Справа № 349/1390/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1158/2017
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Девляшевський
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря: Капущак С.В.

з участю: представника ПАТ КБ "ПриватБанк"

ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Рогатинського районного суду від 05 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було предявлено до ОСОБА_2 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що у звязку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору №б/н, укладеного між сторонами 01.10.2008 року на суму 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8% річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, утворилась заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року складає 26 540,25 грн. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку кредитні кошти повертати відмовляється, позивач просив стягнути їх в примусовому порядку, а також судові витрати.

Рішенням Рогатинського районного суду від 05 квітня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи, неналежну оцінку доказів, а також на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Апелянт вважає помилковим висновок суду про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки відповідач здійснював періодичні платежі по кредиту через термінал самообслуговування, останній з яких було внесено 18.01.2014 року, що підтверджується випискою з рахунку. А тому, на думку позивача, звернувшись до суду з позовною заявою 02.12.2016 року, строк позовної давності ним не пропущено. Крім того, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає безпідставними твердження ОСОБА_2 про те, що вищезгадані платежі він не здійснював, так як перебував за межами України, оскільки із заявами про втрату картки або її крадіжку він не звертався. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, апелянт просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 апеляційну скаргу з наведених вище мотивів підтримала. Додатково зазначила, що кредитний договір, укладений з ОСОБА_2 01.10.2008 року з терміном дії 2 роки, в подальшому було продовжено, оскільки відповідач отримав нову кредитну картку і користувався кредитними коштами з того ж рахунку. Представник Банку пояснила, що нову кредитну картку ОСОБА_2 отримав, пред'явивши свій паспорт, і користуватись цією карткою стороння особа без його волі та повідомлення пін-коду не могла. Вказала, що з допомогою картки ОСОБА_2 здійснював розрахунки в магазині, поповнював рахунок мобільного телефону.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено загальний строк позовної давності. Такий висновок обгрунтовано тим, що строк дії кредитного договору, укладеного з ОСОБА_2 закінчився 01.10.2010 року , а списання коштів з рахунку боржника після цієї дати не свідчить про добровільне погашення кредитної заборгованості, а отже, і не перериває строк позовної давності. Однак, з цим висновком суду, на думку колегії суддів, погодитись не можна, виходячи із такого.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

В правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року в справах №6-103 цс 14 та від 12 листопада 2014 року в справі №6-167 цс 14, зазначено, що ознакою пролонгації кредитного договору є видача по закінченні строку договору нової платіжної картки та продовження видачі боржнику грошових коштів. Ця правова позиція в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Судом першої інстанції при вирішенні даного цивільно-правового спору залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1, 5.4 "Умов та правил надання банківських послуг", які є невід'ємною частиною кредитної угоди, укладеної з ОСОБА_2, граничний строк дії картки (місяць, рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту у повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (а.с.8-13).

Відповідно до п.3.1.3 згаданих Умов по закінченні строку дії картка перевидається банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо раніше не надходила письмова заява клієнта про закриття карткового рахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Місцевий суд не перевірив, чи була отримана відповідачем нова кредитна картка. А від цієї обставини залежить висновок про те, чи було пролонгований згаданий вище кредитний договір. Також місцевий суд належним чином не дослідив чи боржник вчиняв дії, що свідчили про визнання боргу та є підставою для переривання позовної давності.

Апеляційним судом встановлено, що після закінчення строку дії договору, тобто після 01.10.2010 року, ОСОБА_2 для здійснення фінансових операцій за відкритим йому згідно кредитного договору рахунку отримав нову платіжну картку з іншим номером. Цей факт підтверджено наданою представником Банку довідкою, яка долучена до матеріалів справи.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що номер нової платіжної картки зазначено у виписці по рахунку ОСОБА_2 (а.с.34-56), з якого вбачається, що з допомогою нової картки з 23 травня 2011 року по 18 січня 2014 року відбувалось як неодноразове отримання кредитних коштів та оплата товарів і послуг, так і поповнення рахунку на різні суми.

Твердження ОСОБА_2 про те, що в дійсності він нову платіжну картку не отримував, і після 01.10.2010 року кредитними коштами не користувався, що це зроблено іншою особою, на думку колегії суддів, не може бути прийнято до уваги. Адже, по-перше, для отримання нової платіжної картки необхідно пред'явити працівнику Банку паспорт. По-друге, здійснення фінансових операцій з допомогою картки можливе тільки тоді, коли використовується пін-код, який відомий тільки позичальнику.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що звернувшись з позовом про стягнення кредитної заборгованості в грудні 2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено загальний строк позовної давності, оскільки кредитний договір, укладений 01.10.2008 року, в подальшому за погодженням сторін було пролонговано.

Колегія суддів погоджується з наданим Банком розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором щодо тіла кредиту, відсотків та інших платежів, яка підлягає стягненню, так як його правильність жодними належними та допустимими доказами не спростовано.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вимог норм матеріального і процесуального права, воно не може бути залишено в силі. По даній справі є правові підстави для ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 218; 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Рогатинського районного суду від 05 квітня 2017 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.10.2008 року, зокрема: 1601,46 грн заборгованість за кредитом, 20 070,43 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 366,44 грн заборгованість за пенею та комісією, 250 грн штраф (фіксована частина), 1 251,92 грн штраф (процентна складова), а всього 26 540,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 378 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

ОСОБА_3