АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/511/17 Головуючий 1-ї інстанції - Труханович В. В.
Провадження № 22-ц/790/4632/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із договорів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 червня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів,-

ВСТАНОВИЛА:

31 січня 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Харків Екоресурс» (далі - ТОВ «Харків Екоресурс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів.

В обґрунтування позову позивач посилався на ті обставини, що 20 липня 2015 року вони звернулися до Жовтневого районного суду м.Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів.

06 серпня 2015 року Жовтневим районним судом м.Харкова було видано судовий наказ.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 вересня 2015 року зазначений судовий наказ було скасовано.

ТОВ «Харків Екоресурс» є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року № 940.

Послуги з вивезення побутових відходів за місцем проживання відповідачів АДРЕСА_1 надає ТОВ «Харків Екоресурс» на підставі договору на вивезення побутових відходів, опублікованому 25 червня 2013 року у офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Харьковские известия», який набрав чинності з 01 серпня 2013 року.

До набрання чинності зазначеного договору від відповідачів не надходило жодних заяв про свою незгоду із умовами опублікованого договору.

Станом на 01 січня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які є споживачами послуг з вивезення побутових відходів, не здійснили оплату за надані послуги з 01 серпня 2013 року по 31 травня 2015 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складає 767,76 грн.

У зв'язку з чим, позивач з уточненням своїх позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів у розмірі 750,75 грн., з яких: 414,34 грн. - сума основної заборгованості, 313,63 грн. - інфляційні втрати, 22,78 - три відсотки річних від простроченої суми. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

20 березня 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Посилалась на ті обставини, що оприлюднена в газеті «Харьковские известия» пропозиція ТОВ «Харків Екоресурс» про надання невизначеному колу осіб послуг з вивезення побутових відходів не є типовим договором, форму якого встановлено Кабінетом Міністрів України, а відповідно зазначена публічна пропозиція жодним чином не свідчить про факт надання послуги відповідачам. Вказує, що встановлення виконкомом Харківської міської ради для ТОВ «Харків Екоресурс» загальних тарифів на надання послуг з вивезення побутових відходів також жодним чином не свідчить про факт надання конкретним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послуг з вивезення побутових відходів. Відповідачами кожного місяця складався і передавався позивачу акт - претензія, яким у передбачений Законом спосіб встановлювався факт ненадання позивачем послуги з вивезення твердих побутових відходів у відповідному місяці.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 червня 2017 року позовні вимоги ТОВ «Харків Екоресурс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надання послуг з вивезення побутових відходів - задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ «Харків Екоресурс» заборгованість за надані послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 750,75 грн., з яких сума основної заборгованості за надання послуг - 414,34 грн.; інфляційні витрати - 313,63 грн.; три відсотки річних від простроченої суми - 22,78 грн. Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кожного окремо, на користь ТОВ «Харків Екоресурс» судовий збір по 800,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Харків Екоресурс» відмовити в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що графік планово - подвірного вивозу твердих побутових відходів з приватних домоволодінь Жовтневого району затверджено директором ТОВ «Харків Екоресурс» лише 01 липня 2014 року, жодних доказів щодо наявності такого графіку за їх адресою в період, за яким пред'явлені позовні вимоги, а саме з 01 серпня 2013 року до 01 липня 2014 року, не надано. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що запропонована ТОВ «Харків Екоресурс» публічна пропозиція нібито є обов'язковою для виконання відповідачами. Вона повністю спростовується правовим висновком, викладеним в ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 10 лютого 2016 року № 6-29140ск15. Також, посилається на те, що достатніх та допустимих доказів на підтвердження отримання позивачем примірника договору суду надано не було, а договір про надання послуг з доставки рекламної та/або інформаційної продукції, укладений між ТОВ «Харків Екоресурс» та УДППЗ «Укрпошта» від 20 листопада 2012 року, та акт виконаних робіт по договору, не є допустимим доказом. Відповідачами кожного місяця складався і передавався позивачу акт - претензія, на які відповіді ними отримано не було, у зв'язку з чим вважає, що позивач з ними погодився.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримувала.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник ТОВ «Харків Екоресурс» проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Харків Екоресурс» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів у розмірі 750, 75 грн., з яких, 414, 34 грн. основна заборгованість, 313, 63 грн. - індекс інфляції, 22, 78 грн. - три відсотки річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі постійно проживають та зареєстровані в АДРЕСА_1

Позивач надає споживачам комунальні послуги з вивезення побутових відходів.

Проте, відповідачі не здійснювали оплату вказаних послуг із 01 серпня 2013 року по 31 травня 2015 року.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача вищезазначена сума заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не заперечується сторонами, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності матері ОСОБА_1, яка померла.

Документи, які встановлюють право власності на будинок, на теперішній час на відповідачів не оформлені.

Зареєстровані та постійно проживають в зазначеному житловому будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 28, 29).

Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством.

За визначенням, наданим у статті Закону України «Про житлово - комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 4 зазначеного Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є цей Кодекс. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

З огляду на те, що в процесі прийняття спеціального закону - Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зміни до ЦК України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акта цивільного законодавства.

Разом з тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Судом при розгляді справи було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 28 грудня 2011 року № 940 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів в місті Харкові», виконавцями послуг з вивезення побутових відходів у місті Харкові було визначено, КП КГ «Харківкомунчиствод», ТОВ «Харків Екоресурс» та КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» (а.с. 8).

Відповідно до вимог ст. 35-1 Закону України «Про відходи» та ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» ТОВ «Харків Екоресурс» було опубліковано Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25 червня 2013 року в офіційному друкованому засобі масової інформації Харківської міської ради газеті «Харьковские известия» № 75/1 (2669/1), умови якого відповідають умовам типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070 (а.с. 9-10).

Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг) . У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов'язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2013 року між Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» та ТОВ «Харків Екоресурс» було укладено договір про надання послуг з доставки рекламної та /або інформаційної продукції № 28/373, за яким УДППЗ «Укрпошта», було здійснено доставку примірника газети «Харьковские известия», в якому було опубліковано договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 25 червня 2013 року, на території Жовтневого району м.Харкова (а.с. 11-13).

Акт виконаних робіт до договору 28/373 від 21 червня 2013 року підтверджує, що умови договору були виконані (а.с. 14).

Доводи ОСОБА_1 про те, що зазначений акт виконаних робіт не свідчить про вручення відповідачам договору № 28/373 від 21 червня 2013 року, не заслуговують на увагу, оскільки повідомлення відповідачів щодо наявності договору було здійснено у спосіб встановлений законом для ознайомлення населення з публічним договором.

Відповідачі впродовж місяця з дня опублікування проекту договору від 25 червня 2013 року про свою відмову укласти договір про надання послуг з вивезення побутових відходів ТОВ «Харків Екоресурс» у письмовому вигляді не направили.

Таким чином, зазначений договір набув чинності з 01 серпня 2013 року.

Відповідно до Графіків планово-подворового вивезення твердих побутових відходів від приватних домоволодінь Жовтневого району погодженого, зокрема, з головою адміністрації Жовтневого району та затверджених 30 листопада 2012 року та 01 липня 2014 року, вивезення побутових відходів по АДРЕСА_1 здійснювалося ТОВ «Харків Екоресурс» щопонеділка (а. с. 15, 101).

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що графік вивезення побутових відходів до 01 липня 2014 року був відсутній.

Станом на 31 травня 2015 року відповідачі не здійснили оплату за надані послуги з 01 серпня 2013 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вони фактично зазначені послуги не отримували, про що повідомляли ТОВ «Харків Екоресурс» не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася неодноразово до виконавця послуг із заявами, проте вона не надавала доказів, які могли бути визнані правовими підставами для звільнення її від оплати по вищезазначеному договору про надання послуг.

22 листопада 2013 року за № 3607 та 03 вересня 2014 року за № 4010 на адресу ОСОБА_1 була направлена відповідь, якою було роз'яснено останній порядок надання послуг та підстави звільнення від сплати або зменшення сплати та відповідачі були попереджені щодо необхідності погашення заборгованості (а.с. 84,114).

Із копій заяв, наданих відповідачем, від 12 листопада 2013 року, 21 травня 2014 року, 10 червня 2014 року, 02 липня 2014 року, 20 серпня 2014 року, вбачається, що вона оспорює обґрунтованість договору від 25 червня 2013 року з надання послуг з вивезення побутових відходів, проте, в даних листах ОСОБА_1 не було зазначено підстав, з яких вона підлягала звільненню від оплати, наприкладі, укладення договору з іншим виконавцем послуг, відсутність за місцем проживання та інші (а.с. 79-83).

За таких обставин, за період з 01 серпня 2013 року по 31 травня 2015 року, за який стягується заборгованість, ОСОБА_1, як ТОВ «Харків Екоресурс», так і суду, не було надано належних та допустимих доказів, на підставі яких вони підлягали звільненню від сплати за надані послуги.

ОСОБА_1 суду першої інстанції надані акти- претензії від 14 жовтня 2015 року, 17 грудня 2015 року, 15 січня 2016 року, 18 березня 2016 року, квітня 2016 року, червня 2016 року, 15 липня 2016 року, 19 вересня 2016 року, 17 жовтня 2016 року, 11 листопада 2016 року, 12 грудня 2016 року, 13 січня 2017 року, 20 лютого 2017 року (а.с. 37-72), проте зазначені акти були складені відповідачами за межами строку, за який здійснюється стягнення заборгованості (а.с. 39-72).

Відповідно до ч.14 ст. 35-1 Закону України «Про відходи», ч.3 ст. 27 Закону України «Про рослинний світ», ч.6 ст. 39 Закону України «Про тваринний світ» спалювання складування, розміщення, зберігання або транспортування промислових та побутових відходів, які є джерелами забруднення атмосферного повітря, допускається лише при наявності спеціального розміщення на відведених місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування територіях, з дотриманням нормативів екологічної безпеки і подальшої утилізації або видалення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що вона не користується послугами ТОВ «Харків Екоресурс», оскільки немає побутових відходів.

Відповідачами не надано допустимих та належних доказів, що вони в установлений законом спосіб мають можливість реалізувати, вивозити, знищувати всі побутові відходи.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем правильно визначений розмір заборгованості відповідачів за період з 01 серпня 2013 року по 31 травня 2015 року у сумі 414,34 грн. (а.с. 97).

Позивна давність, в межах якої позивач має право звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, не сплила.

Судом встановлено, що 06 серпня 2015 року ТОВ «Харків Екоресурс» було видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у сумі 750,75 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 вересня 2015 року даний судовий наказ був скасований (а.с. 7).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що заборгованість стягнута із відповідачів у межах строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення з відповідачів суми боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, даним доводам була надана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

У зв'язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду Харківської області від 16 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук