Провадження № 2/641/28/2017 Справа № 641/3861/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2017 року Комінтернівський районний суд м.Харкова у складі: головуючого: судді - Богдан М.В.

при секретарі - Дрокіної С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась із позовом в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 15-1142/2012 від 19 липня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кіпру».

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила, що 19.07.2012р. між нею та ПАТ «Банк Кіпру» було укладено кредитний договір із плаваючою відсотковою ставкою на суму 1400000 грн..

Також, позивач вказала, що відповідачем фактично здійснюється формування вартості фінансової послуги без участі споживача та його згоди. Для сплати процентів а кредитним договором, позичальник повинен кожного разу з*ясовувати їх розмір у відділенні банку.

Позивач у своєму позові просила визнати недійсним договір кредиту з посиланням на ст.ст.215,216, п.1 ст. 230 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що позичальник ОСОБА_1 своїми діями визнає борг, а подана позовна заява спрямована на затягування розгляду справи про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Зміна індексу не може вважатись односторонньою зміною відсоткової ставки по кредитному договору.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного.

Встановлено, що 19.07.2012р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кіпру» було укладено кредитний договір на суму 1400000 грн. з кінцевим терміном повернення - 18.07.2019р., зі сплатою процентів за користування кредитом. Проценти нараховуватимуться виходячи із процентної ставки за даним договором, яка є змінюваною та розраховуватиметься за формулою наведеною у тексті договору.

При укладенні договору сторони узгодили усі істотні умови.

Банк свої зобов*язання за договором виконав своєчасно і у повному обсязі: видав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1400000 грн., а остання, в свою чергу, тривалий час виконувала свої зобов*язання щодо повернення кредитних коштів, що підтверджується наданою банківською випискою.

Крім того, перед укладанням кредитного договору, позичальнику було детально роз*яснені всі умови кредитування, що підтверджується даними заяви-анкети позичальника, укладеної перед підписанням кредитного договору, яка є наявною в матеріалах справи.

Відповідно до п.3.1.12 кредитного договору позичальник має можливість та здатність вчасно ознайомитись із зміною індексу, згідно п.4.2.2 договору.

Також, п.3.1.2 кредитного договору передбачено, що позичальник діє цілеспрямовано, свідомо і добровільно, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, обумовлених договором, розуміючи значення своїх дій та керуючись ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених договором, без впливу обману, насильства чи тяжкої для позичальника обставини, без наміру приховання іншого правочину чи не створення правових наслідків.

В своєму позові ОСОБА_1 посилається на ст.ст.215, 216, 230 п.1 ЦК України, але вказане посилання суд вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, а саме, якщо одна зі сторін правочину навмисне ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

За положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено в ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в п. 20 постанови Пленуму №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, а саме, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог вказаного цивільного процесуального закону позивач в особі своїх представників не довела суду, що відповідач навмисно ввів її в оману при укладенні спірного договору.

Не доведені позивачем та її представником також посилання у позовній заяві на несправедливі умови укладеного кредитного договору.

Так, згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентнгої ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Укладаючи оспорюваний кредитний договір сторони домовились, що кредитор має право в залежності від зміни значення індексу самостійно, з визначеною у договорі періодичністю, збільшувати або зменшувати розмір процентів за користування кредитом. Кредитор переглядає розмір процентів за користування кредитом, а саме: індекс, двічі на рік.

Таким чином, положення оспорюваного кредитного договору про порядок нарахування процентів (змінюваного типу), не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірного договору недійсним немає.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст.ст.203,215,216,230,638 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М. В. Богдан