Справа №591/6609/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/1052/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 28 лютого 2010 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № SME0009159. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором 26 лютого 2010 року між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки, згідно з яким позивач передав в іпотеку банку нежиле приміщення загальною площею 428,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_5

15 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за заявою ПАТ «Альфа-Банк» було вчинено виконавчий напис, згідно з яким звернено стягнення на вказане нерухоме майно.

Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, так як при його вчиненні нотаріус не пересвідчився у безспірності вимог стягувача та не звернув увагу на те, що виконавчий напис вчинений поза межами строку позовної давності, позивач просив суд визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2307 та № 1654, вчинений 15 лютого 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення, що знаходиться в будівлі головного корпусу/прим. № 2,3,4,5,6,7 під літ. «Б-1», загальною площею 428, 7 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не врахував обставини того, що чинними нормативними актами не встановлено вимоги до стягувача щодо надання доказів про отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень виконання кредитного зобов'язання, а передбачено лише подання оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання.

Також зазначається, що позивач ніяким чином не відреагував на вимоги про усунення порушень стосовно виконання умов кредитного договору, ураховуючи, що останній платіж по кредиту був здійснений 28 грудня 2012 року, що, на думку банку, є підтвердженням визнання позивачем боргу та свідчить про безспірність вимог стосовно заборгованості.

Крім того, на думку позивача, помилковим є висновок суду першої інстанції про пропуск позовної давності, так як умовами кредитного договору позовна давність встановлена у 5 років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку Пономарьова І.О. про задоволення апеляційної скарги та представника позивача ОСОБА_7 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір за № SME0009159, згідно з умовами якого останній отримав кредит в сумі 290 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, на строк 60 місяців (а.с. 71-74).

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором 26 лютого 2010 року між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір іпотеки за № SME0009159/7, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку нежиле приміщення, що знаходиться в будівлі головного корпусу/прим. № 2,3,4,5,6,7/ під літ. «Б-1», загальною площею 428,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 77-82).

За заявою ПАТ «Альфа-Банк» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. 15 лютого 2016 року вчинив виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на вказане нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, що знаходиться в будівлі головного корпусу/прим. № 2,3,4,5,6,7/ під літ. «Б-1», загальною площею 428,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з метою погашення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 23 лютого 2015 року по 20 січня 2016 року у загальному розмірі 290 000 доларів США (а.с. 13).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 31 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса від 15 лютого 2016 року за № 2307 (а.с. 12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог закону. Також суд вказав, що відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вказаного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункти 2.2, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ цього ж Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Так, п.п.1, 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами.

Зокрема, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання (п. 1 Переліку документів).

В той же час, одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання, подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Отже, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Таким чином, для вирішення питання щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мають бути встановлені: належність у кредитора права звернення стягнення на предмет застави для задоволення його вимог за кредитним договором, правильність вимог, зазначених у виконавчому написі, а також необхідно встановити наявність (відсутність) об'єктивних обставин, коли виконавчий напис втратив чинність та не підлягає виконанню.

Крім того, з'ясовуючи питання про строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, необхідно врахувати, що згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Як вбачається з оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 15 лютого 2016 року, строк, за який проводиться стягнення для задоволення вимог банку на суму 290 000 доларів США, становить з 23 лютого 2015 року по 20 січня 2016 року та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 222 397,86 доларів США та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 76971,17 доларів США (а.с. 13).

Однак, у досудовій вимозі банку, направленій 12 січня 2016 року на адресу позивача, вказана заборгованість визначена станом на дату розрахунку 28 грудня 2015 року, проте, в такому ж самому розмірі, що і на виконавчому написі нотаріуса (а.с. 91).

В той же час, як пояснював відповідач у письмових запереченнях проти позову під час розгляду даної справи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, останній платіж по кредиту був здійснений 28 грудня 2012 року (а.с. 67-69, 147-150).

Згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, викладеному у додатку № 1 до кредитного договору № SME0009159 від 28 лютого 2008 року, датою сплати щомісячного платежу є 23 число кожного місяця (а.с. 75-76).

Отже, днем, коли банк довідався або повинен був довідатись про порушення свого права є наступний після настання сплати чергового платежу день, тобто, 24 січня 2013 року (а.с. 75-76).

Таким чином, строк, протягом якого міг бути вчинений виконавчий напис, обчислювався саме з 24 січня 2013 року і закінчився 24 січня 2016 року (24 січня 2013 року + 3 роки).

Однак, ураховуючи, що виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки був вчинений нотаріусом лише 15 лютого 2016 року, тобто поза межами трирічного строку з дня виникнення у ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги за кредитним договором № SME0009159 від 28 лютого 2008 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий виконавчий напис не підлягає виконанню як такий, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства.

При цьому, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про встановлення сторонами кредитного договору п'ятирічного строку позовної давності, що, на думку відповідача, свідчить про те, що виконавчий напис нотаріуса також може бути вчинений у вказані строки, так як це суперечить чинному законодавству. Зокрема, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» чітко регламентовані строки, в межах яких можуть бути вчинені виконавчі написи: в даному випадку - не більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Отже, ураховуючи, що законом інший строк давності не встановлено, тому застосуванню підлягають положення саме Закону України «Про нотаріат», як спеціального закону.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі, про необов'язковість надання стягувачем доказів про отримання боржником письмової вимоги щодо наявності заборгованості за кредитним договором, висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які слугували б підставою для зміни чи скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні. Отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -