ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1253/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача -1 ОСОБА_4

представника третьої особи

(Держархбудінспекція) ПОПЧУК Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАМ "КИЇВ" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 , треті особи :Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державна інспекція сільського господарства, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об'єкту самочинного будівництва , суд

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року позивач Приватне акціонерне товариство " Універсам Київ " в особі свого представника ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 08 серпня 2016 року звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_7, залучивши до участі третіх осіб: Київську міську раду, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ), Державну інспекцію сільського господарства, Департамент державної архітектурно - будівельної інспекції про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об'єкту самочинного будівництва, свої вимоги мотивувавши тим, що 14 червня 1996 року між Закритим акціонерним товариством "Універсам " Київ " ( наразі Приватне акціонерне товариство "Універсам Київ ") та Київською міською державною адміністрацією був укладений Договір на право тимчасового користування землею ( у тому числі на умовах оренди ) № 90 - 5 - 00008.

За умовами Договору оренди, ПАТ « Універсам «Київ » отримало у тимчасове довгострокове користування на 49 років земельну ділянку, площею 7 761 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_2.

Наприкінці 2008 року, використовуючи тимчасову відсутність посадових осіб позивача, посадові особи ( або за їх участі ) Товариства з обмеженою відповідальністю « СІНКМАС ГРУП » самовільно зайняли частину вище вказаної земельної ділянки площею 163, 5 кв.м. та здійснили на ній самочинне будівництво, чим порушили права позивача передбачені положеннями статті 95 Земельного кодексу України, а також вимоги статей 3. 34, 36 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності ».

В подальшому, з метою створення видимості законності своїх дій, посадовими особами ТОВ « СІНКМАС ГРУП » та ОСОБА_6 було ініційовано звернення з надуманим позовом, зокрема про визнання права власності на самовільно збудовані нежитлові приміщення до Дніпровського районного суду м.Києва, який своїм рішенням від 16 квітня 2009 року ( справа № 2 - 1595 / 1 ), цей позов задовольнив, визнавши право власності на самобуд за ТОВ « СІНКМАС ГРУП ».

Користуючись необізнаністю позивача про таке «судове рішення» ТОВ « СІНКМАС ГРУП », в особі директора ОСОБА_11, у присутності приватного нотаріуса Ганчук Юлії Ярославівни, та громадянок ОСОБА_10 і ОСОБА_7, укладають між собою Договір купівлі - продажу нежилих приміщень від 24 червня 2009 року. За яким, ТОВ « СІНКМАС ГРУП » продало об'єкт самочинного будівництва вказаним фізичним особам.

Дізнавшись у квітні 2012 року про наявність такого рішення, позивач звернувся з відповідною скаргою до Апеляційного суду м.Києва, який своїм рішенням від 06 вересня 2012 року скасував рішення суду першої інстанції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю Ухвалою від 06 листопада 2012 року залишив Рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Таким чином, судове рішення, на підставі якого за відповідачкою 1 та відповідачкою 2 було зареєстроване право власності на самовільно збудовані нежитлові приміщення - скасовано.

У зв?язку з чим позивач просить зобов'язати ОСОБА_10 та ОСОБА_7 звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться у користуванні Приватного акціонерного товариства « Універсам « Київ » за адресою: місто Київ, вулиця Харківське шосе, 160, шляхом знесення самовільно побудованих нежитлових приміщень прибудови до громадської будівлі « Універсам « Київ ».

В судовому засіданні представник позивача Приватного акціонерного товариства « Універсам « Київ » ОСОБА_3, який діє за довіреністю від 08 серпня 2016 року ( а .с. 22 ) позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов з підстав викладених у позовних вимогах та доказів долучених до справи.

Представник відповідача-1 ОСОБА_6 за довіреністю від 17 червня 2015 року ( а. с. 43 ) ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що вимоги позивача є незаконними і позов не підлягає задоволенню підтримавши письмові заперечення від 07.11. 2016 року ( а.с. 86-87). Додатково пояснив суду, що відповідачі самовільно не займали земельну ділянку позивача. Спірні нежилі приміщення прибудови (літ. А1) були придбані відповідачами на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 2875. Право власності відповідачами було зареєстроване у передбаченому на той час порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об"єкти нерухомого майна, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 003986 від 08 липня 2009 року

Таким чином, після набуття права власності на спірну будівлю, до відповідачів в силу закону перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщена будівля, та частиною ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Відтак, всі доводи позивача про те, що відповідачі самовільно зайняли земельну ділянку є безпідставними.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 376 ЦК України (в редакції від 12 червня 2009 року), особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Цією ж статтею ЦК України (ч.ч. 4, 7) передбачено, що об'єкт самочинного будівництва зноситься за рахунок особи, яка його здійснила.

Проте, відповідачі ніякого будівництва не здійснювали, а право власності на спірну будівлю було добросовісно набуте ними на підставі від платного правочину.

Як слідує з договору купівлі-продажу, посвідченого 24 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ганчук Ю.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 2875, реєстраційного посвідчення № 003986 від 08 липня 2009 року на момент відчуження право власності продавця спірної будівлі було визнане державою, як і право власності відповідачів - по сьогоднішній день.

Тому відповідачі вважають, що будь-які підстави для позбавлення їх законно та добросовісно набутого права власності - відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України, відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі.

Відповідач -2 ОСОБА_7 в судове засідання не з?явилась про дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно вимогам ст. 74-76 ЦПК України.

Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України за довіреністю № 40 - 702 - 10 / 10586 від 28 жовтня 2016 року ( а. с. 42 ) Попчук Тетяна Олександрівна просила прийняти рішення на підставі норм чинного законодавства з врахуванням наданих письмових пояснень ( а.с. 89-90).

Третя особа Київська міська рада в судове засідання не з?явилась про дату місце розгляду справи повідомлялась належним чином , про те, 12 грудня 2016 року за вх. № 61961 до загальної канцелярії суду з Київської міської ради за підписом представника ОСОБА_14, що діє на підставі довіреності № 225 - КМГ - 2951 від 13 вересня 2016 року, надійшли пояснення у справі, та відповідно до яких представник просить проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, та прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) в судове засідання не з?явилась про дату місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Разом з тим, через загальну канцелярію за вх. № 55227 від 08.11. 2016 року в особі представника ОСОБА_15 надійшли письмові пояснення, в обгрунтування яких долучені письмові докази та просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства та розглянути справу без участі представника ( а.с. 48-50; 51-56).

Третя особа Державна інспекція сільського господарства в судове засідання не з"явилась про дату місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про те, у письмовому клопотанні в особі першого заступника начальника ОСОБА_16, яке надійшло через загальну канцелярію за вх. № 59139 від 28.11. 2016 року, просив розглядати справу за відсутності їх представника ( а.с. 82)

Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, письмові пояснення представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням письмових пояснень третіх осіб , суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов"язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст. 55 Конституції України.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні , 14 червня 1996 року між Закритим акціонерним товариством "Універсам " Київ " ( Приватне акціонерне товариство " Універсам Київ " ) та Київською міською державною адміністрацією був укладений Договір на право тимчасового користування моєю ( у том числі на умовах оренди ) № 90 - 5 - 00008 ( а.с. 7).

За умовами Договору оренди, ПАТ « Універсам «Київ » отримало у тимчасове довгострокове користування на 49 років земельну ділянку, площею 7 761 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_2 ( а.с. 8-10).

Про те, наприкінці 2008 року, Товариство з обмеженою відповідальністю « СІНКМАС ГРУП » самовільно зайняли частину вище вказаної земельної ділянки площею 163, 5 кв.м. та здійснили на ній самочинне будівництво, чим порушили права позивача передбачені положеннями статті 95 Земельного кодексу України, а також вимоги статей 3. 34, 36 Закону України « Про регулювання містобудівної діяльності ».

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 квітня 2009 року визнано право власності на нежилі приміщення загальною площею 154,2 кв. метри прибудови до будівлі під літерою " А" у АДРЕСА_2 як на окремий об"єкт нерухомого майна за ТОВ « СІНКМАС ГРУП » ( а.с. 11-12).

Відповідно до договору купівлі- продажу ТОВ « СІНКМАС ГРУП », в особі директора ОСОБА_11, який посвідчений приватним нотаріусом Ганчук Юлією Ярославівною, у присутності громадянок ОСОБА_10 і ОСОБА_7, укладають між собою Договір купівлі - продажу нежилих приміщень від 24 червня 2009 року, за яким, ТОВ « СІНКМАС ГРУП » відчужило об'єкт самочинного будівництва зазначеним у договорі фізичним особам ( а.с. 13) .

