АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/789/17 Справа № 202/7746/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Дніпро

26 січня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно - виробничий центр № 1308» в особі арбітражного керуючого Багна Юрія Володимировича про стягнення заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії, в якому посилаючись на те, що її трудові права щодо звільнення з роботи та виплати заробітної плати відповідачем порушуються, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308», особі арбітражного керуючого Багна Юрія Володимировича, на її користь за вимушений прогул в період з 01.01.2009 року по 01.12.2014 року за 71 місяць суму заборгованості в розмірі 63573,31 грн., зобов'язати арбітражного керуючого ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» ОСОБА_3 звільнити її з займаної посади, зобов'язати ОСОБА_3 видати їй трудову книжку із записом роботи в ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308», зобов'язати арбітражного керуючого ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» подати звіт до Бабушкінського ПФУ по рішенню Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 18.02.2009 року по утриманих і нарахованих страхових внесків помісячно згідно чинного законодавства.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно - виробничий центр № 1308» в особі арбітражного керуючого Багна Юрія Володимировича про стягнення заробітної плати та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (том 3 а.с. 91-93).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (том 3 а.с. 98-113).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 24.07.2001 року ОСОБА_2 працювала в кафе № НОМЕР_1 «ТВЦ №1308 завідуючою виробництвом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2009 року у справі № 2-196/09 стягнуто з ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» на користь ОСОБА_2 21502 грн. заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2004 року по 01 січня 2009 року.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2008 року ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою цього ж суду від 12 березня 2009 року ліквідатором ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» призначено арбітражного керуючого Багна Ю.В.

При цьому, позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона і досі перебуває у трудових відносинах з відповідачем, після 01 січня 2009 року неодноразово зверталася до арбітражного керуючого Багна Ю.В. із заявами про звільнення, виплату заробітної плати та видачу їй трудової книжки, проте її звільнено не було, розрахунок не проведено та трудову книжку не видано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних доказів щодо існування трудових відносин з відповідачем, оскільки надані позивачкою табелі виходу на роботу складені працівниками підприємства та не ким не посвідчені, податковий розрахунок сум доходу працівників за ІІІ квартал 2013 року від 29.05.2014 року не підтверджує наявність трудових відносин між сторонами, а лише підтверджує факт виплати доходу, заборгованості по заробітній платі стягнутої за рішенням суду, при цьому посилався на ст. 57 ЦПК України де встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивачка не скористалася наданими її правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка згідно наказу №1к від 31 березня 2004 року була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом про звільнення та відповідним записом у дублікаті трудової книжки позивача (т.3 а.с. 76-77). Зазначений наказ видано колишнім директором ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» задовго до початку процедури ліквідації. З приводу оскарження звільнення у 2004 році або зміни дати звільнення з позовом до суду ОСОБА_2 не зверталася.

З постанови прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська від 05 вересня 2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно директора ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» ОСОБА_4, вбачається, що, в тому числі, ОСОБА_2 працювала завідуючою виробництва та була звільнена наказом директора ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» 31.03.2004 року за ст. 38 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у дублікаті трудової книжки. Дана постанова винесена після перевірки колективного звернення, в тому числі й ОСОБА_2, по факту невиплати заробітної плати (т.3 а.с. 78).

На підставі викладено колегія суддів приходить до висновку що суд 1 інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання позивачки на те, що вона з 2004 року заробітну плату не отримувала, однак вважає себе працюючою, оскільки з початку ліквідаційної процедури підприємства, разом з іншими працівниками, здійснювала охорону майна підприємства, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці твердження не є належними та допустимими доказами щодо наявності трудових відносин між сторонами.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: