Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на заочне рішення Млинівського районного суду від 30 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував порушенням відповідачем його прав кредитора, що полягало у простроченні кредитних зобовязань на користь банку.

Заочним рішенням Млинівського районного суду від 30 травня 2017 року позов задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 3 289, 46 гривень заборгованості за кредитним договором, що включає в себе:

1 619, 92 гривні заборгованості за кредитом (тілом кредиту);

554, 54 гривні заборгованості за процентами за користування кредитом;

615 гривень заборгованості за пенею і комісією;

500 гривень заборгованості за штрафами;

193, 60 гривень судового збору та 184 гривні витрат за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду.

На заочне рішення банком подано апеляційну скаргу, де покликається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо правильності зменшення розміру заборгованості за процентами та частково пені. Вважає, що підвищення процентної ставки, про незаконність чого ствердив суд, передбачене ст. 1056-1 ЦК України, пунктами 1.1.3.2.3, 1.1.2.3., 1.1.3.1.9., 1.1.1.91, 1.1.1.17 Умов та правил надання банківських послуг, абз. третьому п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Наведеними нормами закону, локальним актом та розясненнями пленуму касаційного суду стверджено про можливість банку змінювати процентну ставку, обовязково проінформувавши про це позичальника. Тобто підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, від подач погодився в т.ч. і на збільшення відсоткової ставки кредитодавцем.

Жодних доказів про звернення в банк із заявами про розірвання кредитного договору ОСОБА_1 здобуто не було.

З цих підстав просить рішення суду першої інстанції змінити в частині зменшення заборгованості за процентами, задовольнивши вимоги банку в цій частині повністю.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із того, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Збільшивши розмір процентної ставки, банк перевищив свої договірні повноваження, а тому розмір заборгованості за процентами повинен бути стягнутий по день збільшення цієї ставки з огляду на те, що позивач розрахунку за первинною ставкою не подавав.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Як убачається, 22 лютого 2012 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач одержав 1 800 гривень кредиту в банку у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20, 40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку, які викладені на банківському сайті http:/.ua//70/ (а.с. 5-5. зв.; 8-31).

Вважаючи, що позичальник порушує кредитні зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість перед кредитодавцем, у лютому 2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 1 619, 92 гривні заборгованості за кредитом, 20 419, 78 гривень заборгованості за пенею за користування кредитом, 3 365 гривень заборгованості за пенею і комісією, 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 1 270, 23 гривні штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.ч. 1-2, 4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

З розяснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. третьому п. 28 своєї постанови від 30.03.2012 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", вбачається, що при вирішенні питання про правомірність підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентною ставкою суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України.

Відповідно до п. 1.1.1.17 Умов та правил надання банківських послуг винагорода банку це сума зобовязань держателя платіжної картки по сплаті встановлених банком тарифів, а саме: проценти за користування кредитом, в тому числі за використання простроченим кредитом та овердрафтом, інших комісій та штрафних санкцій (якщо такі матимуть місце).

Пункт 1.1.1.91 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що розмір винагороди на послуги банку є невід'ємною частиною договору та може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється відповідно до зазначених Умов.

Згідно із п. 1.1.2.3.3 Умов та правил надання банківських послуг банк має право змінювати тарифи (куди включено і винагороду банку), а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов'язаний не менш як за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картковому рахунку. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Факти повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки стверджуються випискою з рахунку та даними про направлення смс-повідомлень на номер мобільного телефону ОСОБА_1 (а.с. 69-72, зв.; 73-73, зв.).

Таким чином спростовуються висновки суду першої інстанції про незмінюваність процентної ставки за кредитним договором. Отже, збільшення процентної ставки з 1 вересня 2014 року до 34, 80 %, а з 1 квітня 2015 року до 43, 20% є правомірним і передбачено умови кредитного договору.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, встановлено, що за змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Наявність вини позичальника, який одержав кредитні кошти за договором та не довів, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязань за цим договором згідно зі ст. 614 ЦК України, є підставою для покладення на нього цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобовязань.

Згідно із абз. другим ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В засіданні апеляційного суду позивачем зменшено розмір вимог до відповідача, посилаючись на принцип диспозитивності цивільного судочинства з урахуванням своїх прав, передбачених ст. 31 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приходячи до висновку про обґрунтованість позову ПАТ КБ "Приватбанк" у такому розмірі, колегія суддів ураховує право позивача на зменшення розміру заборгованості та відсутність спростування відповідача з цього приводу.

Банк ствердив про існування заборгованості в такому розмірі: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 1 619, 92 гривні; заборгованість за процентами за користування кредитом 1 349, 69 гривень; штраф 500 гривень; пеня 3 365 гривень.

Щодо одночасного стягнення як пені, так і штрафу, то апеляційний суд бере до уваги те, що ці види неустойки виникли з різних правових підстав. Тобто їх не можна вважати подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те ж саме правопорушення.

В силу вимог ст. 88 понесені ПАТ КБ "Приватбанк" і документально підтверджені судові витрати 1 600 гривень судового збору за предявлення позову, 184 гривні витрат за публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду та 1 760 гривень судового збору за подання апеляційної скарги, а разом 3 544 гривень, підлягають стягненню з ОСОБА_1

Згідно із ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Спонуканнями для ухвалення нового рішення про відмову в позові відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

На підставі 1054, 1050, 526, 527, 530, 614 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року у справі №6-122цс12, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Млинівського районного суду від 30 травня 2017 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (, рах. №3111, МФО: 305299) 1 619 (одна тисяча шістсот девятнадцять) гривень 92 копійки заборгованості за кредитом, 1 349 (одна тисяча триста сорок дев'ять) гривень 69 копійок заборгованості за процентами за користування кредитом, 500 (п'ятсот) гривень штрафу, 3 365 (три тисячі триста шістдесят пять) гривень пені та 3 544 (три тисячі пятсот сорок чотири) гривні судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: