Номер провадження: 22-ц/785/7267/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаря Цихіселі Л.Р.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7

-про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовною заявою в котрій з врахуванням уточнень,просила суд стягнути з ОСОБА_7 заборгованість по заробітній платі в сумі 19 625 грн.91 коп., компенсацію середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 44 553 грн.60 коп., компенсацію втрати частини грошових коштів у звязку з порушенням термінів її виплати в сумі 13 877 грн.19 коп., та у відшкодування моральної шкоди-10 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що з 01.03.2013 року працювала у відповідача на посаді фінансового директора, а з 10 червня 2014 року-на посаді менеджера з роздрібної торгівлі продовольчими товарами. 27 червня 2014 року була звільнена з займаної посади за згодою сторін, проте остаточний розрахунок при звільненні з нею не проведено.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року скасовано,ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі в розмірі 22 538 грн.85 коп. без утримання податків та інших обовязкових внесків,компенсацію втрати частини заробітку в розмірі 13 877 грн.19 коп. та відшкодування моральної шкоди-2000 грн. В задоволенні решти позову-відмовлено

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2016 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано, направлено справу в цій частині на новий розгляд до апеляційної інстанції. При цьому посилається на те, що відмова апеляційного суду в стягненні середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку є помилковою так як фактичний розрахунок з позивачем не був проведений.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути компенсацію середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 44 553 грн.60 коп.

В судове засідання ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась,про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за її відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у стягнення компенсації середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку районний суд виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог.

Проте з таким висновком погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що з 01.03.2013 року ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_7, перебуваючи на посаді фінансового директора із заробітною платою в розмірі 1400 грн. на місяць, та 10.06.2014 року була переведена на посаду менеджера в роздрібній торгівлі продовольчими товарами.

27.06.2014 року позивачка була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст.60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок доказування щодо його проведення покладається на роботодавця, відтак Жак ОСОБА_8 при виниклих правовідносинах повинна була доказати факт здійснення з позивачем повного розрахунку з позивачем при її звільненні..

Факт отримання працівником повного розрахунку при звільненні матеріали справи не містять.

Натомість рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.02.2016 року в частині стягнення заборгованості заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та відшкодування моральної шкоди,що вступило в законну силу встановлено факт невиплати заробітної плати та наявність заборгованості при її розрахунку.( а.с.220-222)

Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За таких обставин,судова колегія приходить до висновку, що в день звільнення ОСОБА_5О відповідач не провела з нею повний розрахунок, а тому на роботодавця покладено обовязок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Такого самого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 травня 2012 року (№ 6-47110св11) та від 18 липня 2012 року

(№ 6-14417св12).

Враховуючи те, що середня заробітна плата складала 71,40 грн.( 2856,03/40 робочий місяць за два місяці) відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затв. ПКМУ від 08 лютого 1995 року № 100, а період затримки розрахунку становить 650 робочих днів ( за період з червня 2014 року по січень 2017 року), то загальний розмір середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку становить( 71,40 х 650)=46 410,00 грн.

Виходячи з того, що судова колегія не може вийти за рамки заявлених позивачем позовних вимог стягненню підлягає сума в розмірі 44 553 грн.60 коп. без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Судова колегія не може застосувати до спірних правовідносин загальний строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України з врахуванням фактичного розрахунку заборгованості з позивачем котрий проведено 30.01.20-17 року, а тому приходить до висновку, що строк звернення до суду позивач не пропустила.

З врахуванням вищезазначеного,судова колегія дійшла висновку, що районний суд помилково відмовив позивачці у вимогах щодо стягнення компенсації заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є порушенням вимог ст.214-215 ЦПК України, не застосувавши до спірних правовідносин вимоги ст.ст.116,117 ЦПК України, а тому з підстав ст.309 ч.1 п.3,3 ЦПК України рішення в частині відмови в стягненні компенсації заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає скасуванню з ухваленням нового, про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 218, 309,316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015 року в частині відмови в стягненні середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку-скасувати з ухваленням нового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7( інд.; прож. Одеса, провулок Банний,будинок,2,кв.5) на користь ОСОБА_5 ( інд.; прож. м Одеса, АДРЕСА_1) середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 44 553 грн.( сорок чотири тисячі пятсот пятдесят три) 60 коп. без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Рішення набирає законної сили негайно та підлягає оскарженню в касаційному порядку на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - А.П.Заїкін

ОСОБА_4