Справа №204/3184/17
Провадження №2/204/1225/17
РІШЕННЯ

іменем України

19 вересня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою №18 у будинку №36 по вул.Кедріна у м.Дніпрі, а також стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 11520 грн. та витрати за сплату судового збору. В обґрунтування даного позову позивач зазначила, що вона на праві приватної власності є власником квартири АДРЕСА_1. 14 березня 2008 року між сторонами був зареєстрований шлюб, після чого вони почали мешкати разом за однією адресою, та за згодою позивача відповідач був зареєстрований за вказаною вище адресою. Однак, 13 листопада 2015 року шлюб між сторонами був розірваний та з 2014 року відповідач за місцем реєстрації не зявляється, не сплачує за комунальні послуги, не бере участі в утриманні приміщення, речі відповідача у належній позивачу квартирі відсутні. Теперішнє місце проживання відповідача позивачу не відомо. Позивач зазначає, що маючи скрутне матеріальне становище, вона не бажає сплачувати комунальні платежі за відповідача, а наявність реєстрації відповідача в зазначеній квартирі змушує її сплачувати за нього грошові кошти, в той час, як він не користується та не проживає в квартирі більше одного року. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх заперечень суду пояснив, що після повернення з АТО у вересні 2015 року, попасти до квартири позивача за адресою: АДРЕСА_2, та забрати свої речі не зміг. Позивач вказує, що на даний час не вирішено питання про поділ спільно нажитого за час перебування у шлюбі майна, а також у нього відсутня житлова площа у м. Дніпро, де б він міг зареєструвати своє місце проживання, а тому предявлені позовні вимоги є передчасними. Разом з цим позивач зазначив, що в зазначеній квартирі з вересня 2015 року він не проживає та не бажає проживати. На теперішній час він проживає в квартирі матері за адресою: АДРЕСА_3, яка прописувати його поки що не бажає. Додатково вказав, що він добровільно віддав позивачу ключі від спірної квартири, забрав свої запаковані речі та потім іноді навідувався до дитини. Стосовно розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 11520 грн., позивач заперечував та просив відмовити у повному обсязі, оскільки такі витрати не підтверджені належними письмовими доказами та є суттєво завищеними. Крім того, відповідач зазначив, що у позивача є юридична освіта та велика юридична практика у звязку з чим вона самостійно в змозі захищати свої права та інтереси.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідка ОСОБА_3, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 (а.с.7, 59-60).

Відповідно до довідки № 922 від 16 березня 2017 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані: позивач, відповідач та ОСОБА_4 (а.с.6).

Також довідкою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 06 червня 2017 року, встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 20 квітня 2007 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).

Згідно акту про проживання без реєстрації від 14 січня 2017 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з травня 2016 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.28).

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що відповідач з вересня 2014 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_7, не проживає та його речі там відсутні.

З акту про не проживання та відсутність особистих речей від 30 червня 2017 року вбачається, що відповідач з вересня 2014 року у квартирі №18 за адресою: вул.Кедріна, №36, м.Дніпро, фактично не проживає, його особистих речей там не виявлено, спального місця та інших ознак, які вказують на фактичне проживання відповідача за зазначеною адресою також не виявлено (а.с.38).

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, спроб вселитися не робив, а тому вимоги позивача щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними та обґрунтованими.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно приписів ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Судом встановлено, що 22 травня 2017 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Правова стратегія» було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно п. 1. якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобовязання надати замовнику юридичну допомогу про визнання ОСОБА_2 втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_8. Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що розмір вартості послуг за договором складає 640 грн. за годину роботи, згідно акту виконаних робіт (послуг) (а.с.57).

Відповідно до Акту виконаних послуг за договором про надання юридичної допомоги від 22 травня 2017 року вбачається, що позивачу надано ТОВ «Правова стратегія» правову допомогу, що складається з підготовки позову з додатками 16 годин, консультування з розяснення позивачу її процесуальних та матеріальних прав 2 години, у звязку з чим вартість послуг по вказаному договору складає 11520 грн. (а.с.58).

На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивач надала суду квитанцію № 24 від 23 червня 2017 року, з якої вбачається, що ТОВ «Правова стратегія» прийняло від позивача 11520 грн. за договором від 22 травня 2017 року (а.с.58).

Разом з цим судом враховується, що відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи складність та предмет цивільно-правого спору, що виник між сторонами, кількість часу, який потрібно затратити на складання такого позову, консультування з розяснення позивачу її процесуальних та матеріальних прав, вочевидь розмір предявлених витрат на правову допомогу у сумі 11520 грн. виходить за межі розумного.

Суд вважає, що у межах розрахунків вказаних в Акті виконаних послуг за договором про надання юридичної допомоги від 22 травня 2017 року, розумним та справедливим розміром витрат на правову допомогу буде сума у розмірі 1920 грн., яка складається з підготовки позову з додатками тривалістю 2 години та консультування з розяснення позивачу її процесуальних та матеріальних прав 1 година (3 години*640).

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2560 грн. (сума судового збору у розмірі 640 грн. (а.с.16) + витрати на правову допомогу в сумі 1920 грн.).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_9.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2560 (дві тисячі пятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: