Справа №642/3588/17
Провадження 4-с/642/79/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Пашнєва В.Г.

секретаря - Самотой М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2, заінтересовані особи: Київський відділ державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 при прийнятті постанови від 26.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувау, в якій просив вказану постанову визнати незаконною та скасувати.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 13.09.2016 року Ленінським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 1кп/642/33/13 на виконання рішення Ленінського районного суду від 22.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми цивільного позову у кримінальній справі у сумі 47 000 грн. По примусовому виконанню вказано виконавчого листа державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 52670918. Проте рішення суду не виконане та заявник 14.07.2017 року отримала постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказану постанову заявник вважає незаконною, оскільки державним виконавцем не здійснено усіх дій, направлених на примусове виконання рішення суду.

Заявник у судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд скарги без її участі, свої вимоги підтримала.

Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 та заінтересована особа: представник Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області на неодноразові виклики до суду не з»явилися, повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки не повідомив.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності сторін.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази по скарзі в їх сукупності, вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 вересня 2016 року Ленінським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 1кп/642/33/13 про стягнення солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 47 000 грн.

По примусовому виконанню вказано виконавчого листа державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 52670918.

14.07.2017 року ОСОБА_1 отримала постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, з підстав, передбачених п. 2 ч.І ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(«у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Відповідно до ст. 383ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Згідно з ч. 4 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Проте, в порушення вищевказаної норми закону, постанова головного державного виконавця Головко В.Л. про повернення виконавчого документу стягувачу від 26.06.2017 року не затверджена начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України» від 01.01.2013 р. єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також обєкти та субєкти цих прав є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

З метою встановлення у власності боржника майна чи інформації про місце отримання боржником доходів, державний виконавець направляє запити до реєстраційних органів, як то: банків, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, тощо. Крім того, державний виконавець зобов»язаний здійснювати вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника, (п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5).

Статтею 18 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Проте суду не надано доказів, що державним виконавцем при винесенні постанови про повернення документа стягувачу, з підстав, передбачених п. 2 ч.І ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(«у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними» було з'ясовано наявність або відсутність у власності боржника земельних ділянок, спеціального транспорта (спецтехніки), грошових коштів, розміщених на депозитних рахунках в банка, напрвлення запитів до відповідних реєструючи органів та банків.

Таким чином, суду не надано доказів, що державним виконавцем здійснено всіх дій, направлених на виявлення актуальної інформації по встановленню наявності або відсутності нерухомого майна у власності боржника та вжито всіх заходів для примусового виконання рішення суду.

Отже, відповідно до вказаних вище норм Закону суду не надано доказів, що державним виконавцем у ході примусового виконання судового рішення були проведені всі необхідні дії для повного та всебічного зясування відомостей про боржника, на здійснення яких він має право у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та в повному обсязі вчинені виконавчі дії і вжиті заходи примусового виконання рішення суду.

Аналізуючи наведені вище факти та дослідивши надані документи на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання незаконною постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 52670918.

Згідно ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобовязані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження предявити його до виконання.

В розясненнях, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного суду №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов»язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

При цьому суд не вправі зобов»язувати зазначених осіб до вчинення таких дій, які згідно із Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідальною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу частково, лише в межах визнання незаконною постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнання незаконною постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 від 26.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 52670918.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу винесено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: