Справа № 638/4106/16-ц>
Провадження № 2/638/207/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2017 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Котяш Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків,

встановив:

ОСОБА_3 (далі за текстом - позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 541088,00 грн., а також за період з 12.09.2014 року по 01.03.2016 року інфляційні витрати у розмірі 75049,01 грн. і 3 % річних у розмірі 5738,14 грн., та стягнути суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 11.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони були зобовязані в строк до 11.09.2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 26 за адресою м. Харків, вул. О.Яроша, б. 20, корп. 1. За домовленістю сторін, ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 завдаток 10000,00 доларів США, що складало за курсом встановленим Національним банком України станом на 11.09.2014 року 129765,98 грн. Відповідач у встановлений термін умови вказаного договору не виконав та продаж квартири у встановлений договором строк не здійснив, не зняв заборону відчуження на квартиру № 26 за адресою м. Харків, вул. О.Яроша,б. 20, корп. 1, як було передбачено п.3.3 та п.3.5 попереднього договору. В добровільному порядку гроші, надані в якості завдатку, відповідач повертати відмовляється, у звязку з чим позивач був змушений звернутись до суду.

В судовому представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки відповідач не міг укласти основний договір на дату 11.09.2015 року з поважних та обєктивних причин, які від нього не залежали. Станом на 11.09.2015 року існувала заборона відчуження на спірну квартиру, накладена банком.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, що 11.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони були зобовязані в строк до 11.09.2015 року укласти договір купівлі-продажу квартири № 26 за адресою м. Харків, вул. О.Яроша, б. 20, корп. 1.

Відповідно до п.4.1 вказаного договору в забезпечення його умов ОСОБА_3 передає, а ОСОБА_4 приймає завдаток в сумі 129769, 98 грн., що складало за курсом встановленим Національним банком України станом на 11.09.2014 року 10000,00 доларів США.

Відповідач у встановлений термін умови вказаного договору не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири у встановлений договором строк укладено не було. ОСОБА_4 та не зняв заборону відчуження на квартиру № 26 за адресою м. Харків, б. 20, корп. 1, як те було передбачено п.3.3 та п.3.5 попереднього договору.

В добровільному порядку гроші, надані в якості завдатку, відповідач не повернув. З метою врегулювання спору на адресу відповідача 19.12.2015 року був направлений лист-вимога, проте відповідача відповіді на даний лист не надав, грошові кошти не повернув.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був в зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані ОСОБА_4 кошти завдатком.

Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача додатково суми у розмірі завдатку, встановленого п. 4.1 паперового договору від 11.09.2014 року.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зі змісту договору вбачається, що під час підписання попереднього договору позивач передала, а відповідач отримав в рахунок сплати повної вартості квартири за договором купівлі-продажу у розмірі 129 765,98 грн, що складає в еквіваленті 10 000 дол. США. за курсом НБУ станом на 11.09.2014 року. Таким чином, згідно з умовами договору кошти передавалися в національній валюті - гривні, а сторони визначили еквівалент у доларах США.

Таким чином, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 129 765,98 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача за період з 12.09.2014 року по 01.03.2016 року інфляційних витрат у розмірі 75049,01 грн. і 3 % річних у розмірі 5738,14 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

З матеріалів справи вбачається, що основний договір купівлі-продажу спірної квартири відповідач повинен був укласти не пізніше ніж 11.09.2015 року, тому саме з цієї дати підлягають нарахуванню інфляційні витрати та 3 % відсотки річних.

Отже, у зв'язку із простроченням відповідачем сплати грошового зобовязання за період з 11.09.2015 року по 01.03.2016 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму 5482, 89 грн. інфляційних витрат за час прострочення та 1824 ,89 грн. - 3% річних від простроченої суми.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про відсутність його вини в порушенні умов попереднього договору, оскільки йому було відомо, що квартира, яка повинна була стати предметом основного договору купівлі-продажу знаходилась в іпотеці та на неї накладено заборону відчуження. Відповідно до п.3.5 попереднього договору від 11.09.2014 року ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання надати до 11.09.2015 року всі документи на квартиру та звільнити квартиру від усіх обмежень та обтяжень, проте зазначених умов договору не виконав.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 17-б, кв. 60, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 5, кв. 15, суму основного боргу в розмірі 129765 (сто двадцять девять тисяч сімсот шістдесят пять) грн. 98 грн., 3 % річних 1824 (одна тисяча вісімсот двадцять чотири) грн. 89 коп., інфляційні витрати 5482 (пять тисяч чотириста вісімдесят дві) грн. 89 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 17-б, кв. 60, на користь ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 5, кв. 15, судовий збір в розмірі 1370 (одна тисяча триста сімдесят) грн. 78 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -