Провадження № 2/761/660/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київобленерго» та ОСОБА_2 про захист прав споживача та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживача та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2008 року позивач є споживачем електропостачання на її приватне володіння АДРЕСА_1 на підставі договору.

Підключення позивача до постачання електричної енергії було здійснено після затвердження технічних умов № 3717, виданих Броварським РП ПАТ «Київобленерго» для здійснення електропостачання на земельну ділянку ОСОБА_1

Побудова лінії електропередач за кошти позивача від земельної ділянки під № АДРЕСА_1 була здійснена за кошти ОСОБА_1, що підтверджується чеками та квитанціями по сплаті за електричні опори та електрокабель.

Позивач зазначала, що електроопори та електрокабель між ними є належним її майном. Разом із тим, за півроку до подання позову позивач дізналась, що відповідач привласнив її майно, а саме: електроопори та електрокабель між ними.

Посилаючись на викладене, а також вимоги 5, 17, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вважаючи дії ПАТ «Київобленерго» нечесною підприємницькою практикою із введенням споживача в оману та завданням їй збитків, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 13983,78 грн. за привласнені ПАТ «Київобленерго» електроопори та електрокабель, з яких складається частина лінії електропередач по АДРЕСА_1, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В процесі розгляду справи судом на підставі ст.ст. 33, 35 ЦПК України було залучено до участі у справі ОСОБА_2 спочатку в якості третьої особи за ініціативою суду, а потім за клопотанням позивача в якості відповідача по справі.

09.12.2016 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій вона, посилаючись на вимоги ст.ст. 1213 та 1214 ЦК України просила суд стягнути з відповідача 24836 грн. за привласнені ПАТ «Київобленерго» електроопори та електрокабель, з яких складається частина лінії електропередач по АДРЕСА_1 та 31680 грн. отриманого доходу від використання її майна.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила суд про його задоволення з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях по справі. При цьому зазначав, що до ПАТ «Київобленерго» звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття електричних об'єктів, а саме: КТП-10/0,4 кВ № 527 та ПЛ 0,4 кВ від КТП-10/0,4 кВ № 527 Л-1, Л-2, Л-3, що перебувають на балансі кооперативу «Княжий» та живлять АДРЕСА_1. 21.05.2014 року між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № , за умовами якого останній передав у власність вказані електричні об'єкти ПАТ «Київобленерго». Разом із тим, як зазначав відповідач, доказів, які б свідчили, що позивач має право власності на електроопори та електрокабель частини повітряної лінії 0,4 кВ від КТП-10/0,4 кВ № 527 по АДРЕСА_1, нею суду не надано. Як і не надано доказів того, що позивач є суб'єктом господарювання у сфері електроенергетики та має право надавати послуги з приєднання електроустановок замовника відповідної потужності, а тому вимоги в частині стягнення 31680 грн. отриманого доходу від використання її майна задоволенню також не підлягають.

Відповідач-2 ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законодавством порядку.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.12.2007 року між Броварським РП ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» (за договором - Виконавець) та ОСОБА_1 (за договором - Замовник) було укладено договір № 3717 Н/7 приєднання електричних мереж, за умовами якого Замовник виконує в повному обсязі вимоги технічних умов № 3717 Н/07 від 13.12.2007 року на приєднання власних електроустановок до електромереж Виконавця в термін до 13.12.2009 року, а Виконавець здійснює приєднання електроустановок Замовника до своїх електричних мереж після укладання Замовником договору про постачання електричної енергії та/ (за необхідності) інших договорів, та оплати ним послуг з приєднання (п.п. 1.1., 1.2.) (а.с. 114).

Згідно акту допуску № 3717 на підключення до електричної мережі електроустановки № 3717 було надано допуск на підключення електроустановки ВРЩ - 0,4 кВ на підставі технічних умов № 3717 від 13.12.2007 року, розроблених ТОВ «Елмонсервіс», що належить ОСОБА_1 та знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 113).

01.02.2008 року між Броварським РП ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго» (за договором - Енергопостачальник) та ОСОБА_1 (за договором - Споживач) було укладено договір № 527012 про користування електричною енергією, за умовами якого Енергопостачальник взяв на себе зобов'язання надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до граничної потужності 8 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с. 111, 112).

Так, позивач, вважаючи себе власником майна, а саме електроопор та електричного кабелю між ними, просила суд стягнути з ПАТ «Київобленерго» 24836 грн. суми вартості привласненого майна та 31680 грн. отриманого доходу від використання її майна.

Свої доводи, серед іншого, обґрунтовувала наявними у неї накладною № 2399 від 05.12.2007 року про оплату 4732,85 грн. за СВ 95 - 2,0 в кількості 10 шт. та Брус прокладочний в сумі 10 шт., квитанцією до прибуткового касового ордера ААР № 1340 від 05.12.2007 року та товарним чеком № СФ 1481 щодо СИП4 4х35 в кількості 250 метрів (а.с. 130).

Разом із тим, належних доказів на підтвердження того, що закуплені позивачем 05.12.2007 року товари, а саме СВ 95 - 2,0 в кількості 10 шт., Брус прокладочний в сумі 10 шт. та СИП4 4х35 в кількості 250 метрів складають електроопори та електрокабель частини повітряної лінії 0,4 кВ від КТП-10/0,4 кВ № 527 по АДРЕСА_1, позивачем суду не надано.

Натомість, із наданих в судовому засіданні пояснень позивача про належність їй електричної опори та кабелю згідно схеми ПЛ-0,4 кВ від ТП-527 (а.с. 164), вбачається, що відповідачем було набуто та прийнято в експлуатацію, серед іншого, електричні опори та кабель СІП 4х50 L=0,650, що не відповідає закупленому позивачем кабелю.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Київобленерго» із заявою про придбання електричних об'єктів КТП-10/0,4 кВ № 527 та ПЛ 0,4 кВ від КТП-10/0,4 кВ № 527 Л-1, Л-2, Л-3, що розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 150).

Так, позивачем на підтвердження своїх доводів також не було надано суду доказів на підтвердження належності їй на праві власності електричних опор, а також електричного кабелю між ними, які входять до складу електричних об'єктів КТП-10/0,4 кВ № 527 та ПЛ 0,4 кВ від КТП-10/0,4 кВ № 527 Л-1, Л-2, Л-3, що розташовані в АДРЕСА_1

21.05.2014 року між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу № про передачу у власність електричних об'єктів КТП-10/0,4 кВ № 527 та ПЛ 0,4 кВ від КТП-10/0,4 кВ № 527 Л-1, Л-2, Л-3 (а.с. 151-154).

Про передачу вказаного майна було складено акти приймання-передачі (а.с. 155, 158-159, 160-161).

На час розгляду справи вказаний договір є чинним та в установленому порядку недійсним не визнавався.

Окрім того, відсутні договірні відносини і ОСОБА_1 із ПАТ «Київобленерго» щодо порядку користування будь-якого належного їй майна.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Позивач зазначала, що ПАТ «Київобленерго» без достатніх правових підстав заволодів її майном. Разом із тим, доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять, а вимог про витребування майна вона не ставить.

Як і не заявлено позивачем жодних вимог до відповідача ОСОБА_2

В якості обґрунтування своїх позовних вимог позивач також посилалась на вимоги ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Разом із тим, позивачем не було доведено того, що ПАТ «Київобленерго» набуло майно позивача за її рахунок без достатньої правової підстави. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Що стосується вимог позивача про стягнення 31680 грн. отриманого доходу від використання її майна, то вони також належним чином не обґрунтовані, оскільки судом встановлено відсутність доказів на підтвердження права власності позивача на електроопори та електричний кабель між ними частини повітряної лінії 0,4 кВ від КТП-10/0,4 кВ № 527 по АДРЕСА_1 та в задоволенні вимог про стягнення коштів за привласнення майна позивача було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київобленерго» та ОСОБА_2 про захист прав споживача та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК