуються того, коли подібні запити будуть направлятися в майбутньому.

В судовому засіданні також встановлено, що заявник звертався до родичів батька у м. Москві, дружина рідного батькового брата ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7, яка проживає в АДРЕСА_3, повідомила, що з батьком заявника вони втратили зв'язок з 1991 року, зі слів його сусідів, він в 1991 році поміняв квартиру в м. Москва на квартиру у м. Пітушки Володимирської області, з того часу ніяких відомостей про нього немає, вони зверталися до органів міліції, але його так і не знайшли.

Ці обставини зазначені в листі ОСОБА_6 від 12.05.2016 року, копію якого надав заявник, він надав також конверт, марки та поштові відмітки на якому свідчать про те, що лист дійсно направлено з м. Москви, відправником вказано ОСОБА_6

За ст.43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Як вказано вище в рішенні, за адресою, яку вказував заявник, як останнє відоме постійне місце проживання його батька, відомості про нього відсутні з 1991 року, заявником надано відповіді з установ, організацій за останнім відомим місцем проживання та роботи його батька, родичі батька в Росії також підтвердили відсутність відомостей про нього з 1991 року.

Зазначені обставини підтвердила і свідок ОСОБА_2 -мати заявника, яка показала в суді, що вона особисто телефонувала до рідні її бувшого чоловіка, намагалася його розшукати, але відомості про нього з 1991 року відсутні, відомо тільки про те, що він поміняв квартиру в м. Москві та квартиру в м. Пітушки Володимирської області, але там він також не з'явився.

А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає, що заявником надано належні та допустимі докази, які підтверджують відсутність відомостей про місце перебування його батька протягом тривалого часу, більше року, що є підставою для визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Як вказує заявник, визнання безвісно відсутнім його батька необхідно йому для призначення пенсії за ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію у разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї, до яких належать також діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Положення цього Закону, що стосуються сім'ї померлого, відповідно поширюються і на сім'ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку /ч.7 ст.36 Закону/.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 24.03.2015 року встановлено 3 групу інвалідності з дитинства довічно, що стверджується копією довідки МСЕК серії АВ № 0201435.

Згідно копії довідки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради № о/с 614757 від 22.07.2015 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 27.03.2015 року та одержує державну соціальну допомогу , яка призначається інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам.

Отже, ОСОБА_1 належить до категорії осіб, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника.

Представник заінтересованої особи посилалася також на те, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічною заявою, яку було залишено без розгляду.

З матеріалів оглянутої цивільної справи № 357/4262/16-ц 2-0/357/119/16 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно звертався 07.04.2016 року до суду з аналогічною заявою, яку ухвалою суду від 29.06.2016 року було залишено без розгляду на підставі письмового клопотання заявника, оскільки на той час ще не було отримано відповіді з Пенсійного Фонду Російської Федерації.

Але залишення без розгляду вказаної заяви не є перешкодою для звернення до суду заявника з аналогічною заявою.

При розгляді даної справи судом враховується наступне.

З 30.09.2016 року набрали чинності Закони України «Про внесення змін до Конституції України /щодо правосуддя/» № 1401-VIII та «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, положеннями яких не передбачено, зокрема, інституту народних засідателів, а закріплено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом,- колегією суддів, а також за участю присяжних.

Згідно з п.1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечить Конституції України, це стосується і набуття чинності Законом про внесення змін до Конституції України. А тому положення ч.2 ст.18 та ч.4 ст.234 ЦПК України, які передбачають необхідність розгляду певних категорій справ, в т.ч. і справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, за участю народних засідателів, фактично втратили чинність після набуття чинності вказаним Законом № 1401-VIII як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинної Конституції.

На це вказується в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.10.2016 року № 21.

А тому дана справа розглянута суддею одноособово без участі народних засідателів.

За ст. 246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

З врахуванням всього вищенаведеного та проаналізувавши всі надані докази, суд вважає за можливе визнати ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Заявником сплачено судовий збір в сумі 275 грн.60 коп., оскільки він звернувся з даною заявою до суду 14.12.2016 року, про що свідчить поштовий штамп на конверті.

Керуючись ст.43 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 246-250 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Визнати безвісно відсутнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Москва, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя А. М. Дмитренко