_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5458/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2017 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

Встановив,

ПАТ «УкрСиббанк» у вересні місяці 2015 року звернувся до суду з вимогами постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 26 жовтня 2007 року у сумі 19318,46 дрол.США що дорівнює 420324,58 грн , та пені в сумі 27462,31 грн, посилаючись на порушення відповідачами умов договору кредиту і договору поруки. До суду представник позивача не зявився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі.

Відповідачі позов банку не визнали, 15.07.2016 року надали до суду зустрічний позов і вимагали визнати недійсними договір споживчого кредиту від 26.10.2007 року. В судовому засіданні представник відповідачів позов банку не визнав і підтримав вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсним договору споживчого кредиту.

Суд вислухав представника відповідачів, вивчив матеріали по справі і встановив наступне:

26 жовтня 2007 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_1 уклали договір №0 про надання споживчого кредиту , за умовами якого Банк надає , а ОСОБА_1 отримує споживчий кредит в сумі 40000 дол.США. ОСОБА_1 зобов»язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 26 жовтня 2017 року. За користування кредитними коштами «Позичальник» зобовязався сплачувати 13,9% річних. 18.06.2010 року між Банком і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, за умовами якої графік погашення кредиту викладено в новій редакції змінено схему погашення кредиту на ануїтетну.

В забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 між Банком і ОСОБА_2 26.10.2007 року було укладено договір поруки за №153329. Поручитель зобовязалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобовязань за договором кредиту. Поручитель з умовами договору кредиту була ознайомлена, що зазначено у п.5 договору поруки. 18.06.2010 року до договору поруки банк і поручитель уклали додаткову угоду щодо нової схеми повернення кредитних коштів.

Банк виконав свої зобов»язання за договором кредиту , коли зарахував на поточний рахунок Позичальника №3000 для подальшого використання за цільовим призначенням.

Банк у позові стверджує, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов»язання за договором кредиту не виконує належним чином і у повному обсязі з листопада 2015 року, тому станом на 17.08.2015 року за вищевказаним договору кредиту утворилась заборгованість в сумі 19318,46 дол.США,з яких 17129,2 дол.США борг за кредитом і 2189,26 дол.США заборгованість за відсотками. Посилаючись на п.4.1 кредитного договору, банк вимагає стягнути з відповідачів пеню за порушення термінів повернення кредитних коштів і термінів сплати відсотків за користування кредитом відповідно 17972,05 грн і 9400,26 грн, а взагалі 27462,31 грн.

Досудову вимогу Банку від 12.06.2015 року про погашення заборгованості відповідачі залишили без уваги , тому банк звернуся до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку 19318,46 дол.США,з яких 17129,2 дол.США борг за кредитом і 2189,26 дол.США заборгованість за відсотками , та 27462,31 грн пені за порушення строків повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування кредитом.

Представник відповідачів, не визнаючи позов банку і підтримуючи зустрічні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, доводив, що договір споживчого кредиту не відповідає положення ЗУ «Про захист прав споживачів». Так, в порушення вимог ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець не повідомив ОСОБА_1 у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Крім того, відповідачі вважають оспорюваний договір несправедливим, тому як відповідно до п.9.2 договору передбачено право банку змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання таких обставин: порушення позичальником кредитної дисципліни; погіршення фінансового стану позичальника; зміна у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більш ніж на 5 відсотків у порівнянні з курсом, який діяв на час укладення договору) тощо. Але цей договір не містить жодних положень щодо зменшення процентної ставки у разі інфляційних процесів. Станом на час подання позову курс гривні до долару США становив 22 грн. 3 копійки за 1 долар США, тоді як договір укладався за курсом 5 гривень за 1 долар США. На обґрунтування своїх доводів відповідачева сторона посилалась також і на збіг тяжких обставин з 2014 року тяжко хворіє син на онкологічне захворювання. У період з листопада 2007 року по серпень 2014 року ОСОБА_1 на виконання умов договору про надання споживчого кредиту сплатив банку 50043 дол.США.

При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позов банку не підлягає задоволенню а зустрічний позов є доведеним і тому підлягає задоволенню з наступних підстав:

26 жовтня 2007 року ПАТ «УкрСиббанк» (на той час АКІБ «УкрСиббанк») і ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредиту на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошових коштів на суму 40000 доларів США.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов'язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов'язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку. До умов кредитного договору належать: об'єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов'язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо.

Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Відповідно до вимог Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року, кредитний договір обов'язково має містити вартість кредиту в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Відповідно до Правил в договорі кредиту обов»язково повинні бути зазначені такі дані:

- детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки та вартості всіх супутніх послуг;

- графік платежів згідно зі строковістю, зазначеною в кредитному договорі,- щомісяця, щокварталу тощо у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг;

- сукупна вартість кредиту, зазначена як у процентному виразі, так і в абсолютному значенні у випадку подорожчання кредиту (у грошовому виразі).

У даному випадку кредитний договір №0 не містить вартості кредиту, а графік погашення кредиту (додаток №1 до договору) містить тільки дату і залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом. Ні в умовах договору ні в додатках до договору не зазначена сума процентів, що підлягала сплаті кожного місяця, не вказана сума процентів, що підлягала сплаті позичальником за весь час дії договору. Додаткові угоди №1 і №2 до вказаного договору не містять сукупну вартість кредиту, а змінена схема погашення кредиту на ануїтетну містить тільки розмір ануїтетного платежу з 18.07.2010 року і не зрозуміло, яка частина цього внеску повинна погашати кредит, а яка є відсотками за користування кредитом.

Таким чином, судом встановлено, що в укладеному 26.10. 2007 року договорі про надання споживчого кредиту в іноземній валюті Банком не попереджено позивача про валютні ризики, чим не дотримано вимоги чинних на момент укладення спірного договору п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Доводи Банку в запереченнях на зустрічний позов про те, що перед підписанням договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не відповідають дійсності, оскільки Банк такого листа не надав до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У статтях 18 і 19 Закону № 1023-XII передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-XII. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним.

Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 19, ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За кредитним договором юридичні права й обов'язки сторін - банків та клієнтури - неоднакові. У банка-кредитора- фактично знаходяться всі права, а важливими обов'язками є надання кредитів різних видів та інформування клієнтів про умови кредитування. На клієнті лежать в основному обов'язки: повернути в строк одержаний кредит, сплатити банку проценти за користування кредитом, не ухилятися від банківського контролю, надати і гарантувати наявність забезпечення за договором.

З огляду на викладене суд вважає, що договір про надання споживчого кредиту №0, укладений 26.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_1 є таким, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, тому суд визнає договір недійсним.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов Публічного Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Визнати недійсним договір №0 про надання споживчого кредит, укладений 26 жовтня 2007 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк») і ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.