Справа № 758/1472/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.,

при секретарі - Кравцовій Ю. В., з участю:

прокурора - Павліченко В.О.

заінтересованої особи - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Києві заяву Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_2, визнаної у судовому порядку недієздатною, заінтересована особа - ОСОБА_1, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Представник Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» звернувся до суду з заявою про госпіталізацію у примусовому порядку відносно ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, яку за направленням швидкої психіатричної бригади № 6 29.01.2017 року о 10 год.35 хвилин було госпіталізовано до відділення №8 Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ», доставлену швидкою психіатричною бригадою з гінекологічного відділення КМПБ № 2, у зв'язку з агресивною поведінкою та психомоторним збудженням, оскільки за час перебування у гінекологічному відділенні не спала, була конфліктною, роздратованою, неспокійною, проявляла агресивні дії до себе та оточуючих та враховуючи стан психомоторного збудження, важку розумову відсталість та непередбачуваність поведінкових реакцій остання не може прогнозувати наслідки своїх дій.

Посилається на те, що згідно рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 25.09.1998 року ОСОБА_2, визнана недієздатною, а рішенням Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва за №1659 від 23.10.1998 року їй було призначено опікуна ОСОБА_1.

Зазначає, що відповідно до ст.13 Закону України « Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра.

Мотивує вимоги тим, що при госпіталізації опікун не надавала згоду на госпіталізацію останньої, оскільки остання не відвідувала хвору та на дзвінки не відповідала.

Однак згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення.

Крім того відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Зазначає, що ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад у формі : Важка розумова відсталість з емоційно - вольовою недостатністю. Психопатоподібний синдром.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами та враховуючи загострення психічного захворювання та стану ОСОБА_2,оскільки остання потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару звертаються з вказаною заявою до суду.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, обґрунтувавши необхідність госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_2, просив суд задовольнити заяву, оскільки остання потребує лікування відносно її стану саме в умовах стаціонару, нездатності критично оцінювати свої дії та свою поведінку, неможливості самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, некритичності свого стану та її розвитком стану психомоторного збудження, що позбавляє її можливості правильного сприйняття оточуючого, проявами агресивності до себе та оточуючих.

ОСОБА_2 в судовому засіданні приймати участь за своїм станом здоров'я не може що підтверджується наданою суду довідкою ТМО « Психіатрія « від 31.01.2017 року за № 1-09/271.

Заінтересована особа - ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги підтримує, просить суд застосувати лікування, оскільки стан доньки сильно загострився, вона вчиняє неадекватні дії, прояви конфліктності, не спить, відмовляється вживати ліки та їжу, у неї погіршився також загальний стан, оскільки із-за низького гемоглобіну у неї почалась кровотеча, вважає, що її госпіталізація є необхідною на даний час з метою покращення її стану і лікування стаціонарно доцільне, вона не може самостійно оцінювати свої вчинки та дії, тривожна, не спить та намагається вчинити неадекватні дії, у зв'язку з погіршенням її стану здоров'я не тільки з точки зору психічного захворювання але й наявності захворювання та потреби прийняття ліків і тому необхідно надання їй допомоги в умовах саме стаціонару.

Вислухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора, який вважає за доцільне застосування госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_2., дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 Закону України « Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра

Відповідно до статті 14 Закону України « Про психіатричну допомогу « - Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку лікарів - психіатрів від 30.01.2017 року ОСОБА_2 - страждає тяжким психічним захворюванням у формі: Важка розумова відсталість з емоційно - вольовою недостатністю. Психопатоподібний синдром. Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, враховуючи нестабільний психічний стан пацієнтки, неадекватну поведінку, виявлянням розладів у вигляді злоби ,ауто агресивних реакцій у формі погроз щось собі зробити. Незадоволення виражає рухливим збудженням та криком,враховуючи важку розумову відсталість та непередбачуваність поведінкових реакцій хворої остання не може прогнозувати наслідки своїх дій. Емоційно неадекватна. Критика до свого стану відсутня і тому потребує надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

З наданого суду рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 25.09.1998 року, вбачається, що ОСОБА_2., визнана недієздатною ( а.с.3).

З наданих суду матеріалів вбачається, що розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації у м. Києві від 25.10.1998 року опікуном над недієздатною призначена її матір ОСОБА_1 ( а.с.4).

Встановлено, що в зв'язку з наявністю у хворої психічного розладу, що виражається у наявності стійких неадекватних дій, некритичності до стану свого здоров'я, захворювання, його проявів, погіршення психічного стану, нестабільності психічного стану та проявів агресії до себе та оточуючих, непередбачуваності поведінкових реакцій хворої у стаціонарі та потреби саме стаціонарного лікування, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 13, 14,22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Дати згоду на госпіталізацію до Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко