Ухвала

іменем україни

25 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 травня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1907/0507/88-004, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 6 травня 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 7 травня 2007 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 423,56 кв. м, житловою площею 173,3 кв. м, що належить іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві власності. Також 21 лютого 2008 року було укладено ще один іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1га, призначена для будівництва, обслуговування вказаного житлового будинку, яка належить іпотекодавцю на праві власності.

28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», а те, у свою чергу, є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та факторинговою компанією «Вектор Плюс», а також між факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» були укладені договори факторингу, відповідно до умов яких останнє набуло статусу нового кредитора (стягувача) за договором від 7 травня 2007 року № 1907/0507/88-004, позичальником згідно з яким є ОСОБА_5

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 умов вищезазначеного договору утворилася заборгованість, розмір якої станом на 1 квітня 2013 року становив 358 900 грн і складався з: 201 065 грн 59 коп. заборгованості за кредитом, 73 238 грн 74 коп. заборгованості за відсотками, 84 596 грн 23 коп. пені. Позивач у рахунок погашення цієї суми заборгованості просив звернути стягнення на предмети іпотеки.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року, у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 7 травня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1907/0507/88-004, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 6 травня 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником умов цього договору 7 травня 2007 року між цими ж сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 423,56 кв. м, житловою площею 173,3 кв. м, що належить іпотекодавцю ОСОБА_5 на праві власності.

21 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода № 1 до договору, відповідно до якої пункти 1.1, 2.1 договору викладено у новій редакції, а саме: п. 1.1 передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 30 тис. доларів США.

У цей же день між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір на забезпечення виконання основного зобов'язання, за яким ОСОБА_5 передала в іпотеку належне їй на праві власності майно - земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1.

До матеріалів справи позивачем були долучені копії договорів факторингу, укладених 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», а останнє, у свою чергу, є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та факторинговою компанією «Вектор Плюс», а також між факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи».

За умовами договорів факторингу (п. 2.1 договору) клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому даним договором.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із положень ст. ст. 516, 517 ЦК України та дійшов висновку про те, що позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» не надав суду належних і допустимих доказів повідомлення ОСОБА_5 про відступлення йому права вимоги до неї за договором від 7 травня 2007 року № 1907/0507/88-004, а також інших доказів набуття ним як фактором права на стягнення заборгованості саме за зобов'язаннями відповідача.

Однак такий висновок судів ґрунтується на неповному з'ясуванні всіх обставин у справі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, за змістом вищенаведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Вирішуючи спір, суди у порушення ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин у справі, не перевірили підставність заявленого позову з огляду на наведені позивачем доводи та надані на їх підтвердження докази (іпотечні договори, договори факторингу); не перевірили наявність заборгованості відповідача за кредитним договором та, не врахувавши того, що неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі, дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, то рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак Головуючий Судді: