Провадження № 6/760/20/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Бугайчука О.Р.

заявника- Подпоріна Р.О.

представника стягувача- Щелкова П.С.

представника боржника - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріна Р.О. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпорін Р.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 до виконання ним боргових зобов»язань за виконавчим документом, виданим судом.

Посилається на те, що на виконанні у Відділі знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 2 985 583, 54 гр.

15 червня 2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику встановлено 7-ми денний строк для самостійного виконання та направлено за місцем його проживання.

Рішення суду боржником у добровільному порядку не виконано.

09 листопада 2016 представнику боржника вручено вимогу державного виконавця, якою зобов»язано з»явитися до державного виконавця на прийом, подати декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, щ перебуває в заставі / іпотеці/ або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою МЮ України до 16 листопада 2016 року, надати письмові пояснення за фактом невиконання рішення суду до 16 листопада 2016 року.

Дана вимога виконана не була, про що 16 листопада 2016 року був складений акт.

За повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_4 перетинав державний кордон України.

Виходячи з цього, вважає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, не виконує вимоги державного виконавця, а тому просить задовольнити подання.

Представник стягувача в судовому засіданні подання підтримав.

Зазначив, що боргові зобов»язання у відповідача перед стягувачем ОСОБА_5 виникли в 2013 році, за цей час боржник не вчинив жодних дій, які б свідчили про його бажання та намагання виконати рішення суду та повернути борг.

Він є боржником у багатьох виконавчих провадженнях, однак вживає заходи лише для погашення тих боргів, де стягувачі мають на нього вплив у вигляді іпотеки, застави та поруки, тобто банки.

ОСОБА_5 є фізичною особою, таких важелів впливу на боржника не має, а тому його інтереси боржником і не враховуються при встановленні ним черговості погашення боргів.

Крім того зазначив, що це повторне звернення стягувача за виконанням рішення суду до органів виконавчої служби, однак протягом тривалого часу його інтереси не можуть бути захищені.

Представник боржника в судовому засіданні проти задоволення подання заперечувала.

Зазначила, що боржник вживає заходи для погашення наявних у нього боргів, потрібна інформація державному виконавцю надана, повідомлено місце роботи боржника за кордоном , обсяг майна та номери рахунків у банках.

Посилаючись на те, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду, а не може виконати всі боргові зобов»язання одночасно, просить відмовити в задоволенні подання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення подання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладено на Державну виконавчу службу, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 18 ч.3 ст.11 Закону України « Про виконавче првоадження» державний викоанвецць має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження з виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості в розмірі 2 985 583, 54 гр.

15 червня 2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, якою боржнику встановлено 7-ми денний строк для самостійного виконання та направлено за місцем його проживання.

Рішення суду боржником у добровільному порядку не виконано.

09 листопада 2016 представнику боржника вручено вимогу державного виконавця, якою зобов»язано останнього:

- з»явитися до державного виконавця на прийом 16.11.2016 року з 15:00 до 17:00;

-подати декларацію про доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, щ перебуває в заставі / іпотеці/ або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою МЮ України до 16 листопада 2016 року;

- надати письмові пояснення за фактом невиконання рішення суду до 16 листопада 2016 року.

Дана вимога виконана не була, про що 16 листопада 2016 року був складений відповідний акт.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з даною нормою закону та ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З даної норми закону випливає, що таке обмеження може мати місце лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Як зазначено вище, вимога державного виконавця від 09 листопада 2016 року, вручена представнику боржника, останнім виконана не була.

Декларація, копія якої була вручена представнику боржника разом з вимогою, до звернення державного виконавця до суду з поданням виконана не була, як і не виконана до цього часу.

В судовому засіданні державний виконавець посилався на те, що такі дії боржника свідчать про ухилення ним від виконання рішення суду.

Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність самого факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

В розумінні вимог даного закону ухиленням від виконання зобов»язання, покладеного на боржника рішенням суду, є такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Сам по собі факт невиконання рішення суду не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Так, представник боржника в судовому засіданні посилалася на те, що державному виконавцю надані відповідні пояснення, повідомлено про належне боржнику майно, надана інформація про місце роботи та номери рахунків у банівських установах.

Дійсно, з наданих суду матеріалів вбачається, що така інформація направлена державному виконавцю поштою 12 січня 2017 року, тобто більше ніж через два місці з моменту такої вимоги та після звернення державного виконавця з даним поданням до суду.

Крім того, повідомляючи номери рахунків у банківських установах, представником боржника не зазначається, чи є на даних рахунках кошти, які можливо направити на виконання рішення суду.

Не надала такої інформації в судовому засіданні і представник боржника.

Крім того, в поясненні зазначено майно, яке знаходиться в іпотеці банку, що підтверджує позицію представника стягувача щодо відношення боржника до встановлення ним особисто черговості погашення своїх боргів перед кредиторами.

Посилання представника боржника на погашення боргів перед іншими установами не може не свідчити про ухилення від виконання рішення суду саме перед кредитором ОСОБА_5

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що боржник ОСОБА_4 своїми діями ухиляється від виконання боргових зобов»язань перед стягувачем ОСОБА_5, його дії та бездіяльність свідчать про те, що такі дії його є свідомими, а вимога державного виконавця від листопада 2016 року була виконана завдяки примусовим діям державного виконавця в вигляді звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон.

Посилання представника боржника на те, що останній працює за кордоном саме з метою виконання боргових зобов»язань при вирішенні даного питання не може прийматися до уваги та ставитися в залежність при вирішенні подання державного виконавця.

Суд також вважає, що посилання представника боржника на норми Конституції України та гарантії, встановлені нею, на свободу пересування не можуть прийматися до уваги і не можуть свідчити про обмеження прав ОСОБА_4,оскільки як він, так і стягувач є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

Керуючись ст. ст. 10 ч.2, 377-1 ЦПК України, ст.ст.11 Закону України « Про викоанвче провадження», ст. ст.6 - 8 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, суд

У Х В А Л И В :

Подання задовольнитит.

Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, прож. в АДРЕСА_1, в праві виїзду за межі України до виконання боргових зобов»язань, покладених на нього рішенням Дарницького районного суду м. Києва про стягнення боргу в розмірі 2 985 583, 54 гр.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: