№ 336/3288/17
провадження № 2/336/1899/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

20 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської Ради) про скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 16.06.2017 р. звернулась до суду з вищевказаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи. В позовній заяві зазначає, що 06.04.2006 р. її батько ОСОБА_3 уклав договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-491, за яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність ? частину квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжя. Також державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було накладено заборону відчудження зазначеної квартири, до припинення чи розірвання договору довічного утримання. На підставі договору довічного утримання було здійснено державну реєстрацію прав власності в ОП «ЗМБТІ» 26.04.2006 р. за № 10488219 на ? частку квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Зпроріжжя.

06.04.2006 р. її мати ОСОБА_4 також уклала договір довічного утримання з її братом ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжі.

Після смерті ОСОБА_4 ? частка спірної квартири перейшла у власність ОСОБА_2

Після смерті матері батько залишився один. ОСОБА_2 на протязі тривалого часу працював у Гонконзі, та не виконував обов»язки покладені на нього договором довічного утримання, тобто довічно повністю не утримував батька, не забезпечував його харчуванням, доглядом, необхідною допомогою. Всі обов»язки по догляду за батьком і матеріальні витрати несла вона.

У зв»язку з цим, 15.08.2013 р. договір довічного утримання, який був укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, було розірвано. Договір розірвання договору довічного утримання було посвідчено державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-898.

Свідоцтво № 53 про право власності на житло, видане Будівельно-монтажним поїздом-528 05.04.1999 р., зареєстроване в ОП «ЗМБТІ» за реєстровим № 38917, повернуте ОСОБА_3 при підписанні договору про розірвання договору довічного утримання.

Таким чином, після розірвання договору довічного утримання право власності на ? частку квартири було повернуто разом з документами її батьку ОСОБА_3, що узгоджується з приписами ст.756 ЦК України.

19.01.2016 р. ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжя.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 залишились вона та її брат відповідач по справі.

18.03.2016 р. вона звернулась з заявою до П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3

30.09.2016 р. державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за нею визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка настала 19.01.2016 р.

Після набрання рішенням суду законної сили, позивач звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з заявою про реєстрацію за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

20.02.2017 р. вона отримала від державного реєстратора речових прав рішення про відмову в реєстрації прав власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Рішення про відмову в реєстрації права власності на ? частину спадкової квартири вмотивовано тим, що відповідно до поданого разом із заявою заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, проте відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, право власності в цілому на вищевказану квартиру зареєстровано за іншим суб»єктом, що є відмінним від спадкодавця, вказаного в рішенні суду.

Таким чином, реалізувати своє право та зареєструвати відповідну частку успадкованого майна позивач не має змоги.

Оскільки договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, підстави для реєстрації права власності на частку квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 з моменту підписання договору відсутні.

Посилаючись на ст.756 ЦК України, ст.ст.4, 8, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ОСОБА_1 просить скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину квартри № 2 в будинку № 90 по вул..Фортечній (Грязнова) в м.Запоріжжя за ОСОБА_2 проведену на підставі договору довічного утримання від 06.04.2006 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та зареєструвати право власності на ? частку згаданої квартири за нею.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України.

Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради в судове засідання не з»явився, повідомлявся про розгляд даної справи, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не подавав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.04.2006 р. ОСОБА_3 уклав договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 1-491 (а.с.7-8). За умовами договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність ? частину квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжя. Державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було накладено заборону відчудження зазначеної квартири, до припинення чи розірвання договору довічного утримання. На підставі договору довічного утримання було здійснено державну реєстрацію прав власності в ОП «ЗМБТІ» 26.04.2006 р. за № 10488219 на ? частку квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Зпроріжжя.

06.04.2006 р. ОСОБА_4 також уклала договір довічного утримання з відповідачем ОСОБА_2 на належну їй ? частку квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжі (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 ? частка спірної квартири перейшла у власність ОСОБА_2

Через неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання, 15.08.2013 р. договір укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було розірвано. Договір розірвання договору довічного утримання було посвідчено державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 3-898 (а.с.14).

Свідоцтво № 53 про право власності на житло, видане Будівельно-монтажним поїздом-528 05.04.1999 р., зареєстроване в ОП «ЗМБТІ» за реєстровим № 38917, повернуте ОСОБА_3, при підписанні договору про розірвання договору довічного утримання (п.3 договору).

Ч.1 ст.756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв»язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором, відчуджувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Таким чином, після розірвання договору довічного утримання ОСОБА_3 набув право власності на ? частку квартири АДРЕСА_4.

19.01.2016 р. ОСОБА_3 помер (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжя.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є сторони по справі.

18.03.2016 р. ОСОБА_1 звернулась з заявою до П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3

30.09.2016 р. державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за нею визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжі у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка настала 19.01.2016 р. (а.с.17).

Після набрання рішенням суду законної сили, позивач звернулась до державного реєстратора речових прав на нерухому майно з заявою про реєстрацію за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

20.02.2017 р. ОСОБА_1 отримала від державного реєстратора прав на нерухоме майно рішення про відмову в реєстрації прав власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 (а.с.15).

Рішення про відмову в реєстрації права власності на ? частину спадкової квартири вмотивовано тим, що відповідно до поданого разом із заявою заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31.01.2017 р. за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, проте відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, право власності в цілому на вищевказану квартиру зареєстровано за іншим суб»єктом, що є відмінним від спадкодавця, вказаного в рішенні суду.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис до Державного реєстру прав вноситься на підставі прийнятого рішення до державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

П.26 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р., для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішенням суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили та копії документів, визначених у п.2.3 цього розділу.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) в м.Запоріжжя, проведеної на підставі договору довічного утримання, укладеного 06.04.2006 р. між ОСОБА_3 та відповідачем підлягає задоволенню.

Разом з тим, судом не встановлено підстав для задоволення вимог про реєстрацію права власності позивача на належну їй на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ? частину квартири, оскільки порушене право позивача не підлягає захисту у обраний нею спосіб (ст.16 ЦК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3, 10, 51-61, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської Ради) про скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.

Скасувати державну реєстрацію права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (Грязнова) у м.Запоріжжі за ОСОБА_2, здійснену на підставі договору довічного утримання від 06.04.2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом П"ятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за № 1-491.

В задоволенні вимог про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Дмитрюк