Справа № 464/7897/12 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/214/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Ванівського О.М., Мікуш Ю.Р.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

27 липня 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0010/08/6.10 - CL від 16.01.2008 року в сумі 103 971,69 доларів США, 34 158,93 грн. та судові витрати в сумі 3 219 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.01.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір №0010/08/6.10 - CL, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 71 000 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном його повернення - 15 січня 2014 року. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, не повернув отримані кошти та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитом. В зв'язку із чим просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0010/08/6.10-CL від 16.01.2008 року в сумі 103 971 долар США 69 центів; 34 158 грн. 93 коп. та 3 219 грн. судового збору.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Заочне рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_4

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення беручи до уваги лише доводи позивача та без всебічного і повного зясування обставин у даній справі. Звертає увагу на те, що в розрахунку заборгованості за кредитним договором, який проведено позивачем станом на 18.06.2011 рік (за період з 18.06.2011 року по 17.06.2012 рік), зазначено, що сума кредиту сплачена відповідачем становить 71000 доларів США, а відтак, відповідачем виконано вимогу банку та сплачено кредитні кошти в розмірі, зазначеному в листі-вимозі № 704/3.6.3 від 12.09.2011р. Зазначає, що банком не було повідомлено відповідача про дострокове погашення кредиту, а тому у позивача не виникло право достроково стягувати заборгованість. Також стверджує, що не на всіх заявах на видачу готівки наданих банком, підпис в графі «підпис отримувача» виконаний саме ОСОБА_2, а у звязку з неналежним повідомленням про дату та час судових засідань, ОСОБА_2 був позбавлений права на доказування, а саме право заявити про проведення почеркознавчої експертизи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.

16.01.2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір № 0010/08/6.10- CL, згідно якого відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 71 000 доларів США, строком до 15.01.2014 року, а останній зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13 % річних і виконати зобов'язання згідно кредитного договору у повному обсязі. Позивач прийнятті на себе зобов'язання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, надавши визначені кредитним договором грошові кошти.

Згідно п. 2.3 кредитного договору, ліміт кредитування за кредитною лінією зменшується згідно з графіком, повернення кредитних коштів здійснюється шляхом сплати позичальником коштів на відкритий йому позичковий рахунок № 6309. Пунктом 2.6 кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту на вищевказаний рахунок, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з п.2.3 цього договору. Не пізніше визначеного п.1.2 цього договору строку (до 15.01.2014 р.) повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами.

У п. 4.1 кредитного договору зазначено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді нарахування пені у розмірі 0,2 %, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. А відповідно до п. 4.4 кредитного договору, за кожен випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань передбачених п. 3.3 позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5000 грн.

Як встановлено судом, відповідач умов кредитного договору не виконав, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених кредитним договором.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 18.06.2012. загальна сума боргу за кредитним договором становить 103 971,69 доларів США та 34 158,93 грн., з яких: 71 000 дол. США - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів; 31 741,02 дол. США - прострочена заборгованість за нарахованими процентами% 1 230,67 дол. США - поточна заборгованість за нарахованими процентами% 34 158,93 грн. - пеня.

Позивачем було надіслано відповідачу листа-вимогу № 704/3.6.3 від 12.09.2011 року про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором (сплату заборгованості та пені), однак відповідач вимоги банку не виконав.

З огляду на те, що відповідач прострочив погашення платежів кредиту та нарахованих відсотків, не повернув отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № 0010/08/6.10- CL від 16.01.2008 року.

Ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є підставними.

Однак з таким висновком в повній мірі погодитись не можна, оскільки його суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_2 відповідно до положень закону не повідомлений про розгляд справи.

Повідомлення про розгляд справи (т.1, а.с.178-183) не можуть прийматись до уваги, оскільки такі повернулись за закінченням терміну зберігання.

Також матеріалами справи стверджується, що всупереч вимогам ст. 227 ЦПК України ОСОБА_2 копія заочного рішення рекомендованим листом із повідомленням не направлялась.

В заяві про перегляд заочного рішення представник ОСОБА_2 посилався на не повідомлення його про судове засідання.

Згідно з ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, ухвалою від 13.06.2016 року всупереч відсутності доказів про належне повідомлення ОСОБА_2 про судове засідання заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення статті 6 Конвенції спрямовані на захист права на доступ до суду і право бути вислуханим судом.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач просив стягнути заборгованість за період з 01.01.2009 року до 01.06.2012 року, а позов подано 27.07.2012 року.

А відтак, враховуючи відсутність поважних причин пропуску позовної давності, порушення прав ОСОБА_2, визначених ст.6 Конвенції, посилання останнього на пропуск строку позовної давності, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення 5973 долари США 81 цент процентів за користування кредитними коштами за період з 01.01.2009 року до 01.07.2009 року, в зв»язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, вираженим в валюті, а тому таку слід визначити сумі 97997 доларів США 88 центів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в розрахунку заборгованості за кредитним договором, який проведено позивачем станом на 18.06.2011 рік (за період з 18.06.2011 року по 17.06.2012 рік), зазначено, що сума кредиту сплачена відповідачем становить 71000 доларів США, а відтак, відповідачем виконано вимогу банку та сплачено кредитні кошти в розмірі, зазначеному в листі-вимозі № 704/3.6.3 від 12.09.2011р. є безпідставною, оскільки вказаним розрахунком визначено поточну заборгованість в сумі 71000 доларів США (т.1, а.с.4), і доказів про погашення такої до апеляційної скарги не додано.

Твердження, що банком не було повідомлено відповідача про дострокове погашення кредиту, а тому у позивача не виникло право достроково стягувати заборгованість також є безпідставним, оскільки спростовується даними розписки про отримання вимоги 04.10.2011 року. (т.1, а.с.23)

Посилання на те, що не на всіх заявах на видачу готівки наданих банком, підпис в графі «підпис отримувача» виконаний саме ОСОБА_2, а у звязку з неналежним повідомленням про дату та час судових засідань, ОСОБА_2 був позбавлений права на доказування, не може прийматись до уваги, так як судові засідання проводились неодноразово, і крім того ОСОБА_2 подавав зустрічний позов про визнання договору недійсним, однак на неотримання кредитних коштів при цьому не посилався.

А відтак, в іншій частині апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задоволити частково.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року змінити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, вираженим в валюті, та визначити таку в сумі 97997 (дев»яносто сім тисяч дев»ятсот дев»яносто сім) доларів США 88 (вісімдесят вісім) центів.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_5