справа №176/1635/16-ц
провадження №2/176/164/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2017 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Волчек Н.Ю.,

з участю секретаря Ханіної М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вищезазначеною позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати договір фінансового лізінгу №004238 з додатками від 29.04.2016 року - недійсним. Стягнути з відповідача сплачені кошти в розмірі 50 000 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 29 квітня 2016 року між ним (лізингоодержувачем) та ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу №004238, за умовами якого товариство зобовязалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (транспортний засіб Ford Focus), а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

У день укладення договору позивач був повідомлений представником відповідача в усній формі про необхідність передоплати та йому було надано рахунок для сплати коштів у сумі 50 000 грн. Після сплати вказаних коштів позивачу надали для підписання договір лізінгу та запевнили, що протягом декількох днів предмет лізінгу буде йому переданий. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір, він зрозумів, що його обманули. Представником не було розяснено призначення платежу в сумі 50 000 грн., який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладанням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортних засобів (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитись з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово звертався до компанії, але вирішити питання так і не вдалося. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернути, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача. Також, звертає увагу суду на те, що представником компанії не було надано для ознайомлення та підпису позивачу ОСОБА_2 №1 Графік сплати авансового внеску, ОСОБА_2 №2 Специфікація та ОСОБА_2 №3 Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, що є невідємною частиною даного договору (п.16.12 договору).

Посилаючись на несправедливість умов укладеного договору лізингу та нечесну підприємницьку діяльність з боку відповідача, введення відповідачем в оману, наданням нечіткої, незрозумілої інформації також, щодо ціни та предмета лізингу та способу її розрахунку, позивач на підставі ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.230 ЦК України просить визнати вказаний договір недійсним та стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 50 000 грн., та сплачені судові витрати.

У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про день слухання справи сповіщений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Враховуючи те, що відповідач є юридичною особою та те, що повторно не забезпечена явка представника відповідача в судове засідання, суд вважає такі дії відповідача спробою затягнути судовий розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

29 квітня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 (лізингоодержувачем) та ТОВ «Лізінгова компанія «Ваш Авто» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу №004238, за умовами якого товариство зобовязалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (транспортний засіб Ford Focus), а лізингоодержувач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. (а.с. 13) Вартість предмета лізінгу, на момент укладання договору становить 19648,93 доларів США, що еквівалентно 497118,00 грн. (а.с.15 на звороті).

Згідно з п.4.1 договору лізінгодавець передає у користування предмет лізінгу лізінгоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізінгодавця наступних платежів адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізінгу у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п.1.7 ст. 1 даного договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право Лізінгоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), термін поставки предмета лізінгу може бути відповідно змінено. (а.с.14 на звороті)

Відповідно до п.10.3 лізінгового договору на момент його укладання розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмету лізінгу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору становить 303,49 доларів США, що еквівалентно 7678,30 грн.

Позивач ознайомився з умовами договору лізингу та погодився з ними, що посвідчив своїм підписом як на кожній сторінці договору. (а.с.13-18). При цьому з його пояснень в позовній заяві вбачається, що додатки до договору №1 графік сплати Авансового внеску, №2- специфікація та додаток, №3 - графік покриття витрат та виплати лізингових платежів до договору, які є невідємною частиною договору, йому вручені не були та він не знайомий з їх змістом. Дане твердження позивача про невручення йому додатків до договору та не ознайомлення його зі змістом цих додатків відповідачем не спростовано.

Того ж дня позивачем сплачено відповідачу, 50000 грн. як предоплату за транспортний засіб, але відповідачем ці кошти були зараховані в рахунок сплати адміністративного платежу п.9.7 договору. (а.с.16).

Дослідивши матеріали справи, зокрема окремі пункти договору фінансового лізингу №004238, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір є несправедливив по відношенню до відповідача, порушує принцип добросовісності, його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін та завдають шкоди позивачеві.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не має права включати в договір з позивачем умови, які є несправедливими. В даному випадку такими умовами є зарахування першого платежу за договором у розмірі 50000 грн. у якості адміністративного платежу, що не підлягає поверненню у жодному випадку та є платою за укладання договору.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.509 ЦК України, зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Предметом договору лізингу (предметом лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ст.3 Закону України "Про фінансовий лізинг").

Згідно з ч.1 ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Згідно зі ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника) тощо. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Аналізуючи норму ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди позивачеві.

Так, у зазначених договірних документах, предметом лізінгу визначено «Ford Focus», який не може вважатися предметом договору лізінгу, оскільки він не відзначений індивідуальними ознаками (не вказано, який це саме транспортний засіб і чи це транспортний засіб взагалі, його виробника, колір, з пробігом чи ні, модель, комплектацію, рік випуску, згідно якого прасу тощо. Вищеперелічені умови є обовязковими, але в самому договорі вони відсутні.

Відсутність домовленості щодо перелічених індивідуальних ознак транспортного засобу, суперечить також вимогам ст. 767 ч.1 ЦК України щодо обовязку передачі у найм предмета, який відповідає комплектності та стані який відповідає умовам договору. Натомість у договорі зазначено, що специфікація предмета лізінгу була самостійно та свідомо обрана лізінгоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам. (а.с.13)

Відомості про продавця (постачальника) предмета лізингу в укладеному сторонами договорі відсутні як і реквізити продавця, відповідно до розділу "Визначення термінів", зазначаються лише в акті приймання-передачі предмета лізингу, який складається у ході виконання договору.

У порушення зазначених норм статтею 12 договору «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність лізингоотримувача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, зокрема, встановлена відповідальність лізингоодержувача у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Водночас у договорі встановлена відповідальність лізингодавця перед споживачем у вигляді одностороннього розірвання договору лізингоодержувачем лише у випадку неотримання транспортного засобу, при цьому таке розірвання договору поставлено в залежність від надання відповіді лізингодавцем та тягне за собою штрафні санкції для лізингоодержувача.

Таким чином, споживач практично позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Згідно з п.5.4 Договору, на лізингоодержувача покладається відповідальність стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням предмета лізингу, або стану предмета лізингу, протягом строку лізингу або протягом терміну володіння лізингоодержувачем предметом лізингу, якщо він довший.

Згідно з п.5.10 договору, з дати передачі предмета лізингу лізингоодержувач бере на себе всі ризики, пов"язані з пошкодженням, втратою, викраденням або передчасним зносом предмета лізингу чи будь-якої його частини.

Разом з тим на підставі п.7.3 договору страхування предмета лізингу здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця.

Крім того, пунктом 5.8 договору передбачено, що у зв"язку з тим, що лізингоодержувач свідомо обирає предмет лізингу та визначає його у п.1.1. договору, лізингодавець не несе відповідальності за будь-які особливі характеристики або придатність предмета лізингу для будь-якої мети.

Відповідно до Технічного опису бланка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.04.2015 року № 447, до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вносяться, зокрема, дані про рік випуску транспортного засобу, його марку, модель, тип, № шасі (кузова), повна маса та маса без навантаження, категорію, об"єм двигуна, тип пального, колір, які й становлять індивідуальні ознаки транспортного засобу, що є предметом договору лізингу.

Спірний договір зазначених даних (рік випуску, № шасі, колір тощо) не містить, пунктом 1.1. договору визначено лише марку/модель, комплектацію/модифікацію, об"єм двигуна, тип КПП та привід, тобто договір не відповідає положенням ст.3 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Положення про передачу лізингодавцем предмета лізингу належної якості у спірному договорі відсутні.

Пунктом 10.15 договору встановлено, що у разі неузгодженої договором зміни розміру лізингових платежів сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди чи акту лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають.

Отже, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів.

Таким чином, зазначені умови договору суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу прав та обов"язків сторін, а тому завдають шкоду споживачеві, та, відповідно, є несправедливими.

На думку суду, визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Виходячи із зазначених обставин, суд також вважає, що укладення сторонами спірного договору здійснено із застосуванням відповідачем нечесної підприємницької діяльності у вигляді замовчування ним при укладанні вказаного договору інформації найменування продавця предмету лізингу, фактичної наявності предмета лізингу у цього продавця, дати виготовлення предмета лізингу, специфікації, року випуску та походження предмета лізингу, відсутність однозначної, чіткої та зрозумілої інформації про графік погашення лізингових платежів, розмір виплат у грошовому виразі та їх призначення, що спонукало споживача дати згоду на здійснення вказаного правочину, на який в іншому випадку він не погодився б.

При цьому суд зважає, що спірний договір не містить умов щодо розміру адміністративного платежу, його розмір визначено лише у додатку 1 до договору, а визначення і розрахунок адміністративного платежу як у договорі лізингу (розділ "Визначення термінів"), так і у додатку 1 до договору є неоднозначними та призводить звичайного споживача, який не є знавцем фінансового права, до висновку про включення адміністративного платежу до вартості предмета лізингу, визначеної п.8.2 договору та додатками до нього у сумі 21276,60 доларів США, що складає на день укладення договору 500000 грн.

До істотних умов договору лізингу Закон України «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно з ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» , можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

У вступній частині договору визначено (а.с.13), що адміністративним платежем є першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на оплату.

Законодавець розрізняє поняття "укладання" та "виконання" договору.

Так, відповідно до ст.17 Закону України "Про фінансовий лізинг", спори, що виникають при укладанні та виконанні лізингових договорів, вирішуються відповідно до закону.

Аналогічне вживання вказаних понять міститься і у Цивільному кодексі України (ч.3 ст.712, ч.3 ст.713, ч.3 ст.714, ч.6 ст.715, ч.2 ст.759).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що зазначений у договорі адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу, як і до інших передбачених законом платежів, а тому умови договору про сплату позивачем адміністративного платежу не відповідають діючому законодавству.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року у справі № 161/6341/15-ц відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Виходячи з викладеного, оскільки спірний договір не посвідчено нотаріально, він є нікчемним.

Статтею 203 ЦК визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсність правочину визначено статтею 215 ЦК. Так, відповідно до частини першої цієї статті підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою статті 215 ЦК визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно зі ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вказану норму, суд вважає нобхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним адміністративний платіж в сумі 50 000 гривень.

Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізінгоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг.

Пункт 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №004238 з додатками від 29 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто", юридична адреса: 01601,м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, , р/р 4 в АТ «Райффайзен банк Аваль» МФО 380805 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер 191451837, сплачений за договором адміністративний платіж в сумі 50 000 грн. та судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., а всього 50551 (пятдесят тисяч пятсот пятдесят одну) гривню.20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в десятиденний строк з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного суду через Жовтоводський міський суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Жовтоводського міського суду Н.Ю. Волчек