Справа № 464/4626/17
пр.№ 2/464/1331/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2017 року

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Негрі Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») на його користь 22 844 грн. 88 коп. заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2007 року по 2016 рік працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» на посаді старшого машиніста турбінного відділення котлотурбінного цеху та йому присвоєно 5 розряд (групу кваліфікації). У зв'язку з порушенням відповідачем норм законодавства про оплату праці, зокрема самостійним встановленням розміру мінімальної заробітної плати та мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, з липня 2010 року по червень 2015 року його заробітна плата нараховувалася та виплачувалася не в повному розмірі. Факт порушення відповідачем законодавства про працю підтверджується постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013 року, якою, за результатами проведеної 08.10.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області, директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП за порушення генеральної галузевої угоди в частині визначення розміру тарифної ставки. Повторною перевіркою, проведеною 12.12.2013 року Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області, встановлено невиконання припису, відносно директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188-6 КУпАП та винесено постанову про накладення штрафу, який було сплачено в добровільному порядку. Також, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2015 року встановлено недотримання відповідачем умов колективного договору в частині оплати праці працівників підприємства. Окрім цього, факт порушення відповідачем трудових прав безпосередньо позивача та нарахування тарифної ставки (окладу) в значно меншому розмірі, підтверджується рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.11.2016 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.04.2017 року без змін, яким стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі. При цьому, в дану суму не включалися надбавки та доплати, а стягувалася виключно заборгованість по тарифній ставці. У зв'язку з цим, просить стягнути з відповідача на його користь суму доплат за роботу в нічний час та у шкідливих умовах праці, а також надбавок за високу професійну майстерність, яка згідно із розрахунками становить 22 844 грн. 88 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовну заяву підтримали з підстав, що викладеній у такій, просять суд позов задовольнити. Представник позивача додатково пояснив, що оскільки сума первинного тарифного окладу відповідачем була нарахована неправильно, що було встановлено рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.11.2016 року, відповідно нарахування позивачу доплат за роботу в нічний час, у шкідливих умовах праці та надбавок за високу професійну майстерність здійснювалося невірно, що потягло за собою виплату не в повному розмірі цих коштів.

Представник відповідача Негря Г.Ю. позов не визнала, в наданих суду поясненнях посилалися на обставини, викладені в письмових запереченнях, зокрема зазначила, що виплата заробітної плати у ЛМКП «Львівтеплоенерго» регулюється наказами «Про зміни в оплаті працівників», з такими позивач був ознайомлений, проте, останнім не ставилось питання чинності вказаних наказів, а встановити факт порушення підприємством трудових прав позивача можливо лише у випадку встановлення невідповідності законодавству наказів про зміни в оплаті праці працівників. Вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення ст. 233 КЗпП України, яка передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, оскільки факт порушення відповідачем законодавства про працю стосовно позивача не встановлено. Разом з цим, покликається на п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з яким, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Просить суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у період з 01.09.2007 року по 05.01.2016 року працював машиністом турбінного відділення котлотурбінного цеху ЛМКП «Львівтеплоенерго» 5 розряду (група кваліфікації), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 75-78).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.11.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.04.2017 року, стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 39 653 грн. 17 коп. Вказана сума не включала надбавок та доплат, а стосувалася лише заборгованості по тарифній сітці.

Вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» вимог законодавства про оплату праці за період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки, що призвело до порушення трудових права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці.

Згідно із ч. 3 ст. 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

За положеннями статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структуру заробітної плати складають: - основна заробітна плата, яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013, регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 цього Закону. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що нарахування та виплата заробітної плати відповідачем проводилася з порушенням законодавства про оплату праці в частині визначення тарифної ставки (посадового окладу), розміри доплат за роботу в нічний час та у шкідливих умовах праці, а також надбавок за високу професійну майстерність за період 2010-2015 років, позивачу визначалися невірно, що в подальшому потягло за собою виплату цих сум у неповному розмірі, що підтверджується розрахунковими листами за період з липня 2010 року по червень 2015 року, які містяться в матеріалах справи (а.с. 57-74).

Так, згідно з розрахунком доплат за роботу в нічний час (додаток №1), наданим позивачем, загальна суму заборгованості таких доплат за період з липня 2010 року по червень 2015 року, з урахуванням виплачених сум згідно із розрахунковими листами, становить 4 859, 58 грн. (а.с. 10-17).

Вказані нарахування проводилися за наступними формулами: - за період з липня 2010 року по квітень 2012 року (мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі * 1,2 * 2,49 (коефіцієнт за розрядом) = тарифна ставка за 1 годину; 40 % годинної тарифної ставки * кількість відпрацьованих нічних годин = доплата за роботу в нічний час), за період роботи з травня 2012 року по червень 2015 року (мінімальна заробітна плата у погодинному розмірі * 1,2 * 1,62 (коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт) * 1,54 (коефіцієнт за розрядом) = тарифна ставка за 1 годину; 40 % годинної тарифної ставки * кількість відпрацьованих нічних годин = доплата за роботу в нічний час).

Відповідно до розрахунку доплат за роботу у шкідливих умовах праці (додаток №2), проведеним за формулою: тарифна ставка (посадовий оклад) * 10% = доплата за роботу в шкідливих умовах праці, загальна сума заборгованості за вказаний вище період, з урахуванням виплачених сум згідно із розрахунковими листами, становить 6 328, 63 грн. (а.с. 18-23).

Як вбачаться із розрахунку надбавок за високу професійну майстерність за період з липня 2010 року по червень 2015 року (додаток №3), проведеним за формулою: тарифна ставка (посадовий оклад) * 20% = надбавка за високу професійну майстерність, заборгованість за такою, з урахуванням виплачених сум згідно із розрахунковими листами, становить 11 656, 67 грн. (а.с. 24-29).

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на те, що відповідачем не надано інших розрахунків заборгованості чи відомості про відсутність такої, розрахунки позивача не спростовані, а тому суд приймає такі як належні та допустимі докази.

Окрім цього, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки вказане суперечить ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 надано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

На підставі вищенаведеного та оскільки судом встановлено, що діями відповідача порушено право позивача, відтак, з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 22 844 грн. 88 коп.

Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позову до суду, з відповідача в дохід держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 22 844 (двадцять дві тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 88 коп. заробітної плати, без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в дохід держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Ю. Теслюк