Номер провадження: 22-ц/785/7457/17
Номер справи місцевого суду: 518/990/16-ц
Головуючий у першій інстанції Палій С. А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 18 серпня 2017 року у цивільній справі за поданням Ширяївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про вирішення питання про примусове проникнення до житлових та нежитлових приміщень для подальшого примусового виконання виконавчого листа, стягувач ОСОБА_4,

встановила:

Ширяївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - ВДВС ГТУЮ в Одеській області) звернувся до суду з поданням про вирішення питання про примусове проникнення до житлових та нежитлових приміщень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, для подальшого примусового виконання виконавчого листа № 518/990/16-ц, виданого 20.07.2017 року Ширяївським районним судом Одеської області - про відібрання дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повернути його матері - ОСОБА_4.

Подання державний виконавець Ширяєвського ВДВС ГТУЮ в Одеській області обґрунтовував тим, що рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 16.12.2016 року було визначено місце проживання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 - разом з батьком, ОСОБА_3

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.06.2017 року дане рішення від 16.12.2016 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким встановлено місце проживання дитини з матір'ю, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2, з відібранням дитини у батька.

20.07.2017 року Ширяївським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист № 518/990/16-ц у вказаній цивільній справі.

24.07.2017 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вище вказаного виконавчого листа, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку та надано можливість самостійного виконання рішення.

Однак боржником самостійно рішення не виконано, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення, а саме:

25.07.2017 року було винесено постанови про залучення органів опіки та піклування та працівників органів внутрішніх справ для участі у проведенні виконавчих дій 26.07.2017 року о 09:30 годині.

26.07.2017 року за даним виконавчим листом виконавчі дії проведені не були, у зв'язку з тим, що дитина ОСОБА_5, який до приїзду працівників ДВС, органу опіки та піклування та органів внутрішніх справ, знаходився на подвір'ї та побачивши їх, забіг до літньої кухні, зачинившись з середини на внутрішній замок. Дитина категорично відмовлялася йти з будь-ким на контакт. Батько відмовлявся відчинити двері, мотивуючи тим, що фізично не взмозі їх відчинити, ігноруючи прохання державного виконавця надавати доступ до приміщення, де знаходиться дитина, про що було складено відповідний акт.

Крім того, батьком ОСОБА_3 було надано письмові пояснення, де він пояснив, що він не відмовляється виконувати рішення суду, але дитина сама зачинилась у кімнаті, а ключів у нього немає, у зв'язку з чим він фізично не має змоги відчинити двері та передати дитину матері.

28.07.2017 року було винесено постанови про залучення органів опіки та піклування та працівників органів внутрішніх справ для участі у проведенні виконавчих дій 31.07.2017 року о 09:00 годині.

31.07.2017 року при виїзді за вище вказаною адресою - дитина ОСОБА_5 знову побачивши прибувших, забігла до літньої кухні та зачинилася з середини на ключ.

На вмовляння матері він не реагував. Батько ОСОБА_3 відкривати будинок відмовився, пояснивши, що він не взмозі відчинити двері, так як у нього відсутні ключі від них, про що був складений відповідний акт.

ОСОБА_4 та її представник вважали, що подання підлягає задоволенню.

ОСОБА_3 заперечував проти задоволення подання.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 18.08.2017 року подання державного виконавця Ширяївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даної ухвали суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як було зазначено вище, рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.06.2017 року було встановлено місце проживання дитини ОСОБА_5 з матір'ю, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 з відібранням дитини у батька.

За змістом ст. 124 Конституції України та у відповідності до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, вищевказане рішення апеляційного суду Одеської області від 22.06.2017 року, яке в той же день набрало законної сили, є обов'язковим для виконання.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

У зв'язку з цим, 20.07.2017 року Ширяївським районним судом Одеської області був виданий виконавчий лист № 518/990/16-ц по вказаній цивільній справі.

24.07.2017 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вище вказаного виконавчого листа, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку та надано можливість самостійного виконання рішення.

Однак боржником самостійно рішення не виконано, в зв'язку з чим відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення

Так, 25.07.2017 року було винесено постанови про залучення органів опіки та піклування та працівників органів внутрішніх справ для участі у проведенні виконавчих дій 26.07.2017 року о 09:30 годині.

26.07.2017 року за даним виконавчим листом виконавчі дії проведені не були у зв'язку з тим, що дитина, ОСОБА_5, який до приїзду працівників ДВС, органу опіки та піклування та органів внутрішніх справ знаходився на подвір'ї та побачивши їх, забіг до літньої кухні, зачинившись з середини на внутрішній замок. Дитина категорично відмовлялася йти з будь-ким на контакт. Батько відмовлявся відчинити двері, мотивуючи тим, що фізично не в змозі, ігноруючи прохання державного виконавця надавати доступ до приміщення, де знаходиться дитина, про що було складено відповідний акт.

Крім того, батьком ОСОБА_3 було надано письмові пояснення, де він пояснив, що він не відмовляється виконувати рішення суду, але дитина сама зачинилась у кімнаті, а ключів у нього не має. Фізично він не має змоги відчинити двері та передати дитину матері.

28.07.2017 року було винесено постанови про залучення органів опіки та піклування та працівників органів внутрішніх справ для участі у проведенні виконавчих дій 31.07.2017 року о 09:00 годині.

31.07.2017 року при виїзді за вище вказаною адресою - дитина ОСОБА_5 знову побачивши прибувших забігла до літньої кухні та зачинилася з середини на ключ.

На вмовляння матері він не реагував. Батько ОСОБА_3 відкривати будинок відмовився, пояснивши, що він не в змозі відчинити двері, так як в нього відсутні ключі від них, про що був складений відповідний акт.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції про те, що вищевказані обставини перешкоджають виконати судове рішення, у зв'язку з чим державний виконавець звернувся до суду із даним поданням, посилаючись на те, що вимоги стягувача щодо відібрання дитини від батька і передачі її матері, без надання дозволу на проникнення до житлового і нежитлового приміщень, буде неможливим.

При цьому, суд обгрунтовано виходив із того, що відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 06.10.2016 року, виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи регулюються положенням ст. 376 ЦПК України.

Згідно зі ст. 376 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, в якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 22.06.2017 року в частині відібрання дитини, можливе лише шляхом надання дозволу на проникнення до житлових та нежитлових приміщень ОСОБА_3

З підстав викладеного, доводи заявника апеляційної скарги про те, що малолітня дитина сторін не бажає проживати з мамою, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні подання державного виконавця, оскільки тільки таким чином можливо виконати судове рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, колегією суддів враховано, що малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не заперечує проти проживання з мамою, однак самостійно не взмозі прийняти відповідне рішення, враховуючи також те, що його батько ОСОБА_3 не дозволяє йому спілкуватись з мамою - ОСОБА_4, що було встановлено в суді апеляційної інстанції.

Так, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 пояснили колегії суддів, що ОСОБА_4 мешкає зі своїми батьками і ніякого чоловіка поряд з нею немає. Також вона пояснила, що всі намагання побачити дитину і спілкуватись з нею, були перервані батьком - ОСОБА_3, який оберігає дитину і дома і в школі і забороняє дитині бачиться з мамою.

ОСОБА_4 також колегії суддів пояснила, що батько ОСОБА_3 налаштовує малолітнього сина проти неї, ображає її нецензурними словами в присутності малолітнього сина, що додатково свідчить про неможливість вираження вільної думки сина стосовно того, з ким він бажає проживати.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для постановлення ухвали у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти подання державного виконавця та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ширяївського районного суду Одеської області від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Т.В. Цюра