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 06.09. 2012 року скасовано рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 квітня 2009 року та у задоволенні зустрічного позову ТОВ« СІНКМАС ГРУП » до ОСОБА_10, третя особа: КП " КМБТІ" про визнання права власності, усунення перешкод у реалізації права власності та зобов"язання вчинити дії - відмовлено ( а.с. 14-15)

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю Ухвалою від 06 листопада 2012 року, залишив рішення суду апеляційної інстанції без змін ( а.с.16-17).

Таким чином, судове рішення, на підставі якого за відповідачкою - 1 ОСОБА_10 та відповідачкою -2 ОСОБА_7 було зареєстроване право власності на самовільно збудовані нежитлові приміщення - скасовано.

Відповідно до ст. З Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 148 Конституції України місцеві ради самостійно вирішують питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до статті 9 Земельного кодексу України Київській міській раді надано широкі повноваження у галузі земельних відносин.

Перелік повноважень Київської міської ради у галузі земельних відносин визначено у пунктах „а" - „л" статті 9 Земельного кодексу України.

Зокрема, їй належить право за пунктом „а" - розпорядження землями територіальної громади м. Києва, за пунктом „б" - передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до Земельного кодексу України, за пунктом „в" - надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України.

На підставі пункту „м" статті 9 Земельного кодексу України, крім / перелічених у попередніх пунктах повноважень, Київська міська рада має повноваження вирішувати інші питання у галузі земельних відносин відповідно до Закону.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад, а за пунктом 2 статті 22 Закону України „Про столицю України - місто-герой Київ" Київська міська рада має право визначати особливості землекористування.

Відповідно до статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" Київська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 08.04.1996 № 502 надано Закритому акціонерному товариству універсам «Київ» в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 49 років земельну ділянку площею 0,78 га для експлуатації і обслуговування універсального магазину, кондитерського цеху та складських приміщень на Харківському шосе, 160 у Дарницькому районі м. Києва ( а.с. 51-52).

На виконання зазначеного розпорядження між Закритим акціонерним товариством універсам «Київ» та Київською міською державною адміністрацією укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 14.06.1996 за № 90-5-00008, строк дії договору 14:06.2045 р. Отже, позивач є користувачем зазначеної земельної ділянки ( а.с. 53 -54).

За інформацією наявною у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) договір суборенди частини земельної ділянки на Харківському шосе, 160 у Дарницькому районі м. Києва станом на 31.12.2012 в Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не зареєстровано.

Рішень щодо передачі земельної ділянки відповідачам Київською міською радою за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймалось ( а.с. 55) .

Отже, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 відсутнє право на земельну ділянку, яке набувається відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, згідно із ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2)розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Питання набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт врегульовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466.

Отже, чинним законодавством встановлена вимога щодо введення

об 'єктів нерухомого майна в експлуатацію.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461.

Про те, в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація про видані та зареєстровані документи дозвільного або декларативного характеру, які дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, а саме прибудови до літ. «А» на вул. вул. Харківське шосе, 160 у Дарницькому районі м. Києва.

Крім того, із пояснень представника третьої особи Т.О. Попчук в судовому засіданні встановлено, що посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві відповідно до статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 з метою проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у червні 2016 року здійснювався виїзд під час якого виявлено, що за вказаною адресою побудовано прибудову до універсаму «Київ», яка експлуатується під магазин «Червоний маркет» та встановлено, що зазначена прибудова належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Оскільки, відповідальні або уповноважені особи на об'єкті були відсутні та враховуючи те, що відповідно до п. 9 Порядку № 553 державний архітектурно- будівельний контроль здійснюється у присутності суб'єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об'єкт будівництва, провести перевірку та скласти відповідні матеріали за результатами перевірки не вбачалося можливим. Департамент направив листи від 21.06.2016 № 10/26- 20/2106/10 гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7, щодо прибуття до Департаменту з документами, необхідними для проведення позапланової перевірки. ( а.с. 91-92). Запрошувані суб'єкти містобудування або їх представники до Департаменту не з'явилися, документів і матеріалів, необхідних для здійснення заходів державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не надали.

З метою здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил за вказаною адресою, Департамент направив лист від 15.07.2016 № 10/26-60/1507/09 до Дарницького управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві з проханням сприяти у проведенні перевірки за вказаною адресою ( а.с. 93-94).

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до змісту цієї норми Закону право власності або право користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах, вказаних в цих рішеннях

Тобто, такі повноваження на території м. Києва є виключною компетенцією Київської міської ради.

Отже, єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим у ст. 120 ЗК України та ст. 376 ЦК України основною умовою визнання права власності на самочинно збудоване, нерухоме майно є надання особі земельної ділянки в установленому порядку під вже самочинно збудоване нерухоме майно, або отримання від власника ( користувача ) земельної ділянки відповідної згоди.

Титульний землекористувач, позивач у справі, своєї згоди на розміщення нежитлових приміщень в межах своєї земельної ділянки, ані ТОВ « СІНКМАС ГРУП », ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_7

При цьому, ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із вимогами ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтями 34, 36, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено отримання дозволу на виконання будівельних робіт (для об'єктів будівництва, що належать до IV-V категорій складності) або реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт (для об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності). Виконання будівельних робіт без реєстрації вказаної декларації або без отримання дозволу забороняється.

Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено порядок прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів.

Для об'єктів І-ІІІ категорій складності прийняття у експлуатацію здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю, поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Для об'єктів IV-V категорій прийняття до експлуатації здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Статтею 331 ЦК України визначено, що якщо договором чи законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами в органі будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт чи реєстрації декларації про початок виконання таких робіт.

Таким чином, спірне майно не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації, будівельні роботи здійснені без наявності встановленої законом проектної та дозвільної документації.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас будівництво спірного об'єкту здійснювалось в порушення вимог чинного земельного та містобудівного законодавства, без належних дозвільних документів, а отже є самочинним будівництвом.

Як вбачається з матеріалів справи, правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: вул. Харківське шосе, 160 у Дарницькому районі м. Києва за відповідачами не зареєстровано, рішення про надання зазначеної земельної ділянки у власність чи користування відповідачам Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста, не приймала, однак на вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно (нежитлові приміщення прибудови до громадської будівлі "Універсаму "Київ").

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Єдиним розпорядником земель комунальної власності м. Києва, у відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» є Київська міська рада як колегіальний орган.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Статтею 375 Цивільного кодексу України передбачено, що лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди,створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до п.13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №461 зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно,обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові правата обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам,державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним

юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також

територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому

числі право власності на нерухоме майно (ст. 4).

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження

на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на

земельній ділянці,переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни

призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові

будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові

приміщення (ст. 5).

Відтак, в силу положень ст. 212 ЗК України самовільно зайнята земельна ділянка підлягає поверненню землекористувачу за рішенням суду, з одночасним приведенням такої Земельної ділянки у придатний до використання стан, включаючи знесення споруд, які на ній знаходяться.

В роз'ясненнях, які містяться в пунктах 5, 24, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 6 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва ) » встановлено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права ( стаття 391 ЦК ), а також власнику ( користувачу ) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно ( частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК ).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил ( у тому числі за відсутності проекту ), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила ( здійснює ) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038 - VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та / або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1450 ( одна тисяча чотириста п"ятдесят) гривень з кожного порівну по 725 ( сімсот двадцять п"ять) гривень.

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 14, 41, 129 Конституції України та керуючись ст. ст. 16, 331, 375, 376, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 95, 116, 120, 125, 126, 152, 189, 211, 212 Земельного Кодексу України і керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60, 88 ,128, 158, 209, 213, 214, 215, 218, ЦПК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 6 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва ) », суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАМ "КИЇВ" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 , треті особи :Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державна інспекція сільського господарства, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об'єкту самочинного будівництва , задовольнити .

Зобов"язати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої у м. Києві- 01103, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться у користуванні ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАМ "КИЇВ" за адресою: місто Київ, вул. Харківське шосе, 160, шляхом знесення самовільно побудованих нежитлових приміщень прибудови громадської будівлі "УНІВЕРСАМУ "КИЇВ" .

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої та проживаючої у АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАМ "КИЇВ" юридична адреса: місто Київ, вул. Харківське шосе, 160, судовий збір у розмірі 725 ( сімсот двадцять п"ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої та проживаючої у м. Києві- 01103, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " УНІВЕРСАМ "КИЇВ" юридична адреса: місто Київ, вул. Харківське шосе, 160, судовий збір у розмірі 725 ( сімсот двадцять п"ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30 січня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК