Справа № 159/3708/16-ц
Провадження № 2/159/56/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря Гусар Т.М.,

представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах якої діє представник - ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Ремонтне житлово-комунальне підприємство № 1 м. Ковель та з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Органу опіки та піклування Ковельської міської ради, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2016 року ОСОБА_6, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 6 в будинку № 6 по вул. Підколодного в м. Ковелі Волинської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6, двома своїми дітьми - ОСОБА_10, ОСОБА_11, сестрою ОСОБА_3 та її дітьми - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9 зареєстровані в квартирі, що належить виконавчому комітету Ковельської міської ради та знаходиться в м. Ковелі по вул. Підколодного, 6/6. ОСОБА_6 є відповідальним квартиронаймачем, на імя якої відкрито особовий рахунок.

Як стверджується позивачем, відповідач ОСОБА_3 та її діти з червня місяця 2013 року не проживають за вказаною адресою. Відповідач винаймає житло, а її діти проживають разом з своїм батьком ОСОБА_4 за адресою м. Ковель, вул. Володимирська, 89/58 згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2013 року, яким встановлено місце проживання дітей разом з батьком та яким підтверджується, що ОСОБА_3 проживає окремо, наймає житло, зловживає спиртними напоями, не приймає участі у вихованні дітей та їх матеріальному забезпеченні.

Позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_1, як під час проживання відповідача в спірній квартирі, так і за час її відсутності, за власний рахунок сплачували комунальні послуги за найману квартиру та проводили в ній ремонт. Відповідач не приймала та не приймає в цьому участі.

На підставі наведеного та покликаючись на норми чинного законодавства, ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_6, просила визнати відповідача ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 6 в будинку № 6 по вул. Підколодного в м. Ковелі /а.с. 2-3/.

Згідно ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2016 року, до участі в даній справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 батька неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9 /а.с. 35/.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є її сестрою та разом зі своїми дітьми зареєстрована в спірній квартирі. За час фактичного проживання в цій квартирі відповідач зловживала спиртними напоями, приводила в квартиру сумнівні компанії, не працювала, не приймала і не приймає й на даний час участі в утриманні квартири, зокрема не сплачувала комунальні послуги, не приймала участі в ремонті квартири. З 2013 року відповідач та її діти не проживають в цій квартири. На даний час вона має намір приватизувати квартиру лише на маму ОСОБА_6, а тому категорично заперечує проти проживання та реєстрації відповідача і її дітей в цій квартирі. Просила задовольнити позов повністю.

Представник позивача ОСОБА_2, поділяючи позицію представника ОСОБА_1, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Вказував на те, що відповідач з 2013 року не проявляла будь-якого інтересу до квартири, з відповідними позовами про усунення перешкод користування квартирою не зверталась. Просив задовольнити позов.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 м. Ковель в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи /а.с. 26, 31, 40, 57/. Причин неявки суду не повідомив, будь-яку позицію з приводу даного позову не висловив.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлений позов не визнала повністю. Заперечуючи проти позову вказувала на те, що вона та її діти понад три роки дійсно не проживають в спірній квартирі, хоча й зареєстровані за цією адресою, оскільки її матір ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_1 вигнали її з цієї квартири, змінили замки та постійно чинять їй перешкоди в користуванні квартирою. З відповідними позовами про усунення перешкод в користуванні житлом до суду не зверталась через брак коштів. Не зважаючи на те, що вона та її діти не проживають в квартирі, вона вживала відповідні заходи щодо оформлення пільг на оплату комунальних послуг як багатодітній сімї. На даний час діти проживають разом з батьком за рішенням суду, а вона винаймає житло. Має бажання проживати в спірній квартирі, приймати участь в її утриманні та приватизації, однак її не впускають в цю квартиру. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представники третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради ОСОБА_12 та ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки батьки неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають власного житла на праві власності та не мають змоги забезпечити таким житлом своїх дітей. В разі визнання дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою, їх законні права та інтереси будуть порушені, оскільки вони будуть позбавлені права на приватизацію житла та на частку в цій квартирі. Відповідач не змогла проживати в спірній квартирі з обєктивних причин, проте оформила пільги на комунальні послуги, якими користувались позивачі. Просили відмовити в задоволені даного позову.

Третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 також заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що неповнолітні діти мають право на частку в даній квартирі. Проживання дітей на даний час разом з ним є вимушеним та тимчасовим. Крім цього, власник квартири, в якій діти проживають на даний час разом з ним, є його матірю, яка категорично заперечує проти реєстрації дітей в її квартирі. Вважає, що відповідач разом з дітьми має проживати в спірній квартирі.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши наявні серед матеріалів справи письмові докази та з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_6 є відповідальним наймачем квартири АДРЕСА_1, яка не приватизована та належить виконавчому комітету Ковельської міської ради, що підтверджується довідкою (випискою про склад сімї та прописку) № 384, виданою 19.09.2016 року Ремонтним житлово-комунальним підприємством № 1 м. Ковеля /а.с. 8/.

В цій квартирі, крім ОСОБА_6, зареєстровані: дочка ОСОБА_1, дочка ОСОБА_3, та внуки - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9, що визнається сторонами по справі та підтверджується зазначеною вище довідкою.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9 понад три роки фактично не проживають за місцем реєстрації, їх особисті речі в квартирі відсутні. Відповідач ОСОБА_3 винаймає окрему квартиру, а малолітні діти проживають разом з батьком ОСОБА_4 за іншою адресою.

Відповідач ОСОБА_3 визнала вказані обставини.

Крім цього, зазначені обставини підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які, кожен окремо, підтвердили, що тривалий час (понад три роки) відповідач та її малолітні діти в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, не з'являються там, не приймають участі в утриманні квартири.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Зважаючи на встановлені обставини та зазначені вимоги чинного законодавства, в даному випадку вбачаються формальні підстави для визнання цих осіб такими, що втратили право користування спірною житловою квартирою.

Однак, як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідач та її малолітні діти вимушено залишили цю квартиру.

Так в судовому засіданні відповідач ствердила, що її мати та сестра (позивач та представник позивача) фактично позбавили її можливості проживати в квартирі, замінивши замки вхідних дверей.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні жодним чином не спростувала дану обставину та в категоричній формі зазначила про те, що не бажає, щоб відповідач проживала в цій квартирі і не має наміру впускати її до квартири на даний час.

Крім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 ствердила, що відповідача "попросили" залишити цю квартиру через її неналежну поведінку.

Аналізуючи зазначені обставини, суд констатує, що відповідач разом зі своїми дітьми, хоча й не зверталась до суду з відповідним позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою, однак з об'єктивних причин була відсутня в спірній квартирі понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України.

Неналежна, на думку представника позивача ОСОБА_1, поведінка відповідача не може на даний час бути підставою для визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки серед підстав заявленого позову така підстава відсутня.

Не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду й твердження представників позивача щодо ухилення відповідача від утримання квартири, зокрема від сплати комунальних послуг.

Зокрема, як вбачається з повідомлення № 2566 від 15.12.2016 року Ковельського управління водопровідно-каналізаційного господарства "Ковельводоканал", за адресою: м. Ковель, вул. Підколодного, 6/6, облік спожитої води проводився на вісім осіб чотири чоловіка без пільг, чотири чоловіка по пільзі багатодітна сім'я (пільга на ОСОБА_3 та її дітей) відповідно до показів лічильника. Нарахування за послуги водопостачання та водовідведення в період з 10.01.2011 року по 01.07.2015 року здійснювались з врахуванням пільги багатодітна сім'я. Нараховано за даний період 350 куб.м. на суму 2554 грн. 60 коп., розмір пільги 831,38 грн. /а.с. 70/.

Зазначена обставина підтверджується також довідкою № 447 від 15.01.2016 року, виданою Ковельським управлінням водопровідно-каналізаційного господарства "Ковельводоканал" /а.с. 45/.

Згідно повідомлення № 1540 від 07.12.2016 року Ремонтного житлово-комунального підприємства № 1 м. Ковель та довідки про розмір пільг в грошовому еквіваленті, за комунальні послуги по вул. Підколодного, 6/6 в м. Ковелі в період з 01.01.2012 р. по 30.06.2015 року нараховувалось та сплачувалось по пільговій категорії (багатодітна сім'я, 4 чоловіки) у розмірі 50 відсотків. Загальна сума наданих пільг в грошовому еквіваленті за вказаний період становить 1152,98 грн. /а.с. 60, 61/.

Дана обставина підтверджується також відповідною довідкою № 206, виданою 25.11.2016 року РЖКП № 1 м. Ковеля, згідно якої сім'я ОСОБА_3 дійсно користувалась пільгою як багатодітна сім'я з 01.01.2012 року по 30.06.2015 року /а.с. 46/.

Таким чином хоча відповідач ОСОБА_3 й не надавала допомоги на утримання квартири в грошовому еквіваленті, проте відповідальний наймач ОСОБА_6 та решта осіб, які фактично проживали в спірній квартирі, реально користувались комунальними послугами, але сплачували їх вартість по пільгових тарифах саме завдяки пільзі, яку оформила відповідач.

Отже, відповідач приймала певну участь в сплаті комунальних послуг за квартиру.

Зважаючи на викладене, суд визнає зазначені вище доводи представників позивача безпідставними та голослівними, а тому відхиляє їх.

Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2013 року, визначено місце проживання дітей - ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_9 за адресою проживання їх батька ОСОБА_4, а саме: м. Ковель, вул. Володимирська, 89/58. Вказане рішення не змінено, не скасовано та набрало законної сили 08.11.2013 року /а.с. 9-10/.

Відповідно до вимог п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

З огляду на зазначені вимоги, слід прийти до висновку, що зазначене вище рішення суду про визначення місця проживання малолітніх дітей фактично є підставою для зняття з реєстраційного обліку цих дітей за адресою: м. Ковель, вул. Підколодного, 6/6 та реєстрації їх за адресою проживання їх батька: м. Ковель, вул. Володимирська, 89/58.

В той же час, як вбачається з пояснень ОСОБА_4, він не є власником житла за вказаною адресою, а власник квартири його матір, категорично заперечує проти реєстрації його дітей за даною адресою, що, в свою чергу, позбавляє його можливості у встановленому порядку зареєструвати своїх дітей за цією адресою.

Зазначені обставини представниками позивача жодними належними та допустимими доказами не спростовані.

Таким чином суд прийшов до висновку про необхідність збереження реєстрації малолітніх дітей за місцем реєстрації одного з батьків, а саме за адресою реєстрації їх матері - ОСОБА_3

Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Статтею 5 цього ж Закону визначено, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Як зазначалось вище, спірна квартира належить до державного житлового фонду, а тому, в силу вказаних приписів, може бути приватизованою.

Згідно довідки (виписки про склад сімї та прописку) № 384, виданої 19.09.2016 року Ремонтним житлово-комунальним підприємством № 1 м. Ковеля, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в спірній квартирі з 2003 року; її малолітня дочка ОСОБА_7 з 2007 року; її малолітні діти ОСОБА_9, ОСОБА_9 з моменту народження, тобто з 2007 року /а.с. 8/.

Оскільки судом встановлено, що відповідач та її діти були відсутні у вказаному житлі понад шість місяців з обєктивних причин, зареєстровані у цій квартирі у встановленому законом порядку, то вони мають право на участь у приватизації квартири на таких же правах, як і інші особи, що зареєстровані в квартирі.

Саме по собі бажання представника позивача ОСОБА_1 усунути таким способом їх від приватизації та отримання права власності на частку в цій квартирі не може слугувати підставою для визнання цих осіб такими, що втратили право користування цим житлом, оскільки таке визнання безперечно потягне за собою порушення їх законних прав та інтересів, а насамперед прав та інтересів малолітніх дітей.

Таким чином, аналізуючи викладені вище обставини в сукупності, суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

За встановлених обставин, на глибоке переконання суду, таке рішення суду є справедливим.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 1, 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6 в інтересах якої діє представник - ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Ремонтне житлово-комунальне підприємство № 1 м. Ковель та з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Органу опіки та піклування Ковельської міської ради, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 31 січня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_15