печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю « 112 Україна» про спростування недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ», ОСОБА_3 , третя особа ТОВ « 112 Україна» про спростування недостовірної інформації, який в подальшому уточнив, просив:

1. визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію ОСОБА_1 наступну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 хв. 17 сек. за київським часом в ефірі телеканалу «112 Україна» в телевізійній програмі «Чиста політика» ОСОБА_2 , (посилання на архівне відео ІНФОРМАЦІЯ_2), а саме: «Ну от фактично те, що зараз сказав ОСОБА_4 - це насправді агонія криміналітету перед неминучою відповідальністю перед законом» та «Дійсно ОСОБА_4 є власником, опосередкованим власником, але кінцевим беніфіціаром компанії «Будрегіонінвест», заснованої у 2011 році».

2. зобов`язати ОСОБА_2 спростувати вищевказану недостовірну інформацію, зазначену в пункті першому позовних вимог, у такий спосіб, у який вона була поширена.

3. зобов`язати ТОВ «112 Україна» спростувати вищевказану недостовірну інформацію, зазначену в пункті першому позовних вимог, у такий спосіб, у який вона була поширена.

4. визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію поширену в мережі інтернет на сайті http://112.ua ОСОБА_2 (посилання на архівне відео ІНФОРМАЦІЯ_2), а саме: « ОСОБА_5 є власником опосередкованим власником, але кінцевим беніфіціаром компанії «Будрегіонінвест», заснованої у 2011 році».

5. зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію, зазначену в пункті четвертому позовних вимог, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 хв. 17 сек. в ефірі телеканалу «112 Україна» в телевізійній програмі «Чиста політика» було оприлюднено відеосюжет «ІНФОРМАЦІЯ_3 », з інтерв`ю телеведучих телеканалу «112 Україна» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та народним депутатом України ОСОБА_2 Аналогічна інформація була поширена та розповсюджена на веб-сторінці ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» за адресою у мережі інтернет http://112.ua., реєстратором доменного імені якого є ОСОБА_3 . Розповсюджену відповідачами інформацію позивач вважає недостовірною, оскільки не підтверджена та не доведена жодним чином, при цьому є поширеною та донесеною до великої кількості осіб, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача в очах невизначеного кола осіб, які дивились наживо ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 хв. 17 сек. в ефірі телеканалу «112 Україна» телевізійну програму «Чиста політика» або переглядали повтори в мережі Інтернет.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти задоволення позову, посилаючись на надані письмові заперечення ( Т.1 а.с. 86-92). Вважає, що висловлений відповідачем ОСОБА_2 вислів, який оскаржено, жодним чином не може бути витлумачений, як інформація (те, що відбувалось в об`єктивному вимірі) та останній містить оціночні судження

Представник відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» в судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення, відповідно до яких заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що товариство не несе відповідальності за поширення інформації, яку вимагає спростувати позивач, відповідно до ст. 67 Закону України «Про Телебачення і радіомовлення», оскільки оскаржувана інформація була поширена у прямому ефірі. Крім того, виклад змісту оспорюваної інформації свідчить про використання відповідачем ОСОБА_2 гіперболи, які зазвичай використовуються при надання критичної оцінки діяльності тієї чи іншої особи, які не можуть бути перевірені на предмет їх відповідальності, а відтак є оціночними судженнями, у зв`язку з чим спростуванню не підлягає. Також послався на те, що позивачем не надано доказів того, що він в порядку ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» звертався до телекомпанії з вимогою про спростування поширеної інформації та із заявою про надання копії запису фрагменту з відповідною оплатою, а відтак відсутні будь-які докази у підтвердження позовних вимог (Т.1 а.с. 74-77).

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ТОВ « 112 Україна» до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Тому суд, з урахуванням думки представників сторін, визнав можливим розгляд справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» у випуску програми «Чиста політика» з 20 год. 17 хв. по 21 год. 00 хв. транслювався відеосюжет «ІНФОРМАЦІЯ_3 » та під час інтерв`ю телеведучих телеканалу «112 Україна» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з народним депутатом України ОСОБА_2 , останньою була поширена така інформація, а саме: «Ну от фактично те, що зараз сказав ОСОБА_4 - це насправді агонія криміналітету перед неминучою відповідальністю перед законом» та «Дійсно ОСОБА_4 є власником, опосередкованим власником, але кінцевим беніфіціаром компанії «Будрегіонінвест», заснованої у 2011 році».

Суд погоджується з доводами представника відповідача ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ», що позивач до звернення до суду не скористався своїм правом, передбаченим ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», а саме не звертався до телекомпанії з вимогою про спростування поширеної інформації та із заявою про надання копії запису фрагменту з відповідною оплатою.

Проте, поширення вказаної інформації відповідачем ОСОБА_2 ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» у випуску програми «Чиста політика» стверджується відеосюжетом, що міститься на CD-диску, та котрий був оглянутий у судовому засіданні.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, доводи позивача про недостовірність інформації, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» у відеосюжеті «ІНФОРМАЦІЯ_3 » під час інтерв`ю телеведучих телеканалу «112 Україна» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з народним депутатом України ОСОБА_2 , поширеною останньою, є безпідставними, оскільки її автором вживаються мовно-стилістичні засоби (вживання гіпербол, алегорій, сатири, жаргонізми), а саме слова «агонія криміналітету», «опосередкованим (непрямим) власником», тобто автор припускає певну інформацію, а не стверджує їїУ зв`язку з цим така інформація не може бути перевірена на відповідність фактичним даним, оскільки інформація, викладена у вказаній статті щодо позивача містить роздуми, критичну оцінку певних фактів і недоліків, які є вираженням суб`єктивної думки і поглядів автора статті, її не можна перевірити на предмет відповідності дійсності та спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

По суті тверджень позивача про порушення відповідачем ОСОБА_2 презумпції невинуватості суд зазначає, що оскаржувана інформація не містила жодних стверджувальних висловлювань щодо наявності в діях позивача ОСОБА_1 вини у вчиненні кримінального правопорушення та була висловлена відповідачем ОСОБА_2 в межах щодо досудового розслідування органами прокуратури кримінальних проваджень за фактом зловживання службовим становищем службовими особами управління Держгеокадастру у м. Ірпені та колишнім мером м. Ірпеня.

Крім того, при ухваленні судового рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини».

Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження.

При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння.

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Тому, доводи позивача про недостовірність поширеної інформації є безпідставними, оскільки така інформація взята з контексту виступу відповідачем ОСОБА_2 та її необхідно оцінювати разом із усім її інтерв`ю в ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» у випуску програми «Чиста політика».

Слід зазначити, що зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час розгляду справи обіймає посаду чинного міського голови м. Ірпінь і має повноваження, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», відтак є публічною особою у розумінні понять Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Інформацію, яку позивач вважає недостовірними твердженнями, не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, з огляду на її зміст, не містить оцінки дій позивача або властивих йому моральних якостей, його особистої характеристики.

А відтак, позовні вимоги щодо визнання інформації, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20 хв. 17 сек. за київським часом в ефірі телеканалу «112 Україна» в телевізійній програмі «Чиста політика» ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта.

Судом встановлено, що вказана аналогічна інформація була поширена та розповсюджена на веб-сторінці у мережі інтернет http://112.ua, реєстратором доменного імені якого, відповідно до довідки Департаменту «Центр компетенції» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адресів» від 24.02.2017 року №26/2017-ДР-ЦК, є ОСОБА_3 та власником якої є ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» (Т.1 а.с. 216-223).

Проте, зазначене відео є повним відтворенням інтерв`ю телеведучих телеканалу «112 Україна» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з народним депутатом України ОСОБА_2 в ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» у випуску програми «Чиста політика»ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20 год. 17 хв. по 21 год. 00 хв. та під час транслювання відеосюжету «ІНФОРМАЦІЯ_3 », що не заперечувалось представником позивача - адвокатом Савенко Р.В. в заяві про збільшення позовних вимог ( Т.1 а.с. 205-208).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 є реєстратором доменного імені веб-сторінки у мережі інтернет http://112.ua, що є окремим засобом масової інформації ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ» та, котрий здійснив повне відтворення відеосюжету, поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», так як відповідач ОСОБА_3 не несе відповідальності за повне відтворення відеосюжету ТОВ «Телерадіокомпанія «112-ТВ».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина третя ст. 277 ЦК України, якою покладався тягар доказування достовірності поширеної інформації на особу, яка її поширила - виключена на підставі Закону України № 1170-VII від 27.03.2014.

Отже, і позивач, і відповідачі мають однакові права щодо доказування пред`явлених позовних вимог та заперечень.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації, оскільки позивачем та його представником не доведено, що поширена інформація є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності.

На підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, йому не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст. 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та ст. 10, 15, 88, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «112-ТВ», ОСОБА_3 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю « 112 Україна» про спростування недостовірної інформації - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В. Батрин