Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Кирилюк О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Ощадбанк») звернулося до суду з даним позовом покликаючись на такі обставини.

22.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит № 2563 про надання кредиту на суму 253 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,5% річних з терміном повернення кредиту 21 грудня 2026 року для придбання квартири АДРЕСА_1.

22.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 2524.

У звязку з невиконанням умов кредитного договору та виникненням при цьому простроченої заборгованості, яка станом на 07 вересня 2016 року складає 49 031 грн. 16 коп. банк звернувся до суду та просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 2563 від 22 грудня 2006 року в розмірі 40 725 грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн. по 689 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ПАТ «Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми і індексу інфляції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми і індексу інфляції з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних від простроченої суми і індексу інфляції місцевий суд прийшов до висновку, що кредитним договором від 22.12.2006 року не передбачено стягнення з боржників індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки п. 3.2 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань по цьому Договору відповідач несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених у кредитному договору, а тому застосування ст. 625 ЦК України є безпідставним.

З таким висновком не погоджується колегія суддів з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено Договір про іпотечний кредит № 2563 про надання кредиту на суму 253 900 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,5% річних з терміном повернення кредиту 21 грудня 2026 року для придбання квартири АДРЕСА_1.

22.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 2524. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_3 та відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник у випадку невиконання ним зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідачі належним чином взяті на себе зобовязання по кредитному договору не виконали, в результаті чого станом на 07 вересня 2016 року утворилась заборгованість перед банком.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому указана міра відповідальності підлягає застосуванню за позовом кредитора на підставі Закону незалежно від того, чи передбачили сторони таку відповідальність в умовах договору.

З огляду на викладене, колегія судів приходить до висновку, що вимоги банку в частині стягнення 3% річних від простроченої суми та суми інфляційних нарахувань підставні та підлягають до задоволення, а тому з відповідачів слід солідарно стягнути 959,35 грн. 3% річних від простроченої суми та 3992,42 грн. інфляційних нарахувань.

Враховуючи усі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права рішення суду в частині відмови в стягненні 3% річних від простроченої суми та суми інфляційних нарахувань підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

У звязку з задоволенням апеляційних скарг на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1515,80 грн.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року в даній справі в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми і індексу інфляції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 959,35 грн. 3% річних від простроченої суми та 3992,42 грн. інфляційних нарахувань.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: