Провадження № 2/522/4266/17
01 лютого 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором поставки, посилаючись на те, що 30 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір поставки дизельного генератора C.G.M. 20 LW (230 B), згідно якого він сплатив відповідачу грошову суму у розмірі 11 000, 00 дол. США за поставку вищевказаного генератора, а відповідач зобовязався поставити йому товар до 25 листопада 2014 року. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачем товар поставлений не був. Тому, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 вищевказану суму боргу у розмірі 11 000, 00 дол. США, а також три відсотки річних за невиконання зобовязання за період з 25 листопада 2014 року до 06 грудня 2016 року у розмірі 628, 00 дол. США.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку.
ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв.
У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом.
Від ОСОБА_2 до суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків ОСОБА_2, тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку.
Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 30 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поставки дизельного генератора C.G.M. 20 LW (230 B), згідно якого позивач сплатив відповідачу грошову суму у загальному розмірі 11 000, 00 дол. США (5 000, 00 дол. США 30 вересня 2014 року; 3 000, 00 дол. США 30 жовтня 2014 року; 3 000, 00 дол. США 15 травня 2014 року) за поставку вищевказаного генератора, а відповідач зобовязався поставити ОСОБА_1 товар до 25 листопада 2014 року.
Вказані кошти були отримані відповідачем, що підтверджується відповідною розпискою підписаною власноручно ОСОБА_2 в договорі поставки.
Проте, на даний час по укладеному договору поставки зобовязання не виконані відповідачем, а ОСОБА_2 ухиляється від виконання вказаних зобовязань.
Таким чином, невиконання відповідачем умов договору поставки від 30 вересня 2014 року підтверджується наявністю в позивача оригіналу договору поставки, а також розписки, підписаних власноручно відповідачем.
У відповідності до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що зобовязання за договором поставки від 30 вересня 2014 року відповідачем не були виконані, а грошова сума у розмірі 11 000, 00 дол. США відповідачем не була повернена.
Тому, загальна сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 за договором поставки складає 11 000, 00 дол. США, що станом на 01 лютого 2017 року становить 297 880, 00 грн. (27, 08 * 11 000, 00 дол. США).
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи з вищевикладених норм, три відсотки річних за прострочення відповідачем виконання зобовязання за договором поставки за період з 25 листопада 2014 року до 06 грудня 2016 року становить 628, 00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 лютого 2017 року становить 17 006, 24 грн. (27, 08 * 626, 00 дол. США).
Крім того, у звязку з відстроченням позивачу сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі ухвалою суду від 28 жовтня 2016 року, суд вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2 971, 04 грн., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 536, 625, 693, 712 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 174, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором поставки від 30 вересня 2014 року у розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 лютого 2017 року становить 297 880 (двісті девяносто сім тисяч вісімсот вісімдесят) грн., та три відсотки річних за невиконання зобовязань за період з 25 листопада 2014 року до 06 грудня 2016 року у розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 лютого 2017 року становить 17 006 (сімнадцять тисяч шість) грн. 24 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави суму судового збору у розмірі 2 971 (дві тисячі девятсот сімдесят одну) грн. 04 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Ю.Б. Свячена