Справа №718/66/17
Провадження №2/718/19/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2017 року Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади селища Лужани в особі Лужанської селищної ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності від 15.08.2008 року являється власником будівлі котельні, розташованої в АДРЕСА_1, та згідно Державного акту від 25.08.2009 року є власником земельної ділянки, на якій розташована дана будівля. На цій же земельній ділянці розташовані будівля цеху та два склади. У 2009 році виникла необхідність у використанні будівлі котельні, яку нею було переобладнано в будівлю цеху та два складських приміщення. Реконструкція будівлі проведена з дотриманнях архітектурних, будівельних, санітарних та екологічних норм, виготовлено технічний паспорт, вартість будівництва становить 145350 гривень. Будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також є безпечним для експлуатації, тому просила позов задовольнити.

Позивач позов підтримала, представник селищної ради заявлені вимоги визнала, звернувшись до суду з відповідними заявами, і суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З вищезазначених правових норм убачається, що чинним законодавством передбачено порядок звернення до суду виключно у разі невизнання або оспорювання певних прав та інтересів, тобто у разі існування фактичного спору.

Згідно з вимогами ст.ст.212-214 ЦПК України, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суди повинні перевіряти загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві, реконструкції та прийняті в експлуатацію будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому ведеться нове будівництво, або дозвіл власника цієї ділянки, або власника вже існуючої будівлі на будівництво, реконструкцію; дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, а також червоних ліній, встановлених проектами планування; наявність затвердженої у встановленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво; дозвіл на будівництво, а саме документ, виданий замовнику (забудовнику) органами місцевого самоврядування, що посвідчує право власника, володільця, орендатора або користувача об'єкта нерухомості здійснити забудову земельної ділянки, будівництво, реконструкцію будівлі, споруди, спорудження; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил, нормативів; дотримання прав та законних інтересів власників, землеволодільців, землекористувачів та орендарів.

Встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1675га для іншої комерційної діяльності, що розташована в АДРЕСА_1, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 25.08.2009 року.

На вказаній земельній ділянці позивачем проведено реконструкцію будівлі, належної позивачу на праві власності на підставі свідоцтва від 15.08.2008 року, у будівлю цеху та два складських приміщення.

Архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми при будівництві були дотримані. Вартість будівництва становить 145350 гривень. Будівництво відповідає державним стандартам, будівельним нормам та правилам, а також є безпечним для експлуатації.

Частиною 2 статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва(створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України Про планування і забудову територій» забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво).

Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Враховуючи наведене, ст.ст.328,376,392 ЦК України, ст.ст.15,61,174,212, 213,214,215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю цеху (літ.А), площею 138,7кв.м., будівлю складу (літ.Б), будівлю складу (літ.В), що розташовані в АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: