Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір'ю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначила, що у зв'язку з агресивними діями ОСОБА_2, вона була вимушена піти зі спільної квартири, без доньки, а тому на даний момент остання проживає разом з батьком, який перешкоджає їх спілкуванню та участі матері у вихованні дитини.

Вказує, що розпорядженням Подільської РДА в м. Києві було встановлено їй час спілкування з малолітньою донькою, однак відповідач грубо порушує дане розпорядження, перешкоджаючи у зустрічах та спілкуванні з дитиною.

Посилаючись на те, що відповідач постійно перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною, що негативно впливає на її емоційний стан та у добровільному порядку відмовляється вирішити даний спір, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 разом з нею.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги мотивує тим, що з 23 липня 2005 року по 24 лютого 2015 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує, що після народження доньки, він став помічати, що ОСОБА_1 тяготить материнський обов'язок, вона мало часу приділяла доньці, більшість часу проводила зі своїми друзями, зловживаючи алкоголем, донькою не цікавилася, вихованням не займалася.

Зазначив, що після 2013 року відповідачка зустрічалася з дитиною один раз в одну/дві неділі, інколи ночувала з донькою, однак дитина більше ніж на одну добу не мала бажання залишатися з матір'ю, часто ОСОБА_1 порушувала умови розпорядження Подільської РДА в м. Києві про вирішення питання щодо участі матері у вихованні малолітньої ОСОБА_3

Посилаючись на те, що проживання доньки з ним відповідає інтересам дитини та беручи до уваги те, що відповідачка фактично з народження дитини не виявляє заінтересованості у її вихованні та утриманні, просив визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з ним та позбавити відповідачку батьківських прав відносно доньки.

У судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі. Позивачка пояснила, що вона дуже любить свою доньку, не відмовляється від її виховання та утримання, однак, у зв'язку з тим, що вона з відповідачем ніяк не можуть дійти згоди щодо участі їх у вихованні доньки, враховуючи те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з донькою та її вихованні, вона не може у повній мірі здійснювати материнські обов'язки (а.с. 65-67).

Відповідач та його представник у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали, первісний позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Позивач зазначив, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки, що свідчить про те, що донька проживає з ним, займається вихованням останньої, має постійне місце проживання з належними умовами, постійний дохід, може забезпечувати дитину самостійно усім необхідним. Крім того зазначив, що не вживає спиртних та наркотичних засобів, вважає, що дитина повинна залишитися проживати з ним.

Представник Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічний позов просила задовольнити частково. Пояснила, що дитина проживає з батьком у задовільних умовах, не перебуває у складних життєвих обставинах, а тому відсутні виключні умови, щоб змінити місце проживання дитини. Що стосується позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно доньки, то в цій частині вважають за доцільне позбавлення батьківських прав.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, представника третьої особи, дослідивши докази в справі у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову та про доцільність задоволення частково зустрічного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 23 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року (а.с. 25, 10).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 24).

У судовому засіданні встановлено, що донька сторін проживає разом з батьком за адресою - АДРЕСА_1.

Розпорядженням Подільської РДА в м. Києві від 10.09.2015 року № 576 встановлено ОСОБА_1 час спілкування зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_3, 2008 року народження, а саме: кожної суботи з 12.00 год. до 18.00 год., інші будні, святкові та канікулярні дні матір проводитиме час з донькою, враховуючи бажання малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 11).

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, що може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні,а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

У судовому засіданні було встановлено, що з вересня 2013 року, у зв'язку з конфліктною ситуацією, що сталася між сторонами, дитина ОСОБА_3 по взаємній згоді батьків залишилася проживати з батьком ОСОБА_2 за адресою - АДРЕСА_1.

19 вересня 2016 року службою у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації було проведено обстеження умов проживання позивача за зустрічним позовом за адресою - АДРЕСА_1, про що було складено акт обстеження умов проживання (а.с. 72), в якому вказано, що малолітня ОСОБА_3 має окрему кімнату, ліжко для сну, фортепіано, диван для відпочинку, телевізор, письмовий стіл, шафа для одягу, іграшки. Дитина забезпечена всім необхідним для розвитку.

ОСОБА_1 проживає за адресою - АДРЕСА_2.

04 серпня 2016 року службою у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації було складено акт обстеження умов проживання (а.с. 15).

Як позивач, так і відповідач характеризуються позитивно.

Позивачка ОСОБА_1 працює у ТОВ «ДЮК СМАЙЛ» та отримує дохід (а.с. 20).

Згідно характеристики директора ТОВ «ДЮК СМАЙЛ» ОСОБА_1 зарекомендувала себе тільки з позитивного боку ( а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та теж отримує дохід (а.с. 85-89).

Суд критично оцінює посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що відповідачка не має можливості забезпечувати належним чином доньку, оскільки на даний час вона працює та отримує дохід.

Свідки як зі сторони позивача так і відповідача пояснювали, що між сторонами постійно виникають сварки та непорозуміння з приводу участі кожного з батьків у вихованні ОСОБА_3, що негативно впливає на дитину.

Свідок ОСОБА_4, яка є вихователем дитсадка, який відвідувала дитина, пояснила, що з 2010 року по 2014 рік вихованням дитини займалися як батько, так і мати. Лише з 2014 року частіше ОСОБА_3 приводив тато та з будь-яких питань щодо виховання та розвитку дитини спілкувалися з ОСОБА_2

З характеристики учениці 3-В класу ЗНЗ № 63 м. Києва ОСОБА_3., яка надана класоводом ОСОБА_5, вбачається, що «оформленням дитини до школи займався батько, ОСОБА_2 За час навчання ОСОБА_3 кожного дня її приводив та після уроків забирав батько. Всі питання щодо навчального та виховного процесу вирішувались переважно з батьком. ОСОБА_2 був присутній на всіх батьківських зборах. Мати забирала дівчинку після закінчення уроків декілька разів. Цікавості до навчання дитини не виявляла. Батьківські збори не відвідувала. Останній візит матері дівчинки до шкоди відбувся напередодні канікул 2015-2016 навчального року у супроводі правоохоронців. Мати намагалася під час навчального процесу забрати дитину. Після розмови правоохоронців з вчителем та батьком ОСОБА_3, мамі було відмовлено в спробі забрати дитину (а.с. 83).

Свідки зі сторони відповідача пояснювали, що дитина проживає саме з батьком, він займається її вихованням. Всі свята дівчинка відвідує лише з батьком.

Відповідно до висновку від 18 жовтня 2016 року № 106-6446 Подільська районна у м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 (а.с. 70-71).

З висновків психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_3, виданих Міським центром дитини від 18.08.2015 року № 098 та 06.07.2016 року № 51 вбачається, що дитина має виявлений емоційний зв'язок з батьком, він для неї є центром захисту, безпеки, спокою, стабільності та комфорту. У ставленні до матері дівчинка відчуває амбівалентні почуття, з одного боку тривогу, напруження через поведінку матері «Когда мама плохая, она злится и очень кричин», з іншого боку вона бажає материнської ласки та тепла, постійно зображує її у діагностичних матеріалах, бажає з нею спілкуватись (а.с. 68-69, 73-75).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову, оскільки враховує висновок психологічного обстеження дитини, прихильність дитини до батька на сьогоднішній день та важливість збереження для дитини звичної обстановки.

При постановлені рішення суд виходить виключно з найкращих інтересів дитини згідно вимог Закону України «Про охорону дитинства», вважає, що у дівчинки склався певний уклад життя, порушувати який не є доцільним з урахуванням конкретних обставин справи.

При цьому, залишення дитини з батьком не позбавляє позивачку права виховувати дитину, утримувати її, щоденно спілкуватися з нею.

У разі зміни обставин, пов'язаних із віком дитини при наявності спору між батьками, сторони не позбавлені можливості звернутись до органу опіки та піклування або суду знову звернутись до суду про визначення місця проживання дитини.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки, то слід зазначити наступне.

Як на підставу своїх вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав позивач посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

У ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно висновку від 18 жовтня 2016 року № 106-6446 орган опіки та піклування Подільської РДА в м. Києві вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3, 2008 року народження (а.с. 70-71).

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки зі сторони як позивача так і відповідачки пояснювали, що остання належним чином виконувала свої материнські обов'язки щодо доньки до припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2, а у зв'язку з погіршенням відносин з позивачем, останній став перешкоджати ОСОБА_1 бачитися з донькою.

ОСОБА_1 у судовому засіданні визнала, що з дитиною мало спілкується, оскільки кожна зустріч з дитиною закінчується конфліктом з ОСОБА_2, проте вона бажає спілкуватись з дитиною

У судовому засіданні ОСОБА_2 не заперечував, що на сьогоднішній день він забороняє спілкуватись з дитиною ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідачка зловживає спиртними напоями. Проте, позивач за зустрічним позовом не надав доказів, що ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями та вживає наркотичні засоби.

Крім того, при вирішення даного спору, суд враховує те, що відповідачка позитивно характеризується за місцем роботи (а.с. 21).

Згідно роз'яснень у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Вирішуючи даний спір про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, судом прийнято до уваги, що позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Аналізуючи встановлені судом взаємовідносини сторін і вимоги закону, що регулюють дані правовідносини, суд, приходить до висновку, що між сторонами дійсно склалися стосунки, за яких у батьків існує конфлікт між собою після фактичного припинення шлюбних відносин, що опосередковано вплинуло на стосунки відповідачки з донькою, яка на даний час проживає з ОСОБА_2

ОСОБА_2 не надано належних і допустимих доказів свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, не довів суду, що спілкування відповідачки з донькою в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої.

Враховуючи дані обставини справи, інтереси дитини, ставлення ОСОБА_1 до дитини, її бажання виконувати батьківські обов'язки, бажання приймати таку участь у вихованні та утриманні, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову про позбавлення батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3.

Керуючись Декларацією прав дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 19, 141, 150, 160, 161, 164 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 174, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з матір'ю відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком та позбавлення батьківських прав задовольнити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2.

У позовних вимогах щодо позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна