Справа № 653/3911/16-ц
Провадження № 2/653/344/17
РІШЕННЯ

іменем України

"03" лютого 2017 р. Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Венглєвської Н.Б.,

секретаря Мустафаєва Ф.А.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, в якому вказує, що 31 березня 2010 року помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина, до якої зокрема ввійшли належні померлому земельні ділянки, площею 1.58 га та 6.19 га, розташовані на території Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області та які належали померлому на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ХС №087378 та серії ХС №087377 відповідно.

Як вказує позивач, за життя 26 вересня 2003 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав ОСОБА_2 зазначені вище земельні ділянки та відповідно передав останньому Державні акти, а ОСОБА_2 в свою чергу, починаючи з 2003 року почав користуватися цими земельними ділянками.

Як вбачається зі змісту позову, про наявність вказаного заповіту, а в подальшому про смерть ОСОБА_3 - ОСОБА_2 нічого не знав, оскільки спадкодавець помер в м. Запоріжжя, та використовував земельні ділянки відповідно до умов договору оренди. Як вказує позивач, оскільки ОСОБА_2 не знав про смерть ОСОБА_3, то не мав можливості у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На даний час звернувся до нотаріуса із відповідною заявою та листом від 22.11.2016 року йому було розяснено необхідність звернення до суду із відповідною заявою, оскільки ним пропущено встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказує, що оскільки ОСОБА_2 користувався спадковим майном, то вважав що прийняв спадщину, а тому не звертався до нотаріуса для її оформлення. Вважає, що строк для прийняття спадщини пропустив з поважної причини, оскільки не знав ні про заповіт складений померлим на його користь, ні про смерть спадкодавця, та просить визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадкового майна.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_4 вимоги викладені у позові підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позові. Просить суд позов задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги, викладені у позовній заяві також підтримала повністю, суду пояснила, що померлий ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір оренди вказаних земельних ділянок та про складання на користь останнього заповіту, нічого відомо не було. Також не було відомо й про смерть ОСОБА_3. Про смерть ОСОБА_3 та про заповіт дізнався пізніше вже після смерті спадкодавця. Вважає, що оскільки про смерть спадкодавця та наявність заповіту ОСОБА_2 не було відомо, то строк на подання заяви про прийняття спадщини пропустив з поважної причини, а тому просить суд визначити йому додатковий строк у два місяці з дні набрання рішенням законної сили для подачі такої заяви.

Відповідач представник Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області. Будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Надіслав на адресу суду заяву про визнання позову ОСОБА_1 та розгляд справи без участі представника сільської ради.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача за довіреністю ОСОБА_4, позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до висновку про необґрунтованість позову та необхідність у відмові в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

14 вересня 2016 р. Верховний суд України, розглядаючи справу № 755/7357/15-ц, провадження № 6-1215цс16 дійшов висновку: «…якщо спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні».

Розглядаючи вказану справу суд вказав на те, що за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, а спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні, 26 вересня 2003 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідав належні йому земельні ділянки, площею 1.58 га та 6.19 га, що розташовані на території Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області та які належали йому на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ХС №087378 та серії ХС №087377 ОСОБА_2.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії 1-КГ №225876, ОСОБА_3 помер 31 березня 2010 року в м. Запоріжжя. Внаслідок смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшли належні померлому земельні ділянки та які останній заповідав ОСОБА_2

Як вказує позивач, після складання заповіту 2003 року, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 Державні акти на право власності на земельну ділянку, а останній у свою чергу на підставі укладеного з ним договору оренди почав їх використовувати.

Зі змісту позову та пояснення ОСОБА_1 вбачається, що про наявність заповіту та смерть спадкодавця ОСОБА_2 відомо не було та у звязку з вказаним, він не мав можливості звернутися до нотаріуса у встановлений законом строк. А звернувшись з відповідною заявою у 2016 році, отримав листа в якому було зазначено про необхідність поновлення строку звернення із відповідною заявою.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Аналогічна норма міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Більше того, Верховний суд України в цій же постанові від 4 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15 вказав, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в ст.ст. 1222, 1220, 1269,1270, 1272 ЦК, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12).

Крім того, суд знаходить суперечливим, посилання позивача на незнання про складання заповіту померлим на користь ОСОБА_2, оскільки зі змісту позову а в подальшому з пояснень позивача вбачається, що саме після складання заповіту, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 оригінали Державних актів на право власності на землю та останній почав обробляти спірні земельні ділянки, що свідчить про те, що ОСОБА_2 було відомо про існування заповіту.

Більш того, у своєму позову позивач вказує, що ОСОБА_2 нічого не було відомо про смерть спадкодавця, оскільки останній помер в м. Запоріжжя, однак при цьому зазначає, що оскільки ОСОБА_2 фактично користувався спадковим майном, то вважав, що спадщину прийняв, а тому не звертався до нотаріуса для її оформлення у встановлений законом строк. Вказані доводи позивача є такими що суперечать один одному, оскільки спочатку ОСОБА_1 вказує, що про смерть спадкодавця нічого не було відомо, та відразу ж зазначає, що із заявою до нотаріальної контори ОСОБА_2 не звертався, оскільки вважав, що фактичними діями щодо користування спадковим майном вступив у права спадкування. У судовому засіданні позивач та її представник доводів щодо усунення даних розбіжностей суду не надали.

Що стосується доводів позивача, щодо того, що ОСОБА_2, використовуючи спадкове майно є особою яка фактично спадщину прийняла, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено судом, зокрема з довідки Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області№1620 від 18.11.2016 року та пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, на день смерті ОСОБА_3 проживав один, у звязку з чим положення ст.. 1268 ЦК України в даному випадку не застосовуються.

При цьому до спірних відносин підлягає застосування положення частини першої статті 1269 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Дійшовши висновку про відмову у позові, суд вважає, що необізнаність про смерть спадкодавця, як причина пропуску строку прийняття спадщини, на яку послалась позивачка, не може бути визнана поважною, оскільки сама по собі необізнаність про смерть спадкодавця без встановлення інших обєктивних непереборних істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не носить поважного характеру.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.1269,1270,1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Новогригорівської сільської ради Генічеського району Херсонської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Генічеського районного суду Херсонської області.

Рішення набрало чинності ______________2017 року

Суддя: Н.Б. Венглєвська