АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/3513/14-ц Головуючий в суді І інстанції
Номер провадження: 22-ц/791/267/17 Шарко Н.А.
Доповідач: Бездрабко В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року лютого місяця 02 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.

Секретар: Чертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у справі за заявою старшого державного виконавця Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Харлампієвої Тетяни Павлівни про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, заінтересована особа ОСОБА_5,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року старший державний виконавець Генічеського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Херсонській області Харлампієва Т.П. звернулась до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви посилається на те, що на виконанні в Генічеському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом №653/3513/14-ц, виданим Генічеським районним судом Херсонської області 07 квітня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральної та матеріальної шкоди в сумі 27 877,26 грн.

Під час проведення виконавчих дій встановлено, що боржнику на праві власності належить ? частина житлового будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи, що у будинку зареєстровані неповнолітні діти, а орган опіки та піклування відмовив у наданні дозволу на продаж частини будинку боржника, відділ Державної виконавчої служби просив встановити спосіб і порядок виконання судового рішення за вказаним виконавчим листом, шляхом звернення стягнення на ? частину вказаного житлового будинку та надання дозволу на продаж частини домоволодіння.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року у задоволенні заяви старшого державного виконавця Генічеського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви державного виконавця; стягнення на його користь із ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 27 887,26 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди; притягнення боржника до примусових робіт під наглядом органів для стягнення коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 29 грудня 2014 року з ОСОБА_5. на користь ОСОБА_3, в рахунок відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, стягнуто 2643,66 грн. майнової шкоди, 25000 грн. моральної шкоди та понесені судові втрати у розмірі 243,60 грн.

13 квітня 2015 року, на підставі виданого 07 квітня 2015 року Генічеським районним судом Херсонської області виконавчого листа №653/3513/14-ц, старшим державним виконавцем Генічеського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області відкрито виконавче провадження (а.с.101).

В ході вчинення виконавчих дій встановлено, що боржник ОСОБА_5 є власником ? частини будинку АДРЕСА_1, в якому зареєстровані неповнолітні: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Генічеської РДА від 01 березня 2016 року відмовлено ВДВС у наданні дозволу на реалізацію належної боржнику частини нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час ухвалення судового рішення, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із положеннями п1.ч.1 ст.32 та ч.1 ст.52 Закону заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, яке полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У частині першій ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст. 373 ЦПК України.

Таким чином, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суд може лише у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений (Постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі№6-1829цс15).

Рішенням суду від 29 грудня 2014 року судом визначений спосіб захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_3, який полягає у відшкодуванні шкоди.

Главою 4 Закону передбачений порядок звернення стягнення на майно боржника, який може здійснюватись, у тому числі, і шляхом реалізації належного йому майна.

Обґрунтовуючи неможливість виконання судового рішення, окрім як шляхом звернення стягнення на належне боржнику нерухоме майно, державний виконавець посилається на відсутність у ОСОБА_5 іншого майна чи доходів, за рахунок яких можливо виконати рішення суду.

Разом з цим, як вірно зазначив суд першої інстанції, державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували такі посилання державного виконавця.

Так, долучені до матеріалів справи відповіді на запити щодо майнового стану боржника, є неактуальними, оскільки датовані травнем 2015 року, тоді як розгляд питання щодо встановлення способу та порядку виконання судового рішення здійснювався в грудні 2016 року.

Відповідно до ч.8 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку, що державним виконавцем не вчинено усіх передбачених законом дії, з метою виявлення майна боржника і не доведено доцільність та виняткову необхідність встановлення способу і порядку виконання судового рішення шляхом реалізації єдиного житла боржника, з приводу чого колегія суддів вважає, що місцевий суд правомірно відмовив в задоволенні заяви старшого державного виконавця Генічеського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області щодо встановлення способу та порядку виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність постановленої у справі ухвали, а тому підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на нормах закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильною по суті, відповідає фактичним обставинам справи, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О.Бездрабко

Судді: О.А.Кузнєцова

Л.А.Приходько