АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4709/17 Головуючий 1 інст. - Бугера О.В.
Справа № 644/6747/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.,

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 червня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

17 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто на його користь з ОСОБА_3 заборгованість у сумі 147 500 грн та суму сплаченого судового збору в сумі 1 500 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

На виконання зазначеного рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист № 2-2700 від 25 травня 2012 року, згідно з яким Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова відкрито виконавче провадження, та 03 вересня 2012 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Божник добровільно рішення не виконав, виконавче провадження ще триває, арешти не зняті.

Позивач вважав, що з метою виведення квартири з-під арешту відповідач ОСОБА_3 у злочинній змові з відповідачем ОСОБА_4 та представниками ПАТ «ОТП Банк» без достатніх на те підстав 21 вересня 2015 року уклали договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки PML 702/014/2007 від 07 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О.

В подальшому, не зважаючи на наявний арешт на квартиру, накладений ухвалою суду та державним виконавцем в межах виконавчого провадження, між відповідачами 18 березня 2016 року було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким іпотекодавець передав у власність іпотекодержателя вищевказану квартиру, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. та зареєстровано право власності на ім'я відповідача ОСОБА_4

Позивач вважав, що зазначений вище договір суперечить вимогам статей 203, 215, 216 ЦК України, оскільки на момент його посвідчення було наявне обтяження, тобто зміст правочину порушує вимоги частини 1 статті 203 ЦК України. Крім того, договір суперечить вимогам пункту 6 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Крім того, у разі передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки згідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність, тобто його права та законні інтереси зазначеним договором порушені.

На підставі вищевикладеного, позивач просить визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог, суд першої інстанцію виходив з того, що при посвідченні оспорюваного договору було дотримано вимоги статті 203 ЦК України, а саме договір укладений відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку», враховуючи пріоритет прав іпотекодержателя, оскільки договір іпотеки був посвідчений 07 лютого 2007 року, про що внесено відповідний запис до реєстру, а заборона на відчуження в інтересах позивача за даною справою внесені 15 листопада 2011 року та 22 листопада 2011 року.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2011 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задоволений.

На виконання зазначеного рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова виданий виконавчий лист № 2-2700 від 25 травня 2012 року, згідно з яким Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова відкрито виконавче провадження, та 03 вересня 2012 року було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 21 вересня 2015 року, ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 уклали договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-702/014/2007 від 07 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3, що забезпечений договором іпотеки № PML-702/014/2007 від 07 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Дорогій В.А., зареєстрований в реєстрі за № 928, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 (іпотекодавцем), та переходом до нового кредитора - ОСОБА_4, прав первісного кредитора за кредитним договором.

При цьому сторони погодили, що первісний кредитор передає та відступає новому кредитору сукупність прав, належних первісному кредитору за договором забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, право звернути стягнення на заставне майно.

Відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2016 року ОСОБА_3 (іпотекодавець) передав, а ОСОБА_4 (іпотекодержатель) набув право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,3 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна - власником квартири АДРЕСА_1 станом на 24 травня 2017 року є ОСОБА_4 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2016 року.

Відповідно даних, які містяться у розділі інформація про державну реєстрацію іпотеки, вбачається, що 07 лютого 2007 року зареєстровано іпотеку на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки № PML-702/014/2007 від 07 лютого 2007 року.

З розділу актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень вбачається, що 15 листопада 2011 року та 22 листопада 2011 року на підставі ухвали, серія та номер 2029/2-2700/11р., виданої 04 листопада 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, накладено арешт на нерухоме майна, яке належить ОСОБА_3

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має прав задовольнити забезпечення нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що обтяження на спірну нерухомість виникло не на підставі договору, а на підставі рішення суду (ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2011 року по справі № 2029/2-2700/11) та постанови державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Харківського МУЮ у виконавчому провадженні № 33100799 від 03 вересня 2012 року, у зв'язку з чим на момент вчинення оскаржуваного договору нотаріус, як державний реєстратор зобов'язаний був відмовити ОСОБА_4 у державній реєстрації права власності на квартиру, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються обставинами по справі та належними доказами.

Відповідно до вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» визначено перелік підстав, за яких у державній реєстрації прав може бути відмовлено, в тому числі пунктом 6 частини 1 даної статті передбачено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено оскільки наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Частиною 4 даної норми передбачено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава.

Статтею 37 даного Закону визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

З урахуванням викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду, що в даному випадку при посвідченні оскаржуваного договору було дотримано вимоги статті 203 ЦК України, а саме договір укладений відповідно до вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку», враховуючи пріоритет прав іпотекодержателя, оскільки договір іпотеки був посвідчений 07 лютого 2007 року, про що внесено відповідний запис до реєстру, а заборона на відчуження в інтересах позивача за даною справою внесена 15 листопада 2011 року та 22 листопада 2011 року, а тому підстав для визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 березня 2016 року недійсним не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

П.В. Кісь