У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Комунального медичного закладу Бориспільської районної ради «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Зарічненського районного суду від 24 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального медичного закладу Бориспільської районної ради «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зарічненського районного суду від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази КМЗ БРР «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 21 грудня 2016 року № 283 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та винесення попередження» в частині оголошення догани ОСОБА_1, від 20 січня 2017 року № 52 «Про винесення попередження», від 02 лютого 2017 року № 68 «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничого лікаря-педіатра міської амбулаторії загальної практики і сімейної медицини № 1 КМЗ БРР «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» з 02 лютого 2017 року.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/993/2017 Головуючий у 1 інстанції : Світличний Р.В. Доповідач : Григоренко М.П.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничого лікаря-педіатра міської амбулаторії загальної практики і сімейної медицини № 1 КМЗ БРР «Бориспільській центр первинної медико-санітарної допомоги» з 02 лютого 2017 року допущено до негайного виконання.

Стягнуто з КМЗ БРР «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 лютого 2017 року по 24 квітня 2017 року, в розмірі 6619,12 грн.

Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з КМЗ БРР «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Стягнуто з КМЗ БРР «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі Комунальний медичний заклад Бориспільської районної ради «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Місцевий суд вважає встановленим той факт, що відповідачу було відомо про вагітність позивачки ОСОБА_1 на час її звільнення, проте, матеріалами справи спростовується даний висновок суду.

ОСОБА_1, порушуючи робочий процес Центру первинної медико- санітарної допомоги, що потягло за собою збій в роботі медичного закладу, як лікар не виконувала своїх медичних обов'язків, чим неодноразово порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку КМЗ БРР «БЦПМСД».

19.12.2016 року було проведено засідання комісії по трудовим спорам, де лікаря ОСОБА_1 було зобов'язано надати письмові пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 13.12.2016 року та 15.12.2016 року. Комісія по трудовим спорам встановила грубі порушення трудової дисципліни, порушення медичної деонтології, та перевищення службових повноважень лікарем педіатром АЗП-СМ №1 ОСОБА_1 та перевищення своїх службових повноважень завідувачем АЗП-СМ №1 ОСОБА_3

21.12.2016 року відповідно до наказу № 283 лікарю-педіатру АЗП-СМ №1 ОСОБА_1 було винесено догану, на підставі ст. 147 КЗпП України.

Зазначає, що на час проведення службової перевірки, на час засідання комісії по трудовим спорам ОСОБА_1 про вагітність нікого не повідомляла, і умисно приховувала даний факт, ігноруючи свої трудові обов'язки.

Суд не взяв до уваги, що позивачка під час ознайомлення її із наказом 26.12.2016 року про свою вагітність не повідомила, що також нею не було зроблено і при поданні заяви від 26.12.2016 року на ім'я головного лікаря про переведення на ставку лікаря-педіатра дільничного АЗП-СМ №1 з 03.01.2017 року. В письмових поясненнях та зверненні до Управління охорони здоров»я про вагітність теж не зазначила, хоча це мало суттєве значення для вирішення її трудового спору. ОСОБА_1 і в подальшому при зверненні до Департаменту охорони здоров»я Київської обласної адміністрації, при ознайомленні із наказами та в своїх письмових поясненнях нікого про вагітність не повідомляла, що підтверджується відповідними доказами у даній справі.

Свідок ОСОБА_3, як колишній завідувач АЗП-СМ №1, підтвердила в суді, що про вагітність ОСОБА_1 їй стало відомо 03.02.2017 року, тобто після звільнення позивачки, з телефонної розмови з чоловіком ОСОБА_1

Також вказує, що 27.01.2017 року згідно наказу № 12-к позивачку було відряджено на курси спеціалізації «Загальна практика сімейна медицина», 01.02.2017 року на ім'я головного лікаря надійшла доповідна від інспектора відділу кадрів про те, що лікар-педіатр АЗП-СМ №1 - ОСОБА_1 на курси спеціалізації 31.01.2017 року до відділу кадрів з не відомих причин не з»явилася. Відповідно до акту відпрацювання робочого часу по міській АЗП-СМ від 01.02.2017 року з 9 год. 00 хв. до 12 год 00 хв. лікар-педіатр ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці без поважних причин, на курси того ж дня вона також не з»явилася (лист НМАПО МОЗ ім. Шупика).

На підставі доповідної та акту відпрацювання робочого часу від 01.02.2017 року головний лікар видав розпорядження № 01 від 01.02.2017 року, яким встановив невідкладно 01.02.2017 року провести засідання адміністрації КМЗ БРР «БЦПМСД» та викликати на засідання позивачку з обов'язковим наданням пояснень. З пояснень ОСОБА_1, які внесені до протоколу, слідує, що вона заздалегідь була повідомлена про проходження курсів з 01.02.2017 року, підтвердила свою відсутність на цих курсах та на робочому місці 01.02.2017 року, та взагалі відмовилась їх проходити, причину не названо, а письмові пояснення не надані, поведінка лікаря ОСОБА_1 була зухвалою (що підтверджується показами свідків).

Засіданням адміністрації було вирішено, що лікар ОСОБА_1 заслуговує на догану з подальшим звільненням (протокол засідання міститься в матеріалах справи). Розпорядженням № 01 від 01.02.2017 року головний лікар зобов'язав провести 02.02.2017 року службову перевірку, з викликом ОСОБА_1 для надання останньою письмових пояснень. На засідання комісії позивачка не з'явилася, тому комісією було прийнято рішення звільнити 02.02.2017 року ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України та звернутись за погодженням про звільнення до первинної профспілкової організації працівників охорони здоров»я України КМЗ БРР «БЦПМСД» (копія протоколу засідання профспілкового комітету КМЗ БРР «БЦПМСД» № 3 від 02.02.2017 року).

02 лютого 2017 року наказом головного лікаря № 68 лікаря педіатра АЗП-СМ №1 ОСОБА_1 було звільнено.

03 лютого 2017 року було направлено ОСОБА_1 повідомлення про необхідність отримання трудової книжки та наказу про звільнення, та особовий рахунок по заробітній платі (лист ОСОБА_1 отримала 18.02.2017 року особисто).

З 02.02.2017 року по 16.02.2017 року адміністрацією було складено 10 актів, про те, що ОСОБА_1 в Бориспільський ЦПМСД так і не з'явилася, про причини неявки не повідомила.

Жодного повідомлення або посилання на вагітність позивачкою не вказано та доказів вагітності не надано.

16.02.2017 року ОСОБА_1 з»явилась у відділ кадрів, не пояснивши причини своєї відсутності, отримала трудову книжку (хоча офіційно рекомендований лист отримала лише 18.02.2017 року), про що особисто поставила підпис. Про свою вагітність ОСОБА_1 знову нікого не повідомила.

Після звільнення позивачка отримала сфальшований листок непрацездатності за місцем реєстрації (хоча в цей час перебувала в м. Бориспіль, що підтверджується результатами перевірки даного лікарняного листа) та звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі.

Суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, вважаючи, що КМЗ БРР «БЦПМСД» було відомо про вагітність позивачки.

Вважає, що накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення ОСОБА_1 є законними, з огляду на дії позивачки та відсутність відомостей про її вагітність.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу на рішення суду і покликаючись на незаконність рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, вказує, що суд не взяв до уваги проміжок часу і глибину моральних страждань позивача, які відбулись в зв'язку з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності і звільненням в період вагітності, який передував виношуванню і народженню дитини, та повноту додатково затрачених зусиль для організації свого життя в період вагітності та втрати нормальних життєвих зв'язків на роботі, вдома і з друзями.

Суд не обґрунтував рішення щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Вважає, що судове рішення в цій частині не відповідає засадам розумності і справедливості щодо визначення розміру моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідача. Неправомірні дії відповідача призвели до глибоких моральних страждань впродовж перебігу вагітності і її збереження та стали причиною передчасних термінових пологів на 40-му тижні.

Крім того, на даний час відповідач не виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, допущеним до негайного виконання рішенням суду. Відповідачем також не проведено оплату листків непрацездатності ОСОБА_1 від 03.02.2017 року та 27.03.2017 року. Тобто, виплати не проведено і моральні страждання позивача продовжуються.

Із цих підстав просив змінити рішення суду, збільшивши розмір стягнення моральної шкоди до 15000 грн.

В ході апеляційного розгляду справи представник Комунального медичного закладу Бориспільської районної ради «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, кожен окремо, підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що накази відповідача від 21 грудня 2016 року № 283 та від 02 лютого 2017 року № 68 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, є незаконними, оскільки дослідженими в суді доказами було доведено, що остання належним чином і завчасно повідомляла свого безпосереднього керівника ОСОБА_3 про свій невихід на роботу з поважних причин 13 грудня 2016 року та запізнення на роботу 15 грудня того ж року.

Крім того, оскільки на день видання наказу про звільнення з роботи позивач перебувала у стані вагітності, тому відповідачем було порушено вимоги статті 184 КЗпП України, яка не допускає звільнення жінок з роботи під час їхньої вагітності, за виключенням випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Дані висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги відповідача також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань, які вказані у запереченнях на заявлений позов, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Згідно із ч. 3ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Дана правова норма безальтернативно передбачає заборону звільнення жінок, які перебувають у стані вагітності, окрім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

По справі беззаперечно встановлено, що на день звільнення з роботи ОСОБА_1 перебувала у стані вагітності.

Стаття 32 Конституції України гарантує, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Чинним законодавством України не передбачено, що жінка зобов'язана з власної ініціативи повідомляти свого роботодавця про свою вагітність, в тому числі і тоді коли останній має намір звільнити її з роботи.

Представник позивача під час апеляційного розгляду справи пояснив, що ОСОБА_1 не повідомляла відповідача про свою вагітність із власної ініціативи через наявність певних об'єктивних причин особистого характеру.

На думку колегії суддів, маючи намір звільнити ОСОБА_1 з роботи, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, саме відповідач мав з власної ініціативи попередньо з'ясувати у позивача про її ймовірну вагітність, з тим щоб заздалегідь запобігти можливому порушенню із свого боку приписів статті 184 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення ґрунтовно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_3, яка засвідчила, що позивач належним чином і завчасно повідомляла про свій невихід на роботу та запізнення на роботу, а тому в діях останньої відсутні вчинення ознаки дисциплінарного проступку 13 та 15 грудня 2015 року.

Апеляційна скарга позивача також підлягає відхиленню, оскільки, на розсуд колегії суддів, суд першої інстанції визначив розмір відшкодування моральної шкоди із врахуванням характеру та обсягу моральних страждань, які зазнала ОСОБА_1 в результаті неправомірних дій відповідача.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості в певній мірі запобігти виникненню негативних наслідків, які вона зазнала в результаті неправомірних дій відповідача, якби з її боку були б вжиті всі необхідні та завчасні заходи щодо повідомлення роботодавця про свою вагітність, стан здоров'я та існування певних сімейних обставин.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Зарічненського районного суду від 24 квітня 2017 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Комунального медичного закладу Бориспільської районної ради «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Зарічненського районного суду від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук