Справа № 359/3435/15-ц Головуючий у І інстанції Яковлєва Л. В.
Провадження № 22-ц/780/3482/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 20.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

у квітні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до кредитного договору від 21 серпня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_3 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 25 000 доларів США, строком на 21 серпня 2018 року із сплатою 14,35% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки визначені договором.

Однак, відповідачем не виконувалися вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 02 лютого 2015 року заборгованість по кредиту становить 14 216,87 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість кредитом 1 049,40 доларів США.

Також відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 02 лютого 2015 року заборгованість по сплаті відсотків становить 1542,74 доларів США, та пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 2002,70 доларів США.

Просив стягнути на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 достроково заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 762,31 доларів США (286 807,95 грн.), яка складається з: заборгованість за кредитом 14 216,87 доларів США (229 559,74 грн.), заборгованість по сплаті відсотків 1 542,74 доларів США (24 910,62 грн.), пеню за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків 2 002,70 доларів США (32 337,59 грн.) та витрати на оплату судового збору.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що доводи відповідача стосовно генеральних ліцензій у Банку на підставі яких Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі з розміщенням іноземної валюти на валютному ринку України є хибним, оскільки, відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, в той час, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Апелянт, зазначає, що посилаючись про відсутність направлення вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань, суд першої інстанції не звернув увагу про наявність в матеріалах справи копії вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості адресованої до ОСОБА_3 від 26.11.2014 року за вихідним №114-0-0-00/15-10247 та зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення отриманого особисто ОСОБА_3

Крім того, апелянт зазначив, щодо первинних бухгалтерських документів - представником Банку на вимогу суду першої інстанції надано виписку по рахункам ОСОБА_3, розрахунок заборгованості про свідчення наявності кредитної заборгованості та фактичних погашень, які здійснювались безпосередньо ОСОБА_3

Також на підтвердження обізнаності та усвідомлення кредитної заборгованості ОСОБА_3 до суду першої інстанції надано квитанцію, яка здійснювалася боржником 08.01.2014 року за №17pz83047 у сумі 394,00 доларів США, що в свою чергу також свідчить про те, що позивачем не пропущені строки для пред'явлення даного позову до суду.

Також, зазначає, що оригінал заяви на видачу готівки було знищено у відповідності до п.303 Постанови правління НБУ, якою затверджено «Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» від 08.12.2004 року № 601, що підтверджується актом №2538К Про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню (касові документи підлягають знищенню після спливу 5 років від дати здійснення відповідної операції).

Апелянт стверджує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Апелянт просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2008 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір (5-12).

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у сумі 25 000 доларів США строком до 21.08.2018 року із сплатою 14,35% річних.

Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за договором, належним чином не виконує та систематично порушує умови заяви на приєднання.

Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 02 лютого 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 17 762,31 доларів США (286 807,95 грн.), з яких: заборгованість за кредитом 14 216,87 доларів США (229 559,74 грн.), заборгованість по сплаті відсотків 1 542,74 доларів США (24 910,62 грн.), пеню за невчасну сплату кредиту та відсотки 2 002,70 доларів США (32 337,59 грн.).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу надання кредиту відповідачу у сумі та валюті, визначеній умовами кредитного договору, а отже не підтверджено право вимоги виконання боргового зобов'язання відповідачем. Також підставами для відмови у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав відсутність у позивача генеральної або індивідуальної ліцензії, а також те, що строк позовної давності сплив в 2012 році.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Згідно ст.ст.1049,1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

За приписами п.п.3,6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане на свій рахунок виготовити копії на паперових носіях інформації на вимогу інших учасників.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний Банк України» та ч. 1,2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний Банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідає вимогам законів України та міжнародним правилам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне підтвердження всіх банківських операцій та надання користувачу достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою Постановою правління Національного Банку від 30.12.1998 року № 556 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Уразі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Згідно п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особливих рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Оригінал заяви на видачу готівки було знищено у відповідності до п.303 Постанови правління НБУ, якою затверджено «Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» від 08.12.2004 року №601, що підтверджується актом №2538К Про виділення до знищення документів, що не підлягають зберіганню (касові документи підлягають знищенню після спливу 5 років від дати здійснення відповідної операції).

На вимогу суду першої інстанції позивачем були надані первинні бухгалтерські документи а саме: виписки по рахункам відповідачки, розрахунки заборгованості про свідчення наявності кредитної заборгованості та фактичні погашення кредитної заборгованості, які здійснювала відповідачка.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику, аналогічна позиція міститься у правовому висновку Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 21 серпня 2008 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_3 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 25 000 доларів США, строком на 21 серпня 2018 року із сплатою 14,35% річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки визначені договором.

Однак, відповідачем не виконувалися вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 02 лютого 2015 року заборгованість по кредиту становить 14 216,87 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість кредитом 1 049,40 доларів США.

Також відповідачем не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 02 лютого 2015 року заборгованість по сплаті відсотків становить 1542,74 доларів США, та пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків, становить 2002,70 доларів США.

Посилання відповідачки на ту обставину, що нею був триманий кредит в сумі 24 500 доларів США не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки відповідно до умов кредитного договору від 21.08.2008 року п.1.1.1. сума кредиту становить 25 000 доларів США (т.1 а.с.5). Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору від 21.08.2008 року позичальник, відповідачка, сплатив комісію за надання кредиту в сумі 500 доларів США (т.1 а.с.8).

Даних про те, що позивачкою в судовому порядку оскаржувався п.1.3.1 кредитного договору від 21.08.2008 року матеріали цивільної справи не містять, а тому її доводи про не отримання кредиту в сумі 25 000 доларів США є безпідставними.

Відносно висновків суду першої інстанції про відсутність у позивача генеральної або індивідуальної ліцензії колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет №15-93.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.2 Закону №2121-ІІІ кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалентом. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету №15-93 операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету №15-93, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання та одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні у законодавстві не визначено меж термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затверджено постановою правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 р. №483; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 р. за №1429/10028), використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл здійснювати операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо зазначених операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету №15-93 є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку. Тому при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

У відповідача по справі наявні відповідні банківські ліцензії та письмовий дозвіл Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті (т.2 а.с79-81).

Відповідно до ч.1,3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка 08 січня 2014 року здійснила погашення кредиту на суму 394 доларів США тому, висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк позовної давності є хибним, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону (а.с.46, т.2).

Позивачем по справі була направлена вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань, суд першої інстанції не звернув увагу про наявність в матеріалах справи копії вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості адресованої до ОСОБА_3 від 26.11.2014 року за вихідним №114-0-0-00/15-10247 та зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення отриманого особисто ОСОБА_3 (т.1 а.с.57).

Відповідачем не виконуються умови договору, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, у зв'язку з чим станом на 02 лютого 2015 року заборгованість по кредиту становить 14 216,87 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 1 049,40 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків становить 1 542,74 доларів США; пеня за невчасну сплату кредиту та погашення відсотків становить 2 002,70 доларів США.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» необхідно задовольнити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Окрім цього, оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором чи проценти на банківський вклад (статті 1054, 1061 ЦК) в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Разом з тим, внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому норма ст.625 ЦК України може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні.

З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 14 216,87 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 1 542,74 доларів США, а також пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 32 337,59 грн.

Відповідно до ч.1,5 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 2 868,08 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 154,88 грн.

За правилами п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313-314,316-317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 уродж. с.М. Олександрівка Бориспільського району Київської області, ІН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (р/р МФО 322904, Код ,01601, м. Київ, вул. Пирогова,7 - 7б), заборгованість за Кредитним договором № 014/6435/82/76432 від 21.08.2008 року у сумі 15759,61 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 14 216,87 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків - 1 542,74 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 уродж. с.М. Олександрівка Бориспільського району Київської області, ІН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (р/р МФО 322904, Код ,01601, м. Київ, вул. Пирогова,7 - 7б) пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 32 337,59 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1 уродж. с.М. Олександрівка Бориспільського району Київської області, ІН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (р/р МФО 322904, Код ,01601, м. Київ, вул. Пирогова,7 - 7б) витрати по оплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 6 022,96 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді