Провадження № 2-з/537/10/2017
Справа № 537/389/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2017 року Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Одночасно з позовною заявою позивачем надано заяву про забезпечення позову , в якій просить накласти арешт на 1/3 частку квартири загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 46,9 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. На обґрунтування заяви зазначив, що за порушення зобов»язань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали заяви , суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити , передбачені цим Кодексом , заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.Позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.ч. 1, 2, 3ст.152 ЦПК України).

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з урахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.2ст.58 ЦПК України).

Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта , сформованого 13.10.2016 року, вбачається, що ОСОБА_2 на праві приватної власності на лежить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування ВКО № 687336 від 30.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_3 р. № 1570.

З позовної заяви вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 137632 грн. 83 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено, що вид заходу забезпечення позову, який він просить суд, співмірний із заявленою ним вимогою, а невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім того, відповідач є власником лише 1/3 частини квартири, а позивач просить накласти арешт шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Таким чином, задоволення заяви призведе до недотримання закріпленої у Конституції України непорушності права власності інших співвласників вказаного будинку на володіння, користування та розпорядження квартирою на власний розсуд.

Крім того, позивачем не враховано, що на квартиру АДРЕСА_2 вже накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, відповідно до постанови від 23.06.2014 року державного виконавця Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ, що підтверджено відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ст. 293 ЦПК окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства Кмерціний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Степура А.А.