У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 160 000 доларів США, з оплатою за процентною ставкою 12,40 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань 21 березня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 190001, за умовами якого останній зобов'язався перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань перед Банком, що виникли з вищевказаного кредитного договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ «УкрСиббанк», від 15 травня 2015 року за кредитом ОСОБА_3 останній черговий платіж на погашення кредиту згідно графіка погашення у відповідності з додатком № 1 до кредитного договору здійснила 26 травня 2014 року, після чого припинила виконувати взяті на себе зобов'язання за основним договором.

За таких обставин, дія договору поруки є такою, що припинилася з дати настання несплати ОСОБА_3 чергового платежу за кредитним договором. Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення банком вимог до відповідача розпочався 26 липня 2014 року та закінчився 26 січня 2015 року, у вказаний проміжок часу банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'являв.

Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово, без згоди ОСОБА_2 змінював процентну ставку, збільшуючи її з 12% до 24% річних.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив визнати припиненим з 26 січня 2015 року, договір поруки № 190001, укладений 21 березня 2008 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що будь-яких змін, про внесення яких кредитор був зобов'язаний повідомити та отримати згоду від поручителя ОСОБА_2, до кредитного договору не вносилось, а поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, умовами якого передбачено збільшення вдвічі процентної ставки від ставки встановленої умовами договору на прострочену суму основного боргу. Нарахування банком процентів за користування кредитом у розмірі 24,8% на прострочену суму заборгованості, що відображено в довідці-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_3 на 15 травня 2015 року за кредитним договором № 000 від 31 березня 2008 року, не може вважатись збільшенням обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України немає. Тому висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є правильним.

Такий висновок узгоджуються з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-1199цс16 від 06 липня 2016 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які посилається представник у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович