Справа № 653/2063/17
Провадження № 2/653/893/17
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

18.09.2017 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області у складі головуючого Крапівіна О.П., при секретарі Пшеничній В.М. ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства («Генічеське ВУВКГ») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач пояснює свої вимоги тим, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18.05.2015 року по справі №653/537/15-ц , яке рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 07.07.2015 року скасовано та в задоволенні позову відмовлено. В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України рішення Апеляційного суду Херсонської області від 07.07.2015 року скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції.

Просить стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу після дня постановлення рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 18.05.2015 року так як фактично сума за рішенням суду не стягнута.

В судовому засіданні позовні вимоги представник позивача підтримав, наполягає на задоволенні позову, надав суду розрахунок стягнення суми заборгованості, згоден на заочне рішення.

Представник відповідача до суду не з*явився, хоч належним чином був повідомлений, за таких умов суд враховуючи згоду представника позивача постановляє заочне рішення.

В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18.05.2015 року постановлено : внести зміни до наказу № 28-к від 02.03.2015 року заступника начальника КП комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства («Генічеське ВУВКГ» ) ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 ОСОБА_4 за угодою сторін, а саме вважати датою звільнення 10 березня 2015 року.

Стягнути з комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.01.2015 року по 10.03.2015 року в сумі 5049 (п*ять тисяч сорок дев*ять ) гривень та моральну шкоду в сумі 1000 гривень. В іншій частині відмовити.

Відповідно до до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунки у строки визначені ст. 116 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до «Висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012 р.» від 01 березня 2013 року в частині 2 графи "Спори, що виникають із трудових правовідносин" зазначено, що за змістом ст.ст. 116, 117 КЗпП України за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права па оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням…., затримкою видачі трудової книжки або розрахунку - він визначається, за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два повні календарні місяці роботи.

Згідно Правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 14.12.2016 по справі № 6-788цс16|428/7002/14-ц, аналіз норм ст. 47, 116, 117 КЗпП України дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Більш того, в правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-788цс16 від 14 грудня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

На думку суду, невиконання рішення суду від18.05.2015 року є підставою для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Відповідно до рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 18.05.2015 року середньоденний заробіток позивача становить 153,1 грн.

Тобто розрахунок слід проводити з наступного дня після оголошення такого рішення, а саме з 18.05.2015 року.

При цьому, фактичний розрахунок із позивачем за рішенням суду не було проведено.

Отже, період за час затримки розрахунку з заробітної плати, що підлягає до стягнення становить собою 18.05.2015 року по день постановлення рішення 18.09.2017 року .

Суд рахує, що невиплата позивачу всіх сум, що належала йому від відповідача є триваючим правопорушенням та з винесенням рішення суду першої інстанції 18.05.2015 року не припинилося, то саме період з 18.05.2015 року по 18.09.2017 року є часом затримки повного розрахунку, за прострочення якого стягується середня заробітна плата, безумовне право на яке має працівник.

Так, за цей період було 587 робочих днів , тобто сума середнього заробітоку ОСОБА_1 за цей час становить 89 869,7 грн. (153,1 грн.*587 робочих днів) без урахування податків та інших обовязкових платежів. Отже, сама така сума підлягає до стягненню.

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з відповідача підлягає 1600 гривень судового збору на користь держави.

За таких умов суд вважає , що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.10,14,27,212,213,215 ЦПК України, ст. 4, 36, 38, 235, 237-1 КЗпП України, В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства комунального підприємства Генічеського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства( «Генічеське ВУВКГ») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , моральної шкоди, - задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (вул. Соборна, 196, м. Генічеськ, Код ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2015 року по 18.09.2017 року в сумі 89869,7 ( вісімдесят дев*ять вісімсот шістдесят дев*ять ) гривень 70 коп.

Стягнути з комунального підприємства «Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (вул. Соборна, 196, м. Генічеськ, Код ) на користь держави судовий збір (отримувач коштів УДКСУ у Генічеському районі, , банк отримувача ГУ ДКСУ в Херсонській області , МФО 852010 , р/р 0112 , код класифікації доходів бюджету 22030101 , призначення платежу Генічеський районний суд Херсонської області) у сумі 1600,00 (шістсот гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуто судом , що його ухвалив , за заявою відповідача , поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів після проголошення рішення до апеляційного суду Херсонської області.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_5