Справа № 477/1828/16-ц
Провадження № 2/477/70/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

з секретарем Сірюк С.В.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання право на земельну частку ( пай),

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 5,6974 га в умовних кадастрових гектарах, із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Михайло -Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в тому числі 2,0003га ріллі із земель запасу та 3,6971 га багаторічних насаджень із земель резервного фонду.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилалася на те, що вона має право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 5,6974 га в умовних кадастрових гектарах, але вона не отримала вказану земельну ділянку у власність, оскільки відповідач не визнає за нею таке право.

20 грудня 2006 року наказом №324-п регіонального відділення фонду державного майна України по Миколаївській області було прийнято рішення про приватизацію майна державного підприємства (далі ДП) радгоспу „Гвардія Ілліча. На момент приватизації земель виникла проблема розпаювання землі, оскільки ДП радгосп «Гвардія Ілліча» не мав державного акту на землю і, як наслідок, був відсутній список осіб. Правонаступником радгоспу є СГВК «Злагода». 18 жовтня 2008 року проведені загальні збори СГВК Злагода та вирішено, що право на отримання земельного паю крім працівників підприємства та його пенсіонерів будуть мати особи-працівники радгоспу, які були скорочені, особи які перебувають у декретній відпустці та знаходяться на навчанні з відривом від виробництва, а також прирівняні до них особи, які пропрацювали більше 20 років.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.09.08р. по справі №2а-157/2008 було встановлено факт законного володіння та користування землею ДП радгоспом Гвардія Ілліча у зв'язку з чим було зобов'язано Жовтневу РДА у Миколаївській області вирішити питання щодо розпаювання земельної ділянки в розмірі 2972,7 га в тому числі 1661,3 га ріллі, яка перебувала у постійному користуванні ДП радгосп Гвардія Ілліча.

ОСОБА_4 було відмовлено головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області в наданні земельної частки (паю), посилаючись на те, що вищевказаною постановою суду було зобов'язано виділити земельну частку (пай) Жовтневу РДА у Миколаївській області.

У зв'язку з цим позивач ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до Миколаївського окружного адміністративного суду з вимогою визнати відмову головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у наданні земельної частки (паю) неправомірною та зобовязати надати їм дозвіл на розроблення проекту землеустрою за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено та роз'яснено позивачам, що вони не позбавлені можливості звернутися до суду в порядку цивільного судочинства для визнання їх права на земельну частку (пай). Листом від 25.08.2016 року Вітовська районна державна адміністрація Миколаївської області на звернення позивача, зазначила, що згідно з діючим законодавством вона позбавлена повноважень розпоряджатися землями запасу державної власності сільськогосподарського призначення та що в даному випадку земельні частки (паї) повинні надаватися з резервного фонду земель державної власності, створеного у процесі приватизації, але в Михайло-Ларинській сільській раді відсутній такий фонд, у зв'язку з чим в черговий раз запропонував звернутися до головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Відповідачі протягом тривалого часу пропонують позивачу звертатися за захистом її законного права один до одного. Внаслідок чого вона до теперішнього часу не отримала земельну ділянку, на яку має право за законом.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. Суду пояснив, що позивач працювала з 1970 по 1978 роки в ДП радгоспі „Гвардія Ілліча, тобто є колишнім працівником вказаного радгоспу, отже має право на земельну частку (пай).

Представник відповідача -Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх вимог. Крім того, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, в зв'язку з пропуском позовної давності.

Представник відповідача - Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4, вона працювала в ДП радгосп «Гвардія Ілліча» з 20 травня 1970 року по 30 листопада 1978 року, дані щодо її роботи в СГВК Злагода, відсутні. (а.с.51, 63-67 ).

Згідно постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, було визнано відмову Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області в наданні позивачу земельної частки (паю), неправомірною та зобов'язано Жовтневу районну державну адміністрацію Миколаївської області прийняти рішення про виділення земельної частки (паю) з метою надання позивачу земельної частки (паю) за рахунок земель запасу, які розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради за межами села. Також зазначеною постановою встановлено, що 20 грудня 2006 року наказом №324-п регіонального відділення фонду державного майна України по Миколаївській області було прийнято рішення про приватизацію майна ДП радгоспу „Гвардія Ілліча. Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2008р. по справі №2а-157/2008 було встановлено що ДП радгосп Гвардія Ілліча не мало державного акту на земельну ділянку, але відсутність державного акту на землю не позбавляє можливості встановлення факту правомірності володіння та користування земельною ділянкою радгоспу, оскільки норми чинного законодавства в сфері земельних відносин, зокрема норми Земельного кодексу України, вказують на те, що державний акт на право постійного користування землею лише документом, який підтверджує певний правовий статус суб'єкта земельних правовідносин (ч.1ст. 126 ЗК України), нормативним актом індивідуального характеру, який безпосередньо впливає на правовий статус такого суб'єкта, відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України-є відповідне рішення органів виконавчої влади, місцевого самоврядування або органів приватизації про набуття фізичними або юридичними особами прав на землю. Вказаною постановою суду було встановлено факт законного володіння та користування землею ДП радгосп Гвардія Ілліча, та зобов'язано Жовтневу РДА у Миколаївській області вирішити питання щодо розпаювання земельної ділянки в розмірі 2972,7 га в тому числі 1661,3 га ріллі, яка перебувала у постійному користуванні ДП радгосп Гвардія Ілліча. Вказаною постановою суду було встановлено, що розпорядженням від 22 грудня 2008 року № 964-р Жовтнева РДА у Миколаївській області надала дозвіл на приватизацію земель державної форми власності та виготовлення проекту землеустрою щодо приватизації земель. Вказаною постановою суду було встановлено що, сільськогосподарський виробничий кооператив Злагода є правонаступником державного підприємства радгоспу Гвардія Ілліча, що підтверджується статутом (а.с.13-15).

Відповідно до постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у позові ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, відмовлено (а.с.16).

Відповідно до відповіді Жовтневої районної державної адміністраціїу Миколаївській області від 30.09.2013р., надану на адресу позивача, їй було повідомлено, відповідно до додатку №1 до наказу Держземагенства України від 28.02.2013 року №72 , питання стосовно передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на (без) конкурентних засадах) для всіх потреб, відноситься до компетенції головних управлінь Держземагенств в областях, містах Києві та Севастополі (а.с.43).

Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області відмовило позивачу в надані земельної частки (паю), оскільки в постанові суду зобовязано Жовтневу РДА, а не головне управління Держгеокадастру виділити земельну частку(пай) (а.с.45).

За даними відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області розмір земельної частки (паю), в межах колишнього радгоспу Гвардія Ілліча на території Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області складає 5,6830 в умовних кадастрових гектарах (а.с.50).

Відповідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області від 01.11.2016р., на території Михайло-Ларинської сільської ради є вільна земельна ділянка, яка відноситься до земель резервного фонду, з орієнтовною площею- 10 5200 га (багаторічні насадження) та 0,5600 га (рілля), нерозподілені (не витребувані) землі відсутні (а.с.62).

Згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, а також пенсіонерам з їх числа з визначення кожному з них земельної долі (паю). Кожен працівник, а також пенсіонер з їх числа мають гарантоване право отримати свою земельну частку (пай), виділену у натурі на місцевості.

Згідно п. 8 перехідних положень ЗК України, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям (далі-указ № 720), встановлено, що паювання земель радгоспів здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно п. 2 вказаного Указу № 720, право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами вищевказаного підприємства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004р., член колективного сільськогосподарського підприємства (далі -КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Як зазначено у постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року по справі № 814/3501/13-а, 18 жовтня 2008 року проведені загальні збори правонаступника ДП радгоспу Гвардія Ілліча-СГВК Злагода та вирішено, що право на отримання земельного паю крім працівників підприємства та його пенсіонерів будуть мати особи-працівники радгоспу, які були скорочені, особи які перебувають у декретній відпустці та знаходяться на навчанні з відривом від виробництва, а також прирівняні до них особи, які пропрацювали більше 20 років.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20 грудня 2006 року наказом №324-п регіонального відділення фонду державного майна України по Миколаївській області було прийнято рішення про приватизацію майна ДП радгоспу „Гвардія Ілліча та постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2008р. по справі №2а-157/2008 було було зобов'язано Жовтневу РДА у Миколаївській області вирішити питання щодо розпаювання земельної ділянки в розмірі 2972,7 га в тому числі 1661,3 га ріллі, яка перебувала у постійному користуванні ДП радгосп Гвардія Ілліча. Разом з тим, позивач ОСОБА_4 працювала в ДП радгосп "Гвардія Ілліча" з 20 травня 1970 року по 30 листопада 1978 року, після чого працювала в інших організаціях та 18 липня 2001 року була звільнена в зв'язку з виходом на пенсію за віком з ВАТ Одесаобленерго. У копії трудової книжки даних щодо її роботи в СГВК Злагода, відсутні.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, оскільки сам факт роботи у колгоспі в 1970-1978рр. та тривалий час роботи в інших організаціях, до створення колективного сільськогосподарського підприємства й розпаювання землі не є підставою для отримання земельної частки (паю) в новоствореному колективному сільськогосподарському підприємстві, а на час приватизації та розпаювання землі ДП радгоспу "Гвардія Ілліча" та на час складання списків осіб, які мають право на отримання земельного паю (2006-2010рр), позивач не була працівником радгоспу, ні членом СГВК Злагода, ні пенсіонером з їх числа, та не входила в коло осіб, вказаних в п.2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Посилання представника позивача на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, є помилковим, оскільки цією постановою суду не визнано право позивача на земельну частку (пай), а лише було визнано дії Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області неправомірними та зобов'язано Жовтневу районну державну адміністрацію Миколаївської області вчинити певні дії, про що також наголошено в постанові Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року.

Що стосується строків позовної давності, на що посилається Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 2 позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-895цс15, яка згідно є обов'язковою для всіх судів України, за змістом ст., ч. 2 ст., ч. 4, ч. 5 ст., ч. 1 ст., ч. 1 ст., перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема ст.,. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Згідно ч. 3після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається зі змісту постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, ОСОБА_4 в січні 2013 року отримала відмову Жовтневої РДА у Миколаївській області, у звязку з чим в межах строку позовної давності, який розпочався 27 серпня 2010 року, саме коли її не включили до списку осіб, яким передається земельна ділянка (пай)) ОСОБА_4 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом. Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2013 року, позовні вимоги задоволено, визнано відмову Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області в наданні позивачам земельної частки (паю), неправомірною. Зобов'язано Жовтневу районну державну адміністрацію Миколаївської області прийняти рішення про виділення земельної частки (паю) з метою надання позивачам земельної частки (паю) за рахунок земель запасу, які розташовані на території Михайло-Ларинської сільської ради за межами села. В листопаді 2015 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області відмовило позивачу в наданні земельної частки (паю). В зв'язку з чим позивач звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду та постановою вказаного суду від 18 травня 2016 року у позові ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, відмовлено.

Таким чином, позивач звернулася до суду в межах строку позовної давності, однак позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав викладених вище.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем ОСОБА_4 права на земельну частку ( пай) площею 5,6974 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Михайло -Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 209, 213- 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання право на земельну частку ( пай) площею 5,6974 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Михайло -Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в тому числі 2,0003га ріллі із земель запасу та 3,6971 га багаторічних насаджень із земель резервного фонду відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час оголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.А.Саукова