Номер провадження: 22-ц/785/5286/17
Номер справи місцевого суду: 500/2866/16-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фермерського господарства «Стоянов А.А.» до фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою фермерського господарства «Дінекс-Агро» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року,

встановила:

У травні 2016 р. фермерське господарство «Стоянов А.А.» (далі - ФГ «Стоянов А.А.») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило: 1) визнати недійсним договір оренди землі від 01.09.2014 р., укладений між ОСОБА_5 та фермерським господарством «Дінекс-Агро» (далі - ФГ «Дінекс-Агро»); 2) скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки ФГ «Дінекс-Агро», що виникло на підставі договору оренди землі від 01.09.2014 р., укладеного між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро».

ФГ «Стоянов А.А.» позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 04 січня 2011 року з ОСОБА_5 був укладений договір оренди належної останній на праві власності земельної ділянки загальною площею - 2,64 га.. Строк дії договору становить десять років, тобто до - 04 січня 2021 року. Разом із тим, державна реєстрація договору не була проведена через зміни у законодавстві, але земельна ділянка була передана за складеним актом передачі та оброблюється ФГ «Стоянов А.А.». Договір не розірваний та не скасований. Між тим 01 вересня 2014 року відповідачі уклали між собою договір оренди на ту ж саму земельну ділянку.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.03.2017 р. визнано недійсним договір оренди від 01.09.2014 р., укладений між ОСОБА_5 та фермерським господарством «Дінекс-АГРО» щодо земельної ділянки загальною площею - 2,64 га..

Скасовано державну реєстрацію права оренди від 01.09.2014 р., укладений між ОСОБА_5 та фермерським господарством «Дінекс-АГРО» щодо земельної ділянки загальною площею - 2,64 га..

ФГ «Дінекс-АГРО» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. ФГ «Дінекс-АГРО» надало заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Інші сторони причини неявки не повідомили. Письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ФГ «Стоянов А.А.», суд першої інстанції виходив з того, що позивач користується земельною ділянкою з 2005 р.. За відсутності державної реєстрації спірний договір оренди не розірвано, він не скасований. Спірним договором оренди не визначено окремого положення щодо часу, з якого він набуває чинності (а. с. 100 - 102 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №458738, виданим на підставі рішення 22 сесії XXIII скликання Новопокровської сільської ради народних депутатів Ізмаїльського району Одеської області від 09 жовтня 2001 року за № 77, ОСОБА_5 євласником земельної ділянки площею - 2,64 га., на території Новопокровської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва (а. с. 14 - 15).

На підставі договору оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року (а. с. 8 - 10), акту приймання - передачі від 04.01.2011 р. (а. с. 11) відповідач - ОСОБА_5 передала ФГ «Стоянов А.А.» в строкове платне користування земельну ділянку площею - 2,64 га. зі строком дії договору - десять років.

Відомостей про державну реєстрацію вказаний договір оренди землі не містить.

01 вересня 2014 року ОСОБА_5 уклала з ФГ «Дінгекс-Агро» договір оренди тієї ж самої земельної ділянки площею - 2,64 га., реєстрація якого підтверджена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а. с. 16 - 18, 30 - 31).

Між сторонами виникли правовідносини з договору оренди земельної ділянки.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Частиною першою ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для провадження підприємницької діяльності та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду юридичним особам. Орендодавцями земельних ділянок їх власники або уповноважені ними особи.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1, 6, 13, 14, 16, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», чинного на час виникнення правовідносин між сторонами, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідної орендареві для проведення підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Орендарі набувають право на оренду земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень.

На час укладення спірного договору оренди землі діяв Типовий договір оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.04 р. № 220, із змінами внесеними постановами КМУ № 1724 від 13.12.06 р. та № 780 від 03.09.08 р.. Відповідно до п. 43 Прикінцевих положень Типового договору оренди землі, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбачений ч. 3 ст. 152 ЗК України.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки беззаперечно встановлено, що спірний договір оренди від 01.09.2014 р., укладений між ФГ «Дінекс-АГРО» та ОСОБА_5, пройшов державну реєстрацію, а договір оренди земельної ділянки від 04.01.2011 р., укладений між ФГ «Стоянов А.А.» та ОСОБА_5, державної реєстрації не пройшов, колегія суддів вважає, що право позивача не порушено, а тому не підлягає захисту, оскільки право оренди у ФГ «Стоянов А.А.» не виникло. У задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-118цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ст. 360-7 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув. Не врахував, що договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Стоянов А.А.» від 04.01.2011 року, не є вчиненим. В той час як договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_5 та ФГ «Дінекс-Агро» від 01.09.2014 року в установленому законом порядку зареєстрований 27.08.2015 р. реєстраційною службою Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції (а. с. 30 - 31), а отже є вчиненим. Підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, для визнання цього договору недійсним не має.

Таким чином, доводи апелянта про те, що укладений 04.01.2011 р. між ФГ «Стоянов А.А.» та ОСОБА_5 договір оренди земельної ділянки не пройшов державної реєстрації, відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 01.09.2014 р. між ОСОБА_5 та ФГ «Дінек-Агро», є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову фермерського господарства «Стоянов А.А.» до фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України необхідно стягнути з фермерського господарства «Стоянов А.А.» на користь фермерського господарства «Дінекс-Агро» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у сумі - 3 031,60 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «Дінекс-Агро» - задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову фермерського господарства «Стоянов А.А.» до фермерського господарства «Дінекс-Агро», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки - відмовити.

Стягнути з фермерського господарства «Стоянов А.А.» на користь фермерського господарства «Дінекс-Агро» судовий збір у сумі - 3 031 (три тисячі тридцять одна) грн. 60 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова