У Х В А Л А

3 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року № 014/08-112/75380 на загальну суму заборгованості 44710,41 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» судовій збір у розмірі по 1827 грн з кожного.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року зазначене судове рішення змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року № 014/08-112/75380 на загальну суму заборгованості 44710,41 доларів США, що еквівалентно 962 423 грн 77 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» судовий збір у розмірі 3654 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено на підставі частини 3 статті 332 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень апеляційної та касаційної інстанцій та направлення справи на новий апеляційний розгляд з підстав, передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: частини четвертої статті 559 ЦК України.

На підтвердження підстав подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2015 року, 16 травня і 7 листопада 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосована вказана норма процесуального права, та постанову Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк реалізував своє право, передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом направлення на адресу відповідачів досудових вимог про дострокове погашення кредитної заборгованості (тобто змінив строк виконання зобов'язання), та на протязі шести місяців з дня, визначеного для погашення заборгованості у вимогах, звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Тому суд дійшов висновку про покладення на відповідачів обов'язку по сплаті кредитної заборгованості в солідарному порядку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, зазначив, що суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про стягнення з відповідачів заборгованості у солідарному порядку, не зазначив усіх складових цієї заборгованості.

Поряд із цим у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-223цс16 колегія суддів дійшла висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з того, що банком були заявлені до боржника та поручителів вимоги про стягнення простроченої (поточної) заборгованості, на що суди при обрахуванні шестимісячного строку уваги не звернули. При цьому у даній постанові міститься правовий висновок, відповідно до якого виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

За таких обставин, наведене заявником судове рішення не свідчить про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки ухвалене за інших фактичних обставин справи.

Крім того, за положеннями частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права лише при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

ОСОБА_4 просить переглянути ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року з підстав того, що суд касаційної інстанції допустив неоднакове застосування одних і тих самих норм процесуального права щодо розгляду і перевірки законності судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Проте, така ухвала не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачений пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для прийняття зазначеної заяви до провадження Верховного Суду України в частині перегляду з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК підстави.

Отже, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко