Провадження №22ц/790/890/17 Головуючий 1 інст. - Литвинов А.В.
Справа № 628/2558/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія : договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів -Швецової Л.А., Малінської С.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнював під час судового розгляду справи та просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість по відсоткам за договором б/н від 29 вересня 2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 23 липня 2012 року по 23 липня 2015 року у розмірі 33214 грн.65 коп.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н. Згідно з умовами договору банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 06/10 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 20000 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені в заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Згідно з умовами кредитного договору б/н позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобов`язання за договором належним чином до сьогодні не виконав у зв`язку із чим розмір простроченої заборгованості по кредиту перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 18283 грн. 29 коп.

Позивач вважає, що датою жовтень 2010 року визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором б/н та припинення зобов`язань в цілому. Також позивач зазначив, що на його думку у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає щомісячно, тим самим, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. В обгрунтування скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 29 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за умовами якого останній отримав початковий кредитний ліміт на платіжну карту у розмірі 20000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

На виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 була видана платіжна картка № НОМЕР_1, строк дії якої закінчувався в останній день червня 2010 року.

При укладанні кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - 12 місяців з моменту підписання, якщо в цей час ні одна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк (п.9.12 Умов), так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним договір, що підтверджується підписом у заяві.

Пунктами 5.3-5.4 Правил користування платіжною картою передбачено, що строк та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками з встановленим мінімальним обов'язковим платежем зазначено в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом передбачену Тарифами та частку заборгованості по кредиту. Строк погашення по кредиту по платіжним карткам без встановленого Мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Згідно пунктів 6.5-6.6 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного кредиту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Позичальник у разі невиконання зобов'язань за договором, зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити винагороду банку.

Пунктом 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же термін.

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 29 листопада 2006 року вбачається, що відповідач не виконує умови договору, у зв'язку з чим за період з 23 липня 2012 року по 23 липня 2015 року утворилась заборгованість на загальну суму 92496 грн. 11 коп., з якої позивач просить стягнути заборгованість по відсоткам за період з 23 липня 2012 року по 23 липня 2015 року у розмірі 33214 грн. 65 коп.

Також з розрахунків заборгованості, які надавались представниками банку під час судового розгляду справи, вбачається, що з карти відповідача ОСОБА_1 востаннє була списана сума у погашення відсотків 01 липня 2008 року, після чого він припинив виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції з застосуванням вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України виходив з того, що позивачем пропущений загальний строк позовної давності для стягнення заборгованості по відсоткам за договором від 29 червня 2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 23 липня 2012 року по 23 липня 2015 року у розмірі 33214 грн. 65 коп.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа№6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

При застосуванні строку позовної давності судом першої інстанції враховано, що останній платіж по кредитному договору відповідачем було здійснено 01 липня 2008 року. Крім того, строк дії кредитної картки був встановлений до останнього дня червня 2010 року. Матеріали справи не містять відомостей, що протягом з липня 2010 року банком надавалась відповідачу нова платіжна карта з зазначенням нового строку її дії.

Проте, з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 15 липня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Позивач поважних причин пропуску строку звернення із даним позовом суду не навів та відповідних доказів не надав.

З письмових заперечень відповідача, які надійшли до суду першої інстанції 25 вересня 2015 року, вбачається, що відповідач не згодний з позовом та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності (а.с. 35-38).

За таких обставин суд першої інстанції, за наявності відповідної заяви відповідача, при вирішенні даного спору обґрунтовано застосував наслідки спливу позовної давності та відмовив у задоволені позовних вимог відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

У відповідності до вимог ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, заявлено до винесення ним рішення. Згідно п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Беручи до уваги наведене вище, а також той факт, що відповідач у письмових запереченнях на позовну заяву зазначав на наявність підстав про відмову в задоволенні позову через пропущення позивачем строку позовної давності, судова колегія приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та відповідно позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк».

Що ж стосується доводів апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

Посилання банку на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 є помилковим, оскільки остання стосується правовідносин сторін пов'язаних з невиконанням судового рішення про задоволення вимог кредитора. Аналогічним чином не стосується правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі, правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 02 грудня 2015 року по справі № 6-249цс. 15.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про постановлення районним судом рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у відповідності з обставинами справи, наданими сторонами доказами та, відповідно, про відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -