Справа № 202/7841/16-ц
Пров. № 2-з/202/29/2017
УХВАЛА

про забезпечення позову

02 лютого 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді - Бєльченко Л.А.

при секретарі - Скляр А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у загальній сумі 980 086,68 грн..

02 лютого 2017 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок (реєстраційний номер 31) за адресою: Київська обл., Обухівський р-н., Нещерівська с/рада, садове товариство «Дрімленд», обслуговуючий кооператив, будинок № 41. В обґрунтування вказаної заяви представник позивача зазначає, що оскільки сума боргу є значною, а відповідач у добровільному порядку відмовляється повертати позивачеві грошові кошти, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

В силу ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Згідно п. 3 Постанови Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Проте, представником позивача у поданій заяві про забезпечення позову не обгрунтовано застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, не наведено доказів і мотивів, з яких представник позивача дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, представником позивача не зазначено вартість житлового будинку, на який остання просить суд накласти арешт, а надана роздруківка оголошення про продаж будинку із інтернет-ресурсу не є належним та допустимим доказом вартості вказаного майна в розумінні статей 58-59 ЦПК України. Отже, суд позбавлений можливості зробити висновок щодо співмірності вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на житловий будинок, заявленим вимогам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 151, 152, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя Л.А. Бєльченко