АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4575/17 Головуючий 1- інстанції- Боговський Д.Є.
Справа № 2-5041/2010 Доповідач - Кругова С.С
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєва А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 4 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 правонаступником якого є ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

У липні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за законом після смерті його батька. В обґрунтуванняпосилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_8. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить квартира АДРЕСА_1. Право власності на зазначену квартиру батько набув внаслідок повної виплати пайових внесків, однак не встиг отримати свідорцтво про право власності у зв'язку зі смертю.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 були його син - позивач ОСОБА_2, а також дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_2 - відповідачі по справі. Позивач спадщину прийняв, так як на момент смерті батька постійно проживав разом з ним, однак він не мав можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру. Відповідачі у встановленому законом порядку спадщину не прийняли.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 04 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, за позивачем визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, визнавши за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення є незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що після смерті ОСОБА_8 залишилось три спадкоємці першої першої черги - дружина ОСОБА_6 та двоє дітей - син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_9, які на момент відкриття спадщини усі разом проживали за однією адресою та після смерті ОСОБА_8 продовжили там проживати, користуватись та розпоряджатись особистим майном спадкодавця, заяв про відмову від спадщини до нотарільної контори не подавали, тобто є такими, що прийняли спадщину відповідно до норм діючого на той момент законодавства - ст.549 ЦК України в редакції 1963 року.

Наголошує, що рішення суду першої інстанції обґрунтоване положеннями ст.1268 діючого ЦК України, в той час як виниклі правовідносини мають регулюватись положеннями ЦК України 1963 року

Крім того зазначає, що позивачем не було доведено той факт, що інші спадкоємці першої черги не прийняли спадщину або відмовились від неї, а заяви про визнання позовних вимог, прийняті судом, не можуть бути доказом неприйняття спадщини і взагалі суперечать закону.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.09.2017 року до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_4 в особі законного представника - ОСОБА_5.

Представник правонаступника подала заперечення на апеляційну скаргу, в яких просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що скарга не підлягає задоволенню .

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_8 будучи членом ЖК «Артема-2», за життя в повному обсязі сплатив пайові внески за квартиру АДРЕСА_1, набувши право власності на неї у встановленому законом порядку, однак не встиг отримати правовстановлюючий документ на своє ім'я.

Позивач ОСОБА_3 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8, та після смерті батька прийняв спадщину, так як на момент смерті проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем.

При цьому, інші спадкоємці - дружина померлого ОСОБА_6 та донька ОСОБА_2 подали до суду заяви про згоду з позовними вимогами про визнання права власності на спадкове майно за позивачем.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу, інші спадкоємці на спадщину не претендують. При цьому судом застосовані положення ЦК України 2003 року.

Відповідно до Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008року передбачено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилась у 1986 році, отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду в даному випадку дійсно слід було керуватися положеннями ЦК Української РСР 1963 року.

Як зазначено у ст.549 ЦК України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому про фактичне прийняття спадщини може свідчити спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю, наявність у спадкоємця документів померлого, квитанції, свідоцтв, тощо.

Ця норма кореспондується з положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України 2003 року, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач був не тільки зареєстрований разом зі спадкодавцем, а і фактично проживав разом з ним на момент смерті, крім того, у ОСОБА_2 на руках перебував технічний паспорт на спірну квартиру та довідка ЖК «Артема-2» про відсутність у ОСОБА_8 заборгованості за пайовими внесками, що підтверджується листом КП «БТІ», в якому прямо зазначено про надання вказаних документів до бюро ОСОБА_3.

Вищезазначене свідчить про прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті батька як в розумінні статті 549 ЦК України 1963 року так і в розумінні ст.1268 ЦК України.

Щодо відповідачів у справі, які також є спадкоємцями першої черги, то на момент розгляду справи судом першої інстанції, останні надали суду нотаріально посвідчені заяви про визнання позову, в яких просили позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спірну квартиру - задовольнити в повному обсязі. На момент подачі цих заяв вони були повнолітніми, відомості щодо їх недієздатності відсутні, добровільність складення заяв відповідачем неоспорювалась, таким чином відсутні підстави вважати вказані заяви такими, що суперечили закону або порушили права відвідача.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів фактичного прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_8, так як сам лише факт реєстрації за однією адресою зі спадкодавцем, не може свідчити про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що у справі, яка переглядається, суд, ухвалюючи судове рішення про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом неправильно застосував норми ЦК України 2003 року, однак установивши законність набуття права власності на спадкове майно спадкодавцем та факт прийняття спадщини позивачем, врахувавши заяви інших спадкоємців, вірно вирішив спір по суті, захистивши порушені права позивача ОСОБА_2, який через відсутність правовстановлюючого документу не мав можливості оформити спадщину.

Судова колегія з метою забезпечення юридичної визначеності і остаточності, та запобігання несправедливості, яка може статися в разі, якщо суд вирішить справу про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу і можуть вплинути на законні права неповнолітньої доньки позивача, яка є правонаступником, погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Таким чином, незважаючи на те, що судом неправильно застосовано закон, який регулює спірні правовідносини, однак враховуючи, що фактичні обставини справи судом встановлено повно, а внаслідок ухвалення апеляційним судом нового рішення із застосуванням положень ЦК України 1963 року щодо спадкування, результат по суті спору не зміниться, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 4 жовтня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук