Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді Монич О.В.,

при секретарі Пассер М.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що з 17.02.2012 р. ОСОБА_1 працював начальником адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області.

Наказом Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 30.05.2014 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області.

Однак, відповідач продовжує не виконувати рішення суду про поновлення позивача на роботі чим порушує його право на працю.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. відповідач виплатив позивачу за вимушений прогул за період з дати незаконного звільнення по дату прийняття рішення суду.

Позивач зазначає, що з вини відповідача не тільки затримано виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. про поновлення його, ОСОБА_1 на роботі, але і не виплачено середній заробіток за вимушений прогул за період з 04.04.2015 р.

Крім цього, ОСОБА_1 вважає, що діями відповідача йому також спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що з моменту звільнення він перебуває у стані морального пригнічення і дискомфорту, погіршився стан здоровя, у звязку з чим ОСОБА_1 протягом 26.05.2016 р. по 06.06.2016 р. знаходився на лікування в Ужгородській клінічній лікарні з діагнозом ішемічний інсульт.

Просить суд стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області на його користь середній заробіток за вимушений прогул при затримці виконання рішення суду поновлення на роботі за період з 04 квітня 2015 р., а також 50000,00 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив вважає заявлені вимоги позивача незаконними та необґрунтованим, а тому просить у задоволенні позову відмовити та надав письмові заперечення.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновків, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що з 17.02.2012 р. ОСОБА_1 працював начальником адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією трудової книжки серії АФ № 125998.

Відповідно до довідки виданої державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області від 04.07.2014 р. за № 06/2342 ОСОБА_1 дійсно працював в Державній інспекції сільського господарства в Закарпатській області на посаді начальника адміністративно-господарського відділу.

Відповідно до наказу Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області № 9-к від 30.05.2014 р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. встановлений факт незаконного звільнення ОСОБА_1 з посади начальника адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області 30.05.2014 р. та поновлено на вказаній посаді, та поновлено на посаді начальника відділу Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області з 30 травня 2014 р.

Також, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. встановлено, що згідно довідки ДІСГ в Закарпатській області від 04.07.2014 р. № 06/2342 середній заробіток позивача становить 136,60 грн. (заробітна плата позивача у квітні 2014 р. становить 2610,12 грн., а у травні 2854,21 грн., що разом становить 5464,33 грн., де кількість робочих днів становить 40, а тому 5464,33:40 = 136,60 грн.).

Однак як встановлено в судовому засіданні Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. не виконано, ОСОБА_1 на посаді начальника адміністративно-господарського відділу Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області не поновлено.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті40 КЗпП суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 235 ч.1 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 235 ч.2 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відтак для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача слід застосувати норми Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячні заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п. 8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Беручи до уваги, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. зобовязано стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 29232,40 за період з 02 червня 2014 року по 03 квітня 2015 р., а дане рішення відповідачем не виконано та ОСОБА_1 на посаді не поновлено, то час вимушеного прогулу позивача становить з 04.04.2015 р. по день винесення рішення, тобто 14.09.2017 р.

У зазначеному проміжку часу було 608 робочих днів.

Відтак, для того щоб обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 необхідно помножити його середньоденний заробіток за два місяці які передували незаконному звільненню, тобто як було встановлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03.04.2015 р. середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 136,60 грн., на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу, тобто 608 днів, що становить 83052,80 грн.

На підстав наведеного суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення з державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.04.2015 р. по 14.09.2017 р. який становить 83052,80 грн.

Що стосується позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до слідуючого.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не наведено жодних доказів причинно-наслідкового звязку його хвороби та факту звільнення та не підтверджено жодними доказами заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, а відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відтак з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 831,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 114, 209, 212, 213, 214, 215, 218, ЦПК України, ст.ст. 40, 43, 47, 116, 117, КЗпП України ст.ст. 23, 1167, ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.04.2015 р. по 14.09.2017 р. сумі 83052,80 грн.

Стягнути з державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області на користь держави 831,00 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4