Справа № 128/3154/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2017 року м. Вінниця

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі Кіяниця А.О. , без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2016 року позивачі звернулись до Вінницького районного суду із позовом до відповідача про визнання права в порядку спадкування за законом. Уточнивши позовні вимоги, позивачі обґрунтували позов тим, що 9 лютого 2016 року помер їх батько ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок № 30 по вул. Леніна в с. Некрасове, Вінницького району Вінницької області з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Дане домоволодіння відноситься до категорії колгоспного двору.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його діти - позивачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які спадщину прийняли, оскільки звернулись до нотаріальної контри з відповідною заявою. Інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає.

В позові також зазначають, що оскільки будинковолодіння № 30 по вул. Леніна в с. Некрасове, Вінницького району Вінницької області відноситься до категорії колгоспного двору, відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння, тому позивачі звернулись з даним позовом до суду, яким просять визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 19.02.2016 року, за кожним по 1/2 частці житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Некрасове по вул. Леніна, 30, Вінницького району Вінницької області.

У судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, представник позивачів ОСОБА_5 не зявилися, але через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району також в судове засідання не зявився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, при розгляді справи покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 9 лютого 2016 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на відповідне спадкове майно, в тому числі на цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Некрасове, вул. Леніна, 30, Вінницького району Вінницької області. Дане домоволодіння відноситься до суспільної групи господарств колгоспний двір, що підтверджується погосподарськими книгами, які були оглянуті в судовому засіданні. Даний будинок ОСОБА_4 отримав у спадок після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер 22.06.2009 року і залишив заповіт від 11.12.2006 року на користь ОСОБА_4 Однак, свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом на будинок ОСОБА_4 не отримав. З погосподарських книг на дане домоволодіння також вбачається, що ОСОБА_6 був останнім членом колгоспного двору.

Позивачі являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, як його діти, що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивачів (а.с.7, 8). Інших спадкоємців та осіб, які мали б право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_4 немає, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4

Спадщину позивачі після смерті батька ОСОБА_4 прийняли, оскільки подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4

Судом була витребування спадкова справа, заведена після смерті ОСОБА_4, в якій знаходиться претензія «Приватбанку» до спадкоємців, так як ОСОБА_4 було отримано кредит на суму 7874,65 грн. Дану суму кредиту позивачами було погашено, про що свідчить копія відповідної квитанції (а.с.99).

Позивачі звернулись до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу по питанню оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4, однак, постановами від 30.09.2016 року позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 09.02.2016 року, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно (а.с.31, 32).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння № 30 по вул. Леніна в с. Некрасове, Вінницького району Вінницької області відносилося до категорії колгоспного двору, у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння, позасудового шляху вирішити даний спір у позивачів не має, позивачі спадщину після смерті свого батька прийняли у встановленому законом порядку, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін і відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 19.02.2016 року, на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Некрасове по вул. Леніна, 30, Вінницького району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 19.02.2016 року, на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с. Некрасове по вул. Леніна, 30, Вінницького району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області ,протягом 10 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: