АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4631/17 Головуючий 1 інст. - Євтіфієв В.М.
Справа 612/1631/15 Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П.,

Швецової Л.А.,

секретаря Прологаєва А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 2 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа Інспекція з питань захисту прав споживачів про визнання договору кредиту недійсним,-

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року позивач звернувся з позовом згодом його уточнюючи просив суд, визнати договір про надання кредиту, додатковий договір та додаткову угоду недійсними в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів».

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 2 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник позивача ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд не взяв до уваги той факт, що відповідачем перед підписанням з позивачем договору було приховано важливу інформацію щодо встановлених між сторонами умов договору, приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту.

Вказує про те, що встановлені судовим експертом розбіжності є такими що поліпшують умови банку, який розробляв спірні кредитні договори та додатки до нього.

Зазначає, що договір про надання споживчого кредиту було укладено під впливом омани з боку банку, на що суд першої інстанції не звернув уваги неуважно та поверхнево розглянувши справу прийняв незаконне рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору позивач був вільним, брати кредит саме на визначених умовах його ніхто не примушував, крім того позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі повідомивши про це кредитодавця, проте на умовах які він вважав для себе вигідними цього не зробив.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що між відповідачем та позивачем 22 грудня 2006 року був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згодом 1 червня 2007 року укладено додатковий договір до Кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач зобов'язувався надати позивачу, а позивач зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати та повернути грошові кошти у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнювало 120200,00 дол. США та сплатити проценти, комісії.

В березні 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до Кредитного договору в умовах якої сторонами був підписаний новий графік платежів без змін будь - яких інших умов.

Згідно частин 1-3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин пері застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до вимог п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі умови договору кредиту.

Банком всі обов'язки перед позивачем за договором про надання споживчого кредиту виконано в повному обсязі та вчасно, позивач прийняв це виконання та сам протягом декількох років здійснював погашення заборгованості, сплачував грошові кошти за користування кредитом та не висловлював до моменту звернення до суду свої письмові заперечення або незгоду про можливі порушення своїх прав або про невідповідність кредитного договору його інтересам, що є підтвердженням того, що ним було прийнято усі умови договору та згоден був з його умовами.

При підписанні кредитного договору позивач був вільним при укладанні кредитного договору, його ніхто не примушував брати кредит саме за визначеними умовами, він сам особисто обрав ті умови кредитування, які вважав вигіднішими для себе, крім того мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

В силу вимог п. 9.13 кредитного договору, позичальник своїм підписом засвідчив, що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» (оборот а.с.13).

З урахуванням викладеного, вбачається що сторонами підписання договору споживчого кредиту було досягнуто згоди по всім істотним умовам, встановленим діючим законодавством України для цього виду правочину.

Разом з тим обставини зазначені у висновку експерта є підставами для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості, а не визнання кредитного договору недійсним.

Всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладання договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства та визнавати його недійсним.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Висновок суду про відмову у задоволенні позову відповідають обставинам справи і узгоджується з наявними в ній доказами.

Доводи позивача, що укладений кредитний договір, додатковий договір та додаткова угода були укладені під впливом омани з боку банку спростовуються матеріалами справи, оскільки вбачається, що позивач протягом декількох років здійснював погашення заборгованості, сплачував грошові кошти за користування кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 2 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

Л.А. Швецова