Справа № 583/2121/17
21 вересня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого Плотникової Н.Б.
при секретарі Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
07 серпня 2017 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 139 по вул. Київська, 107 м. Охтирка Сумської області.
Позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані власник ОСОБА_1, його колишня дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 12.08.2003 р. Після розірвання шлюбу відповідачка разом з донькою виїхала з вищевказаної квартири, при цьому забрал всі свої речі. 14.12.2005 р. відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_5, тобто створила іншу сімю. Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин дають підстави для визнання їх в судовому порядку такими, що втратили право користування ним. Тому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житлом квартирою № 139 по вул. Київська, 107 м. Охтирка Сумської області Сумської області, так як відповідачі протягом тривалого часу без поважних причин не проживають у спірній квартирі.
Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Заслухавши покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що коженмає право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме, дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
За змістом ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно з ч.4 ст.156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору міни від 16.04.1999 р.
Встановлено, що 27.09.1997 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-БП № 012776 від 16.09.1998 р. Від шлюбу народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-БП № 016902 від 13.09.2000 р.
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3 як члени сімї власника, що підтверджується довідкою ПП «Сіб» № 514 від 19.05.2017 р., копією будинкової книги.
Встановлено, що 12.08.2003 р. шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.10.2003 р. серія І-БП № 078434.
Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 разом із донькою ОСОБА_3 більше семи років у вказаній квартирі не проживають.
Дана обставина підтверджується наступними доказами.
Актом ПП «Сіб» від 14.03.2017 р., згідно якого в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані власник ОСОБА_1, колишня дружина ОСОБА_2, дочка ОСОБА_3, але фактично в даній квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають.
Показами свідка ОСОБА_7, яка в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4. Протягом останніх 10 років (стільки вона тут проживає) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 не проживають, зі слів інших осіб вона знає, що вони кудись виїхали за кордон в Російську Федерацію і більше не поверталися. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3, він навідується в квартиру, в даній квартирі проживають квартиранти.
Показами свідка ОСОБА_8, який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 поїхав до Росії, а ОСОБА_2 разом з дочкою якийсь час проживати в квартирі. Приблизно 7 років тому ОСОБА_2 з донькою виїхали з квартири АДРЕСА_2 і з цього часу у вказаній квартирі не проживають. В квартирі постійно проживають квартиранти, а ОСОБА_1 кожного року приїздить і навідується у квартиру.
Згідно ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не довели поважності причин відсутності та непроживання їх у спірній квартирі.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 більше одного року без поважних причин були відсутніми і не проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому втратили право користування даним житлом.
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Оскільки реєстрація місця проживання відповідачів перешкоджає позивачу у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм майном, позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного, ст. ст. 16, 319, 321, 383, 405 ЦК України, ст. 72, 150, 156 ЖК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 139 по вул. Київській, 107 м. Охтирка Сумської області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Плотникова Н.Б.