Справа № 372/1366/16-ц Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/467/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 46 25.01.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Сержанюка А.С.,

секретар: Бобко О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Козинської селищної ради, третя особа: Управління Держземагенства в Обухівському районі про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю у зв'язку зі злочином.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3, Козинської селищної ради, третя особа: Управління Держземагенства в Обухівському районі про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю у зв'язку зі злочином.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 08 травня 1955 року ОСОБА_4 наділено земельну ділянку в районі П'ятихаток, площею 0,10 га для будівництва. 06 травня 1959 року за ОСОБА_4 встановлено право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1.

12 червня 1962 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 половину вказаного домоволодіння.

ОСОБА_6, який є дідом позивача, набув право власності на ? частину будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

20 грудня 2000 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 свою частину будинку.

У березні 2010 року позивач звернулась до Козинської селищної ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, на якій розташована вказана частина будинку. Проте, у приватизації їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вся земельна ділянка під будинком належить ОСОБА_3

Позивач просила визнати недійсним, скасувати рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради, визнати недійсними державні акти на право приватної власності на земельну ділянку та договір дарування земельної ділянки, оскільки право власності на земельну ділянку виникло на підставі підробного рішення виконавчого комітету.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невідповідність рішення фактичним обставинам справи, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Козинської селищної ради №48/15 від 27 грудня 1994 року затверджено матеріали інвентаризації присадибної ділянки ОСОБА_4 та передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 1,12га.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Козинської селищної ради про визнання недійсними державних актів та договору дарування земельної ділянки, зобов'язання вчинити певні дії, у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Козинська селищна рада, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю та скасування їх державної реєстрації, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, у задоволенні позову відмовлено.

Вказані рішення переглядались в апеляційному та касаційному порядку, були залишені без змін та набрали законної сили.

Рішеннями Обухівського районного суду від 20 жовтня 2010 року та від 29 квітня 2013 року, які набрали законної сили також були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 рішенням загальних зборів колгоспників «Рибколгоспу «Перше Травня с. Козин» від 08 травня 1955 року (протокол №8) наділено земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва в районі П'ятихаток.

Протоколом №9 засідання виконкому Козинської селищної ради депутатів трудящих Обухівського району Київської області від 06 травня 1959 року встановлено право власності на домоволодіння по вул. Леніна 120 за ОСОБА_4

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 12 червня 1962 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 половину вказаного вище домоволодіння.

ОСОБА_6 набув право власності на 1/2 частину будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Обухівською державною нотаріальною конторою 09 червня 1982 року за реєстром №2676

22 травня 1995 року ОСОБА_4 Козинською селищною радою на підставі рішення цієї ж ради від 27 грудня 1994 року №48 видано державний акт на земельну ділянку, розташовану на території АДРЕСА_2

12 серпня 1997 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 належну йому 1/2 частину житлового будинку, а 20 грудня 2000 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 свою 1/2 частину житлового будинку, що підтверджується договорами дарування.

15 квітня 2003 року ОСОБА_4 подарував відповідачці, належну йому на підставі державного акту земельну ділянку.

12 серпня 2003 року ОСОБА_3 на підставі вказаного договору Козинською селищною радою зареєстровано та видано державний акт на право приватної власності на землю.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач в своїй заяві та у апеляційній скарзі вказував, що нові позовні вимоги ґрунтуються на іншій підставі, а саме - скоєнні злочину. Проте, позивач не надав суду належних і допустимих доказів скоєння злочину, який потягнув за собою незаконну передачу у власність відповідачу спірної земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності рішення суду фактичним обставинам справи не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

А.С. Сержанюк