У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2017 року суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І. вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції,-

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2017 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції. 08 лютого 2017року вказану заяву було передано в провадження судді Сакун Д. І. в порядку визначеному ст. 11-1 Цивільного процесуального кодексу України.

У вказаній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з державного бюджету України в рахунок відшкодування завданої йому шкоди, пов`язоної з оплатою ним за надану йому правову допомогу по справі №694/1029/16-п в розмірі 3500 грн. Заяву мотивує тим, що за результатами розгляду справи №694/1029/16-п про адміністративне правопорушення, вказану справу було закрито постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.10.2016р. у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що спричинена йому шкода у вигляді понесених витрат на правову допомогу підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР , (далі Закон № 266/94) право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 3 Закону № 266/94 наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону №266/94 розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно з п.11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» затвердженого наказом Міністерствам юстиції України, Генеральною прокуратурою України та Міністерством фінансів України від 04.03.1996 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за № 106/1131 (далі Положення) Для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3,4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення

йому повідомлення може звернутися:

1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів;

2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до

судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм громадянин повинен звернутися саме до того органу, внаслідок дій якого була спричинена шкода, а одразу до суду, який розглядав справу про адміністративне правопорушення лише у випадку, якщо постанова районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт скасована судом вищої інстанції і провадження у ній закрито.

Тобто відповідно до положень Закону №266/94 та Положення громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися про відшкодування (повернення) в тому числі і суми, сплачені у звязку з наданням йому юридичної допомоги і розмір відшкодування шкоди, зазначеної, зокрема, у п. 4 ст. 3 Закону (суми, сплачені громадянином у звязку з наданням йому юридичної допомоги), залежно від того, який орган проводив слідчі дії, в місячний термін з дня звернення громадянина витребує всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить відповідну постанову.

У разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що обмежують права громадян. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись зі скаргою до відповідного прокурора.

ОСОБА_1 у визначений Законом спосіб про повернення понесених витрат, повязаних з розглядом справи про адміністративне правопорушення у відповідний орган не звертався.

Таким чином, оскільки визначення суми, сплаченої у звязку з наданням ОСОБА_2 юридичної допомоги належить до компетенції інших органів, а не суду, суд вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (справа № 6-2089 цс15).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 15, 122, 210, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя (підпис)

Копія вірна:

Суддя Звенигородського районного суду Д.І. Сакун