АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/901/17 Справа № 199/6118/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2017 року м. Дніпро

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовними вимогами до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до контракту №10 укладеного 01 липня 2016 року його було прийнято на посаду директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Партизанський елеватор). Строк дії контракту встановлено до 29 липня 2016 року. Наказом №478-К від 25 липня 2016 року його було звільнено з посади директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Партизанський елеватор) у зв'язку із закінченням строку дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України) 29 липня 2016 року. Однак, він продовжив виконувати свої трудові обов'язки і після 29 липня 2016 року, тому вважає що трудові відносини тривали і далі, у зв'язку з чим його звільнення з посади у зв'язку із закінченням контракту є таким що суперечить вимогам закону. Просив поновити його на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Партизанський елеватор) в ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2016 року і до дня поновлення на роботі (а.с.3-4).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Партизанський елеватор» в ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Стягнуто з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_2 51 984 грн. 50 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням податків та платежів, які підлягають стягненню до чинного законодавства України. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просили рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, між іншим, є і закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Частиною 1 статті 391 КЗпП України визначено, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Отже, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що контракт (строковий трудовий договір) вважається таким, що набув статусу трудового договору який укладено на невизначений строк, за умови наявності двох чинників, а саме: після закінчення визначеного контрактом строку трудові відносини фактично тривають; жодна із сторін не вимагає припинення трудових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи 01 липня 2016 року між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та ОСОБА_2 було укладено контракт №10, відповідно до якого ОСОБА_2 призначено на посаду директора філії Товариства «Партизанський елеватор». Строк дії контракту до 29 липня 2016 року (а.с.6-12, 71-73).

Наказом №478-К від 25 липня 2016 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Партизанський елеватор» у зв'язку із закінченням строку дії контракту (п.2 ст.36 КЗпП України) 29 липня 2016 року (а.с.5).

Відповідно до листка непрацездатності ОСОБА_2 перебував на лікарняному з 25 липня 2016 року по 03 серпня 2016 року (а.с.37).

З матеріалів справи вбачається після 03 серпня 2016 року ОСОБА_2 вийшов на роботу та 04 серпня 2016 року ним, як керівником підприємства, було підписано видатковий касовий ордер №221 на видачу заробітної плати в сумі 36 470 грн. та видатковий касовий ордер №222 на видачу заробітної плати в сумі 67 630 грн. (а.с. 127).

Також ОСОБА_2, як керівником підприємства, 04 серпня 2016 року були підписані відомості на виплату грошей працівникам підприємства №95, №97, №99 (а.с.77, 128, 129, 130,).

Крім того, 05 серпня 2016 року за підписом ОСОБА_2, як керівника підприємства, було видано наказ №46 від 05 серпня 2016 року про відпуск (відвантаження) хлібопродуктів (а.с.126).

Таким чином, вищевикладене свідчить про те, що після закінчення дії строку контракту - після 29 липня 2016 року, ОСОБА_2 знову виходив на роботу, 04 серпня 2016 року, 05 серпня 2016 року виконував свої трудові обов'язки, як керівник Філії, а відповідач допускав його до роботи.

Лист №130-1-11/3836-1 від 25 липня 2016 року, який було направлено відповідачем ОСОБА_2 з повідомленням про його звільнення з 29 липня 2016 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту та про необхідність прибуття до підприємства, після закінчення тимчасової непрацездатності з метою передачі справ, ОСОБА_2 отриманий не був (а.с.23, 24).

Належних доказів на підтвердження того, що відповідач у встановлений законом спосіб вимагав від ОСОБА_2 припинення трудових відносин після закінчення строку дії контракту - після 29 липня 2016 року, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідач зазначив, що після 29 липня 2016 року позивач виходив на роботу, дійсно виконував дії, як керівник підприємства, що відповідачем не оскаржувалося, оскільки такі дії були вчинені позивачем в інтересах Філії підприємства (а.с.140).

Отже, оскільки позивач виходив на роботу після закінчення дії строку контракту та виконував свої трудові обов'язки, як керівник Філії, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача, поновлення його на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивача було звільнено з роботи відповідно до норм чинного трудового законодавства спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2016 року - Залишити без змін.

Ухваланабирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді