Справа №591/5950/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/272/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумигаз» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

10 листопада 2016 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати звільнення з роботи ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі в ПАТ «Сумигаз». Стягнути з ПАТ «Сумигаз» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу. З метою повного та об'єктивного розгляду справи витребувати довідку про середній заробіток ОСОБА_3 на посаді майстра служби газопроводів та газорегуляторних пунктів за останні два місяці.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з 26 червня 2008 року працював майстром в Службі підземних газових мереж ВАТ «Сумигаз». 01 серпня 2013 року був переведений майстром в Службу обслуговування газопроводів та газорегуляторних конструкцій. Наказом від 03 жовтня 2016 року № 1055к був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що позивач має трьох неповнолітніх дітей та є учасником бойових дій, інші особи, які претендували на переведення на посаду майстра у новій організаційній структурі ПАТ «Сумигаз» вказаних переваг не мали. Крім того, відповідач стверджував, що позивач не відповідає вимогам, які висуваються до посади майстра у новоствореній структурі ПАТ «Сумигаз», однак підтверджень з цього приводу надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представників ПАТ «Сумигаз» Бублик В.М. та Глазунова Д.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений з дотримання вимог трудового законодавства, не було доведено останнім факту неврахування відповідачем його переважного права на залишення на роботі перед іншими працівниками.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем, та з 26 червня 2008 року працював в майстром в службі підземних газових мереж ВАТ «Сумигаз» (з 28 липня 2010 р. перейменовано в ПАТ «Сумигаз»). 01 серпня 2013 р. був переведений майстром в службу обслуговування газопроводів та газорегуляторних конструкцій. Наказом від 03 жовтня 2016 року № 1055к був звільнений з роботи за ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників.

З наказів від 08 липня 2016 року № 167 та від 29 липня 2016 р. № 186, вбачається, що у зв'язку з впровадженням змін в організації виробництва та праці та нової організаційної структури було ліквідовано з 01 листопада 2016 року виробничий підрозділ, в якому працював позивач. 01 серпня 2016 року позивач письмово під особистий підпис був попереджений про наступне звільнення, і йому запропоновано зайняти посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування та посаду монтера із захисту підземних трубопроводів від корозії (а.с.46), від чого він відмовився під підпис. Об'єднаний профспілковий комітет ПАТ «Сумигаз» надав згоду від 03 жовтня 2016 року (протокол засідання від 03 жовтня 2016 року № 33/1) на звільнення за скороченням штату ОСОБА_3 Як вбачається з протоколу засідання профспілкового комітету, це питання було предметом обговорення, і ОСОБА_3 пропонували іншу посаду на підприємстві, від якої він відмовився. Зазначалося також, що при розгляді даного питання необхідно врахувати переважне право на залишення на роботі, визначене ст. 42 КЗпП України, але у даному випадку ОСОБА_3 характеризується як працівник з менш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Зазначені обставини підтверджуються характеристикою ОСОБА_3, а також інших працівників, яким надали переважне право на залишення на роботі - ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с.49-50).

Відповідно до ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці; 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; 10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду; 11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ст. 49 - 2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

У відповідності до приписів ст. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав перевагу перед особами, які претендували на посаду майстра у новій структурі ПАТ «Сумигаз», оскільки має трьох неповнолітніх дітей не спростовують висновки суду першої інстанції. При відмові у задоволенні позовних вимог, суд брав до уваги характеристики ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були складені В.о. начальника служби ОГ та ГРП Дегтярьовим В.В. Відповідно до яких за рівнем кваліфікації, виконання посадових обов'язків, трудовій дисципліні ОСОБА_3 суттєво поступається іншим майстрам ліквідованої служби, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_8, які також є учасниками АТО. Тому положення статті 42 КЗпП України щодо ОСОБА_3 були дотримані відповідачем. Навіть в суді апеляційної інстанції представник відповідача запропонував позивачу посаду водія, яка була вакантна на час розгляду справи, проте позивач відмовився від неї.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи. Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -