Справа № 483/1069/17
Провадження № 2/483/520/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2017 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Куцарова В.І.,

за участю секретаря Басової Н.Г.,

представників позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Очакові Миколаївської області цивільної справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Очаківський райагрохім" до Куцурубської сільської ради об'єднаної територіальної громади Очаківського району, ОСОБА_2 про визнання договорів соціального партнерства недійсними,

У С Т А Н О В И В :

10 липня 2017 року позивач звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ТОВ «ОЧАКІВСЬКИЙ РАЙАГРОХІМ» використовує земельну ділянку площею 156,40 га розташовану на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, за межами населених пунктів, на підставі Договору оренди земельної ділянки № 16/79 від 12.07.2011 року та акту прийому-передачі земельної ділянки від 12.07.2011 року, які були укладені між Очаківською районною державною адміністрацією та ТОВ «ОЧАКІВСЬКИЙ РАЙАГРОХІМ», який було зареєстровано в журналі реєстрації договорів оренди земельних ділянок по Парутинській сільській раді 12.07.2011 р. за № 16. Для налагодження господарського процесу на орендованій землі ТОВ «ОЧАКІВСЬКИЙ РАЙАГРОХІМ» направило спеціалістів на підготовку земельних ділянок до сільськогосподарського сезону. Однак при виїзді на поля було встановлено, що на земельних ділянках, що перебувають у оренді ТОВ «ОЧАКІВСЬКИЙ РАЙАГРОХІМ», працює чужа сільськогосподарська техніка. Після виявлення факту самовільного зайняття невідомими особами земельних ділянок що перебувають у оренді ТОВ «ОЧАКІВСЬКИЙ РАЙАГРОХІМ», вони звернулись до Очаківського ВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області з заявою про вчинення злочину, на підставі чого було порушено кримінальне провадження. В процесі розслідування стало відомо, що Парутинською сільською радою 14 вересня 2016 року було укладено два договори соціального партнерства з громадянином України ОСОБА_2. Згідно першого договору соціального партнерства Парутинська сільська рада надає ОСОБА_2 в строкове (на 1 рік) платне користування земельну ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення (а саме покращене пасовище) орієнтовною площею 82 га в межах Парутинської сільської ради, але за межами населеного пункту.

Другим договором соціального партнерства Парутинська сільська рада надає ОСОБА_2 в строкове (на 1 рік) платне користування земельну ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення (а саме покращене пасовище) орієнтовною площею 94 га в межах Парутинської сільської ради, але за межами населеного пункту.

Вважають укладені відповідачами договори соціального партнерства, не законними та протиправними, оскільки головою ради грубо порушено норми законодавства, що чітко розмежовують повноваження сільських голів та погодження ними та виділення земель тільки в межах населеного пункту.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245- VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

В порушення норм ст. 203 ЦК України сільським головою Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області ОСОБА_4 укладено договори соціального партнерства за відсутності необхідного обсягу повноважень.

Таким чином, правочини , відповідно до яких передається в оренду земельна ділянка або інші правочини щодо землі та інших природних ресурсів субєктом, не наділена таким правом, підпадають під дію ст.203 ЦК України.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним Договір соціального партнерства № 06 від 14 вересня 2016 року між Парутинською сільською радою та громадянином України ОСОБА_2, згідно якого Парутинська сільська рада надає ОСОБА_2 в строкове (на 1 рік) платне користування земельну ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення (а саме покращене пасовище) орієнтовною площею 82 га в межах Парутинської сільської ради, але за межами населеного пункту. Визнати недійсним Договір соціального партнерства № 06 від 14 вересня 2016 року між Парутинською сільською радою та громадянином України ОСОБА_2, згідно якого Парутинська сільська рада надає ОСОБА_2 в строкове (на 1 рік) платне користування земельну ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення (а саме покращене пасовище) орієнтовною площею 94 га в межах Парутинської сільської ради, але за межами населеного пункту. Стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав.

Представник відповідача Куцурубської сільської ради об'єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області у судове засідання не з'явився, на адресу надійшов лист від 14 вересня 2017 року № 856/04.03 за підписом голови сільської ради ОСОБА_5 у якому вона просить розгляну справу без участі представника, з позовом згодна.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, з підстав, викладених у запереченнях. Просив відмовити у позові.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення ХV сесії сьомого скликання Парутинської сільської ради, оформленим протоколом від 14 вересня 2016 року № 15, депутати сільської ради підтримали пропозицію голови сільської ради щодо передачі земельних ділянок (пасовища) площею 94 га в тимчасове користування задля заповнення сільського бюджету в результаті сплати земельного податку. При зверненні бажаючих буде укладено договір соціального партнерства на один рік до виготовлення технічної документації на надані земельні ділянки.

На підставі вказаного рішення, 14 вересня 2016 року між Парутинською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_4 та приватною особою ОСОБА_2 укладено договір соціального партнерства № 6, відповідно до якого сільська рада надала у строкове (на 1 рік) платне користування земельну ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення (а саме покращене пасовище) державної (комунальної) власності не наданих у власність або користування орієнтованою площею 94 га в межах Парутинської сільської ради, але за межами населеного пункту.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України та ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Приписами ч. 5 ст. 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (ст. 144 Конституції України).

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245- VI (далі Закон 5245- VI) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Пунктом 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади щодо передачі у власність або користування земельних ділянок за межами та в межах населеного пункту, а саме: сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У ч. 1, 2 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 та 3 ст. 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:

розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;

використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів;

використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями;

будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів;

надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні;

надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено;

розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України;

надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб;

надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону;

надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала;

будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу);

будівництва об'єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об'єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд);

передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва;

надання земельних ділянок суб'єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб'єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим;

поновлення договорів оренди землі;

передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності;

надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків;

надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, ст. 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є однією з передумов для надання у користування такої земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Таким чином, закон передбачає, що набуттю права на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності передує проведення торгів, за результатами яких приймається рішення органом державної влади або місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи укладається договір купівлі-продажу права оренди з наступним укладенням договору оренди земельної ділянки. Виключенням з цього правила, є випадки встановлені ч. 2 ст. 134 ЗК України.

Недотримання зазначеної процедури є порушенням органом державної влади або місцевого самоврядування чинного законодавства під час укладення договору оренди землі.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з пояснень залученої у якості спеціаліста начальника відділу у Очаківському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_6, по суті та формі укладення, договір соціального партнерства, укладений між Парутинською сільською радою Очаківського району та ОСОБА_2 від 14 вересня 2016 року - є договором оренди земельної ділянки. Відповідно до ст.ст. 122, 123 ЗК України, на момент укладення договору соціального партнерства, право укладати договори оренди має лише управління Держгеокадастру по Україні. Згідно чинного законодавства формою користування земельних ділянок є їх оренда. Іншої форми користування земельними ділянками не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», що діяла на час укладення спірних договорів, істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення обєкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

В порушення вказаної норми Закону, у договорах не вказано кадастровий номер земельних ділянок та їх місце розташування.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначив, що на підставі договору оренди земельної ділянки № 16/79 від 12 липня 2011 року, укладеного між Очаківською РДА та ТОВ «Очаківський райагрохім», останній використовував вказані земельні ділянки.

Вважає вказані договори оренди діючими, а тому укладені договори соціального партнерства такими, що порушують права ТОВ «Очаківський Райагрохім».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню.

Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 3200,00 грн. що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Очаківський райагрохім" до Куцурубської сільської ради об'єднаної територіальної громади Очаківського району, ОСОБА_2 про визнання договорів соціального партнерства недійсними задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір соціального партнерства № 06 від 14 вересня 2016 року, укладений між Парутинською сільською радою Очаківського району та ОСОБА_2, згідно якого Парутинська сільська рада надала ОСОБА_2 в строкове (на один рік) платне користування земельну ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення (а саме покращене пасовище) орієнтовною площею 82 га в межах Парутинської сільської ради, але за межами населеного пункту.

Визнати недійсним договір соціального партнерства № 06 від 14 вересня 2016 року, укладений між Парутинською сільською радою Очаківського району та ОСОБА_2, згідно якого Парутинська сільська рада надала ОСОБА_2 в строкове (на один рік) платне користування земельну ділянку із категорії земель сільськогосподарського призначення (а саме покращене пасовище) орієнтовною площею 94 га в межах Парутинської сільської ради, але за межами населеного пункту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Очаківський райагрохім» 3200 (три тисячі двісті) гривень в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя