Номер провадження 2-др/522/11/17
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді: Кравчук Т.С.,
при секретарі Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в приміщенні Приморського районного суду цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позов АТ «УкрСиббанк» задоволено повністю.
Відповідач по справі ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розяснення заочного рішення з проханням роз'яснити заочне рішення, а саме в якій валюті, за яким курсом долара до гривні та в якому розмірі необхідно виконати зобовязання відповідно до заочного рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16.11.2015 року.
В своїй заяві до суду відповідач зазначив, що суд своїм заочним рішенням визначив валютою боргу (грошового зобовязання) грошову одиницю іноземної держави, що не в повній мірі відповідає вимогам діючого законодавства.
Як далі вказує відповідач, заочним рішенням Приморського районного суду визначена заборгованість у доларах США, однак відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України про валюту виконання грошового зобов'язання, де грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, не зазначено за яким курсом до національної валюти України повинно виконати грошове зобовязання.
Відповідач вважає, що для виконання вимог цієї статті та виконання грошового зобов'язання, саме зобов'язання також слід визначити у гривнях, що в порушення вимог ч. 4 ст. 55 ГПК України, де ціна позову у позовах про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Та згідно вимог цієї ж ч. 4 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач і як зазначено у цієї статті далі, у випадках неправильного зазначення ціни позову позивачем вона визначається суддею.
Відповідач вважає що при вирішенні питання про стягнення боргу суд мав правові підстави задовольнити позов АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості у національній валюті України з наведенням еквіваленту у доларах США за офіційним курсом НБУ станом на дату подання позову АТ «УкрСиббанк» (04.06.2015 року).
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вирішити питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухваленні судового рішення у справі 16.11.2015 р., не було зазначено точної суми грошових коштів, що підлягають стягненню з відповідачів як заборгованість по кредитним договорам, у національній валюті.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню.
В судове засідання представник позивача та відповідачі не з'явилися. Відповідно до ст. 220 ЦПК, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою, тому суд вирішив розглянути це питання за їх відсутності.
Таким чином суд своїм рішенням визначив валютою боргу (грошового зобовязання) грошову одиницю іноземної держави, що не в повній мірі відповідає вимогам діючого законодавства, в якому якщо грошове зобов'язання, певним чином виражене в іноземній валюті, у складі такого грошового зобов'язання зазвичай відокремлюють два взаємопов'язаних елементи: валюту боргу і валюту платежу.
Валюту боргу розуміють як грошові одиниці, в яких нарахована сума зобов'язання (що дає змогу визначити її вартісне значення); а валюту платежу як грошові знаки, що є засобом погашення грошового зобов'язання і в яких має відбуватися їх фактичне виконання.
З огляду діючого в Україні законодавства, якщо предметом договору між резидентами України є іноземна валюта як річ, визначена родовими, а не індивідуальними ознаками, а передача іноземної валюти на виконання договору спрямована на погашення грошового боргу, то воно має бути виконане у гривнях.
У позовній заяві ціна позову зазначена у доларах США.
Відповідно до частини першої статті 533 Цивільного Кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Приписами ч. 1 ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.
Оскільки відповідно до ст. 99 Конституції грошовою одиницею України є гривня, таке грошове зобов'язання має бути виражене саме у гривнях. Це положення цілком узгоджується з ч. 1 ст. 192 ЦК, згідно якої законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.
Передбачену ч. 2 ст. 524 Цивільного Кодексу України норму, яка надає сторонам право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, слід розуміти лише як надання сторонам зобов'язання права визначати його грошовий еквівалент в іноземній валюті, а не як дозвіл у всіх без винятку випадках здійснювати розрахунки (платежі) в іноземній валюті. Треба враховувати, що допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання у іноземній валюті, але не сплата нею.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 02 липня 2014 року по справі № 6-79цс14, висновки якого відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими.
Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в національну.
Крім того, ст. 80 ЦПК України не врегульовує порядок визначення ціни позову у справах, повязаних з виконанням договірних зобовязань у іноземній валюті.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).
Верховним судом України у судовій практиці з розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин щодо складних процесуальних питань, зазначається що суди можуть використовувати положення п. 4 ч. 1 ст. 55 ГПК України.
За таких обставин суд вважає за необхідне до даних правовідносин застосувати аналогію закону та використати положення п.4 ч.1 ст. 55 ГПК, згідно якої у позовах про стягнення іноземної валюти ціна позову визначається у іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.
Як зазначено Верховним Судом України у судовій практиці з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) від 01.02.2013 року відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
При цьому Банк (АТ «Укрсиббанк» -позивач) не є споживачем.
Тобто до нього в повній мірі відносяться вимоги ч. 4 ст. 55 ГПК України про ціну та валюту позову, яка відповідно до вимог ч. 4 ст. 55 ГПК України має бути виражена також і в національній валюті України гривні на день подання позову.
Відповідно до ст. 2 вимог Закону України, «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.
Зазначений висновок випливає також із положень ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.
Законом від 22 вересня 2011 р. № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Тобто правильне застосування діючого законодавства при визначенні ціни та валюти позову на дату його подання є також і механізмом захисту майнових прав споживача, в тому разі при визначенні ціни та валюти позову.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у порядку, визначеному статтею 220 ЦПК, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення.
Враховуючи, що суд ухвалив рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, на думку суду, за таких обставин слід ухвалити додаткове рішення, у якому зазначити розрахунки з переведенням іноземної валюти боргу в українську за курсом, встановленим Нацбанком України на день подання позову (04.06.2015 року).
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99 Конституції України, статтею 220 ЦПК України, статтями 192, 524, 533 ЦК України, ст. 55 ГПК України, п.п. 2, 14, 20 постанови Пленума Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, -
Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 3 654,00 грн. в рівних частинах з кожного.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя 24.01.17