АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб :

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на те, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг для споживачів району.

Відповідачі є споживачами послуг, які надаються позивачем, але не здійснюють їх оплату належним чином внаслідок чого утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги з 01.10.2008 по 01.07.2011 в сумі 5 211,59 грн. із яких: 4 509,99 грн. - основний борг, 548,03 грн. - інфляційні витрати та 3 % річних.

Посилаючись на зазначені обставини, КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» просило стягнути з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Справа № 761/18725/14-ц
№ апеляційного провадження № 22-ц/796/2041/2017
Головуючий у суді першої інстанції: А.І. Гюменюк
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року позов КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_6 солідарно на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» кошти у розмірі 5455 грн. 19 коп. ( т.1 а.с. 148-152).

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення суду скасувати та відмовити у задоволені позову, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права, так як судом не з'ясовано, за які саме житлово-комунальні послуги нарахована заборгованість та за який період і на підставі яких тарифів. Не враховано судом і того, що позов пред'явлено за межами строку позовної давності і відповідач просила застосувати строк позовної давності. Суд безпідставно стягнув з відповідачів штрафні санкції - інфляційні нарахування та 3 проценти річних, незважаючи на те , що Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі санкції не передбачено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року було скасовано та було ухвалено нове рішення, яким у задоволені позовних вимог КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено.

30 березня 2016 року КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» подало касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року (т.2 а.с. 22-24)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року касаційну скаргу КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» було задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції ( т.2 а.с.68,69).

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, незважаючи на відсутність між сторонами договору про надання цих послуг, яка сама по собі не може бути підставою для звільнення від оплати фактично наданих послуг.

Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» створено з метою отримання прибутку від господарської діяльності спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населення у сфері житлово-комунального господарства в якості виконання цих послуг (п. 2.1 Статуту КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») (а.с. 23 -29).

Основними напрямками діяльності Підприємства, зокрема, є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємство з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг (пп. 2.2.1,2.2.2,2.2.3 п.2.2 розділу 2 Статуту).

Згідно довідки ТОВ «Кийградсервіс» Шевченківського району ОСОБА_3, ОСОБА_6 є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 4)

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наданої позивачем довідки про нарахування та оплату за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 випливає, що заборгованість за надані житлово-комунальні послуги: з утримання будинку та прибудинкової території, центральнее опалення і газ утворилася з 1 жовтня 2008 року і по 1 липня 2011 року в сумі 4509, 99 грн. (т.1 а.с. 217- 231).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положенням пп. 5 п.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, відповідно до яких на боржника покладено обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з наведеного, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

За таких обставин, встановивши неналежне виконання відповідачами грошових зобов'язань з оплати житлово-комунальних послуг, суд дійшов правильного висновку, що на ці правовідносини поширюються положення ч.2 ст. 625 ЦК України і обґрунтовано стягнув з відповідачів на користь позивача інфляційні витрати в сумі 548 грн. 03 коп. та 3 % річних від простроченої суми - 153 грн. 57 коп.

А відтак, доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення судом інфляційних витрат та 3% річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України є необґрунтованими.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.1, 5 ст. 261 ЦК України ).

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З наданого позивачем розрахунку видно, що відповідачі частково сплачували заборгованість за житлово-комунальні послуги .

Так, у жовтні та листопаді 2008 року відповідачі не сплатили за житлово-комунальні послуги 375,28 грн., а 01.12.2008 сплатили - 346,83 грн., тобто частково погасили заборгованість за цей період.

Крім того, положенням ч.1 ст. 95 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 4 509,99 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 548,03 грн. і 3 % річних -153,57 грн., всього 5 267,67 грн. з урахуванням судових витрат.

19 жовтня 2011 року за заявою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 4509, 99 грн., інфляційні нарахування в розмірі 548,03 грн., 3 % річних у розмірі 153,57 грн., судовий збір в розмірі 26,06 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 ,00 грн., а всього 5267,65 грн ( т.2, а.с. 31)

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2011 року судовий наказ від 19 жовтня 2011 року, виданий суддею Шевченківського районного суду м. Києва за заявою Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 4 509,99 грн., інфляційні нарахування - 548,03 грн., 3 % річних - 153,57 грн. та судовий збір - 26,06 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 30,00 грн., а всього 5267,65 грн., скасований.

Отже, подачею позивачем заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги та визнання ними боргу, перебіг позовної давності переривається і з 23 грудня 2011 року починається заново.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги 24 червня 2014 року, тобто в межах трирічного строку.

За таких обставин, суд правильно відмовив у застосуванні позовної давності , оскільки наведені обставини свідчать про відсутність підстав до її застосування.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги при вирішенні спору доводи відповідачів про надання їм позивачем послуг неналежної якості, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території є необґрунтованими, так як звернення відповідачки щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території було предметом розгляду Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради і відповідачу ОСОБА_3 08.02.2011 надано відповідь зі змісту якої випливає, що відповідно до рішення Шевченківської районної у м. Києві ради від 19 лютого 2007року «Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м. Києва» балансоутримувачем жилого фонду Шевченківського району м. Києва є КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради, яка відповідно до ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язана забезпечувати умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належну експлуатацію та утримання майна, що перебуває на балансі.

Комунальне підприємство рекомендувало звернутися з цих питань до КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради ( т.1, а.с. 191,193).

Виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по будинку АДРЕСА_1, як зазначено у відповіді, є Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Покровська» Шевченківської районної у м. Києві ради.

Зазначені доводи апеляційної скарги не є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідачі отримали житлово-комунальні послуги і зобов'язані сплатити їх вартість, навіть без укладених відповідних договорів. Відповідачі, у випадку ненадання їм якісних послуг, не позбавлені можливості захищати порушені (на їх думку) права споживачів в судовому порядку.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, оскільки судом з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення вимог матеріального і процесуального права є необґрунтованим .

Отже, твердження про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які посилається ОСОБА_3 - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: