АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/592/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Борденюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представників відповідача ОСОБА_5- ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ м. Києві, ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_10, законним представником якої є ОСОБА_11, ПАТ «Укрінбанк» про визнання прилюдних торгів недійсними, повернення майна з чужого незаконного володіння і визнання права власності.

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивачі звернулись до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог ставили питання про визнання недійсними прилюдних торгів від 23 квітня 2012 року з продажу квартири АДРЕСА_1, визнання недійсним протоколу про проведення прилюдних торгів від 23.04.2012 року, актів державного виконавця про проведення прилюдних торгів, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 04.05.2012 року. А також, ставили питання про витребування на їх користь вищевказаної квартири від ОСОБА_5 і визнати за ними право власності.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2013 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року позов було задоволено.

Визнано незаконним акт №352/19 від 27.04.2012 року державного виконавця про прилюдні торги з продажу квартири АДРЕСА_1, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві 17.04.2012 року.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане, 04.05.2012 року і зареєстроване у реєстрі за №305, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Т.Тарасюком, яким посвідчено право власності ОСОБА_5 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого в м. Києві 26.03.1998 року Головним правлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 26.03.1998 року серія КВ №18144.

Витребувано з володіння ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У решті позову було відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року було вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_5 - ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представники відповідачів підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник не визнали апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Інші учасники, будучи повідомленими про розгляд справи в судове засідання не з'явилися, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 30 вересня 2008 року між АТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Торговий дім «Байкал» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 547 000 гривень з кінцевим строком повернення до 29 вересня 2009 року зі сплатою 20 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між АТ «Український інноваційний банк», ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір іпотеки, предметом якої була квартира АДРЕСА_1.

22 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 було видано виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на вищевказану квартиру у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2008 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 20 вересня 2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису.

23 квітня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації належної ОСОБА_3, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_1, за результатами проведення яких переможцем стала ОСОБА_5.

Суд першої інстанції, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року за яким, виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований у реєстрі за №3293 на договорі іпотеки нерухомого майна від 30.09.2008 року про стягнення грошових коштів у розмірі 782 837, 65 гривень - суми боргу за кредитною угодою №748 від 30.09.2008 року було визнано таким, що не підлягає виконанню, вважав що оспорювані прилюдні торги, 23 квітня 2012 року, були проведені на підставі виконавчого документу, який не підлягав виконанню. Що свідчить про незаконність і недійсність правочину із купівлі-продажу предмету іпотеки, який був оформлений складенням державним виконавцем акту №352/19 від 27.04.2012 року про прилюдні торги з продажу квартири і видачею приватним нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

Викладене є підставою для визнання складеного державним виконавцем акту №352/19 від 27.04.2012 року про прилюдні торги з продажу квартири незаконним і визнання недійсним свідоцтва приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, яким посвідчено право власності ОСОБА_5 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скарго, представник відповідача вказувала на те, що визнаючи недійсними прилюдні торги судом першої інстанції не було вказано які порушення правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням, було допущено відповідачем під час їх проведення 27.04.2012 року. А також те, що одним із способів захисту порушеного права згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. З урахуванням того, що акт про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочином, то він може бути визнаний недійсним у судовому порядку. Але, судом першої інстанції було визнано правочин незаконним, що є порушення ст. 16 ЦК України, оскільки судом першої інстанції було обрано спосіб захисту, який не передбачено законом.

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2012 року виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований у реєстрі за №3293 на договорі іпотеки нерухомого майна від 30.09.2008 року про стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 782 837, 65 гривень суми боргу за кредитною угодою №748 від 30.09.2008 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, прилюдні торги з яких було продано заставне майно на підставі виконавчого документу, який не підлягав виконанню з часу його постановлення за своїм змістом є недійсними, але не з підстав визначених законодавчо у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. А з підстав того, що виконавче провадження відкрито з порушенням норм законодавства.

Так як за змістом пункту 4 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється на підставі виконавчих написів нотаріусів.

На час відкриття виконавчого провадження виконавчий напис поданий банком не підлягав до виконання. У разі його скасування, він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

При цьому слід зазначити, що у разі скасування незаконного рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, запис підлягає відновленню з моменту його первісного вчинення, тобто запис є дійсним з моменту вчинення первинного запису у Державному реєстрі іпотек.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо необхідності визнання незаконним акту №352/19 від 27.04.2012 року державного виконавця про прилюдні торги з продажу квартири та визнання недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів повністю узгоджуються з нормами діючого законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Крім того, відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання вендикаційного позову зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна із володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можливі, зокрема за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передавав майно поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Особа яка звернулася до суду з апеляційною скаргою вказувала на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги саме наявність у діях позивачів волі на передачу майна іншій особі. Підтвердженням чого є те, що іпотекодавець знав про передачу свого майна в іпотеку, як і усвідомлював можливість його відчуження внаслідок неналежного виконання умов договору.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не взято до уваги те, що виходячи з положень Закону України «Про іпотеку» та ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий ( на підставі рішення суду) та два позасудові ( на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя).

За матеріалами справи вбачається, що вимоги кредитора були забезпеченні в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису. Відтак підстав вважати, що майно вибуло з волі власника нема.

Також апелянтом вказувалось на те, що суд не взяв до уваги той факт, що відповідно до вимог ст. 388 ЦК України держава гарантує захист прав власності добросовісного набувача ( особа, яка придбала майно з публічних торгів) на придбане майно тим, що таке майно не може бути витребувано у нього в разі, якщо воно було продано у порядку встановленому для виконання судових рішень.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за позовом здійснювалося на підставі виконавчого напису нотаріуса, зареєстрований у реєстрі за №3293 на договорі іпотеки нерухомого майна від 30.09.2008 року про стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 782 837, 65 гривень суми боргу за кредитною угодою №748 від 30.09.2008, який у відповідності до рішення суду було року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі - продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі - продажу - продавця та покупця до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов'язальних відносин.

Відповідно до п.4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору.

Покупцем за результатами проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна була ОСОБА_5 а продавцем виступало ВДВС Святошинського РУЮ.

Враховуючи те, що прилюдні торги за результатами розгляду справи не були признані недійсними, то і правових підстав для застосування наслідків реституції в даній справі нема.

Також матеріали справи не містять у собі вимог відповідача про повернення коштів сплачених нею за придбану з прилюдних торгів квартиру. Відтак, суд апеляційної інстанції не може вийти за межі заявлених позовних вимог та покласти відповідальність про поверненню зазначених вище коштів на сторін які визначені в якості відповідачів, як і змінити склад сторін.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: