Справа № 732/826/17 Провадження № 22-ц/795/1777/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Березовський О. Д. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2017 року про повернення позовної заяви ОСОБА_5 до Обєднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОЖБК м.Чернігова про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі повернуто у звязку з непідсудністю справи Городнянському районному суду Чернігівської області.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення суддею норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Апелянт вважає, що оскільки трудовий спір про його поновлення на роботі був розглянутий Городянським районним судом Чернігівської області, так як на той час у 2013 року його місце проживання було зареєстровано на території Городнянського району, то й спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, в силу положень ст. 236 КЗпП України, повинен розглядати Городянський районний суд.

На думку ОСОБА_5 КЗпП України є спеціальним законом у сфері вирішення трудових спорів та вважає, що саме ст.236 КЗпП України передбачає, що справа підсудна саме Городнянському районному суду Чернігівської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Городнянському районному суду та відповідно п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України має бути повернута позивачу. При цьому суддя керувався положеннями ч.2 ст.109 ЦПК України, згідно якої, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням та ч.1 ст.110 ЦПК України, яка передбачає, що позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Оскільки, як місцем знаходження відповідача так і місцем проживання позивача є м.Чернігів, тому справа не підсудна цьому суду.

З таким висновком судді погоджується колегія суддів апеляційного суду Чернігівської області.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5, а рішення Городнянського районного суду м.Чернігова від 06 листопада 2013 року скасовано. Позов ОСОБА_5 задоволено частково, визнано незаконним наказ керуючого ОЖБК м.Чернігова від 09 липня 2013 року №74-о/с про звільнення позивача з посади юрисконсульта ОЖБК м.Чернігова за п.4 ст.40 КЗпП України, поновлено ОСОБА_5 на посаді юрисконсульта, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 липня 2013 року по 11 грудня 2013 року в сумі 17836 грн. 50 коп. за відрахуванням обовязкових платежів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі і стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж один місяць, звернуто до негайного виконання (а.с.5-7).

На підставі даного рішення було видано виконавчий лист (а.с.8).

З відповіді ОЖБК м.Чернігова вбачається, що наказ про поновлення на роботі юрисконсульта ОСОБА_5, зважаючи на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, був виданий 12 грудня 2013 року (а.с.10, 14). Однак, в подальшому посаду юрисконсульта було виведено зі штатного розкладу з 01 лютого 2015 року (а.с.12, 13).

Вважаючи, що рішення про його поновлення на роботі не виконане до теперішнього часу, позивач звернувся з позовом до Обєднання житлово-будівельних кооперативів міста Чернігова про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі

Статтею 109 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача. Проте, вищезазначене правило не є виключним та безумовним. Статтею 110 ЦПК України встановлена альтернативна підсудність цивільних справ, яка вказує, що можливо розгляд і вирішення окремих цивільних справ судом за вибором позивача.

Так, відповідно до ч.1 ст.110 ЦПК України позови, що виникають з трудових відносин можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Порядок та підстави відкриття провадження у справі передбачені законодавцем у ст. 122 ЦПК України. Згідно ч.1 даної статті суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наслідки порушення правил підсудності визначені законодавцем у ст. 115 ЦПК України. Так, відповідно до даної статті в разі, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Такі ж наслідки порушення позивачем правил підсудності передбачені п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції правильно керувався зазначеними нормами процесуального права, та зясувавши зі змісту поданої ОСОБА_5 позовної заяви, що відповідач ОЖБК м.Чернігова знаходиться в м.Чернігові по проспекту Перемоги, 203А, а позивач м.Чернігів, вул.Шевченка, 24, тобто поза межами територіальної підсудності Городнянського районного суду Чернігівської області, обґрунтовано, діючи у межах своїх повноважень, повернув заяву ОСОБА_5 для подання її до належного суду, до компетенції якого відноситься розгляд цієї справи.

Крім того, в судовому засіданні судом апеляційної інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_5, з 17.01.2017 р., зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією паспорта.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду винесена з дотриманням норм процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги вищенаведеного не спростовують, а міркування апелянта, що справа, на підставі ст.236 КЗпП України мала розглядатися тим судом, що виніс рішення про поновлення на роботі, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні ОСОБА_5 норм закону.

Слід зазначити, що підсудність цивільних справ, визначається не трудовим, як помилково вважає апелянт, а виключно спеціальним законодавством ЦПК України. Положення ст.236 КЗпП України визначають лише орган, який вправі винести ухвалу про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що оскільки позивач звернувся до суду з окремим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, то суддя при відкритті провадження у справі мав виходити саме з положень ст.109-110 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: