АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н НЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 761/39239/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1743/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

7 лютого 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О., , Шкоріної О.І.,.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №013/241-І від 1 червня 2007 року, а саме на нерухоме майно - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 1 червня 2007 року в сумі - 547 171 доларів США 29 центів, що еквівалентно - 8 190 754 гривень 27 коп. за курсом Національного банку України станом на 1 грудня 2014 року.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк як Іпотекодержателем від свого імені на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження предмета іпотеки - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, будь-якій особі покупцеві за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на момент продажу, на умовах та в порядку, викладеному в ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи матеріального та процесуального права.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 1 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202, відповідно до якого останній отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі - 365 400 доларів США під - 13 % річних до 31 травня 2017 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та відповідачами укладено договір іпотеки, предметом якого стало - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Зазначив, що ОСОБА_6 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконує, тому позивач направив йому та відповідачам у справі вимогу про дострокове погашення суми заборгованості по кредиту та відсотками за його користування.

У з зв'язку із викладеним та враховуючи уточнені позовні вимоги просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в рахунок задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 1 червня 2007 року в сумі - 547 171 доларів США 29 центів, що еквівалентно - 8 190 754 гривень 27 коп. за курсом Національного банку України станом на 1 грудня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 із урахуванням додаткової угоди №1 від 10 квітня 2009 року, за якими останній отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі - 365 400 доларів США під - 13 % річних із строком повернення до 31 травня 2017 року.

За п.4.2 кредитного договору, за порушення терміну здійснення сплати комісії, процентів або строків повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

За умовами п.п. 3.3.8, 3.3.9. 3.3.10 вказаного договору третя особа зобов'язався повернути вказану суму кредиту, сплатити нараховані відсотки, можливі штрафні санкції та виконати інші зобов'язання за договором.

На виконання умов кредитного договору Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі - 365 000 доларів США, але ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі не виконує.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та відповідачами укладено договір іпотеки, предметом якого стало нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4

За умовами п.4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, а договором іпотеки передбачено право нового кредитора - позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, та суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачам.

Крім того, суд вважав, що застосування строків позовної давності до вимог про визначення суми основного боргу та пені у цьому позові про звернення стягнення на предмет іпотеки в даному випадку є недопустимим, оскільки жодних підстав для необхідності її застосування в розумінні вимог Глави 19 ЦК України представником відповідачів не надано.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитедавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж по кредитному договору №40.29-48/202 від 1 червня 2007 року ОСОБА_6 здійснив 9 червня 2010 року, що підтверджується виданою 20 квітня 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» довідкою ( т. 2 а.с. 10).

Таким чином, відповідно до положення пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважався таким, що сплив через 90 днів, тобто з 10 вересня 2010 року.

За змістом статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції не врахував, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання (п. 4.5. договору), та що банк мав право з 10 вересня 2010 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 23 грудня 2014 року та відповідачі заявили у суді першої інстанції про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов'язання (10 вересня 2010 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 10 вересня 2010 року не підлягали виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 2 листопада 2016 року у справі .№ 6-1174цс16, які, відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України, обов'язково мають враховуватися усіма судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував наведеного, не дослідив її.4.5 кредитного договору, у зв'язку із чим не правильно визначився із датою початку перебігу строку позовної давності, що призвело до ухвалення помилкового рішення, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді