Справа 206/4116/15-ц
Провадження 2/206/658/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2017 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючий суддя Сухоруко в А. О.,

при секретарі Дубовик Г.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

30 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

10 вересня 2015 року у вказаній цивільній справі судом було ухвалено заочне рішення. Рішенням суду позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1, 6 березня 1968р.н. (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банку «ПриватБанк» на рахунок №3111, заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 травня 2006р, утворилася станом на 30.06.2015р. і складається із: заборгованості за кредитом 7501грн.79коп, заборгованості по процентам за користування кредитом 30194грн.03коп, а також штрафу (фіксована частина) 500грн. та штрафу (процентна складова) 1884грн.79коп, а всього 40080грн.61коп. Стягнуто із ОСОБА_1, 6 березня 1968р.н. (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банку «ПриватБанк» на рахунок №3111, повернення суми сплаченого судового збору у розмірі 400грн.81коп. (а.с.40-41).

Ухвалою Самарського районного суду від 21 березня 2017 року скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська, ухвалене 10 вересня 2015 року по цивільній справі № 206/4116/15-ц, провадження № 2/206/1135/15 за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.85).

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те що 11.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 20.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічного акціонерного товариство ОСОБА_2 банк "ПриватБанк". У встановлений строк відповідач належним чином не виконував своїх зобов'язань в результаті чого станом на 30.06.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 40080,61 грн., яка складається з наступного 7501,79 грн. - заборгованість за кредитом; 30194,03 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 50,00 грн. штраф фіксована частина), 1884,79 грн. штраф (процентна складова).

На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 40080,61 грн. за кредитним договором №б/н від 11.05.2006 року та судові витрати (а.с. 2,3).

Представник позивача в судове засідання не з'явився про день та час розгляд справи повідомлявся, надав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності та на підставі наявних у матеріалах справи доказів (а.с. 122)

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити.

24.04.2017 року відповідачем та представником відповідача подано заперечення, які вони обґрунтовують тим, що позивач посилається на нібито укладений з відповідачем договір б/н від 11 травня 2006 року, проте між відповідачем та позивачем будьяких договорів не укладалося, відсутність копії договорів в матеріалах справи. Враховуючи те, що Відповідачем не підписувалися умови та правила надання банківських послуг, вони не можуть вважатися невід'ємною частиною кредитного договору та підставою стягнення з Відповідача нарахованою позивачем суми процентів за користування кредитом, пені та штрафу. Позивачем не надано належних допустимих і доступних доказів, які б свідчили б про те, що при підписанні сторонами наданої копії заяви діяли умови та правила надання банківських послуг саме в редакції, що долучена до позовної заяви. Відмітки про те, що відповідач з ними ознайомлений на копії таких умов відсутня, також, сама заява не свідчить про отримання картки чи грошових коштів. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй ухвалі від 22.12.2014р. у справі №6-26251 св 114 дійшов висновку, що ненадання споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтованої сукупної вартості кредиту перед укладанням кредитного договору, є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991р. №1023-ХІІ. З зазначено правовою позицію також погодився Верховний Суд України. З кредитного розрахунку не вбачається, що відповідачем отримані дані кошти. Також позивачем порушені строки позовної давності.

На підставі викладених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. (а.с.90-108)

Вислухавши пояснення та доводи представника відповідача, яка заперечував проти задоволення позовних вимог, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні.

Суд встановив, що 11.03.2006 року відповідач подав позивачу заяву про встановлення ліміту кредитування в сумі 3500,00 гривеньз базовою процентною ставкою 3 % на місяць на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).

На підставі цієї заяви, 11.03.2007 року, було відкрито рахунок та оформлено кредитну картку № 193174, про що свідчить відмітка в заяві клієнта в розділі «Відмітки банку» (а.с.7).

З цієї ж заяви вбачається, що позичальник надав згоду на те, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта щодо розміру спершу встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до п. 1.1. Умов та правил надання банківських послуг, які підписані позивачем - умови та правила надання банківських послуг визначають умови, на яких ПриватБанк пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначених у Заяві та в Пам'ятці клієнта. Належним чином заповнена заява підписується клієнтом , таким чином виражає свою згоду, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складають договір про надання банківських послуг.

Пунктом 3.1 Умов визначено, що для надання послуг банк відкриває клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в Заяві та Пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі "Відмітки банку" заяви.

Пунктом 3.1 розділу 2 Умов визначено строк дії картки та подовження дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.05.2006 року станом на 30.06.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 40080,61 грн., яка складається з 7501,79 грн. заборгованість за кредитом, 30194,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2384,79 грн.- заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4-6).

З наданої позивачем виписки по рахунку №б/н ОСОБА_1 вбачається, що остання операція по картці відповідачем відбулася ще 10 липня 2009 року (а.с.5) а позовна заява була подана до суду в 30 липня 2015 року тобто після спливу позовної давності понад три роки.

Таким чином, суд вважає, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобовязань передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизначених) частин платежу. Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина перша статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 23.11.2016 року по справі № 6-2104цс16.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати загальні положення цивільного законодавства щодо строків позовної давності до врегулювання відносин, повязаних із наданням кредиту.

Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вирішення ним рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки встановлено, що позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частинипозовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 257, 267, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков