Справа № 570/78/16-ц
Номер провадження 2/570/88/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 липня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

з участю секретаря Соломицька Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування пред'явлених вимог позивач покликається на те, що земельна ділянка площею 0,0949 гектара, що розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :05:016:0462, є її особистою приватною власністю, оскільки вона перебуваючи в шлюбі, придбала її за власні кошти.

В судове засідання позивачта її представник ОСОБА_3 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, пред'явлені вимоги підтримали, позов просили задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, та відповідно до ст. 74 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та про причини його неявки до суду не надійшли.

За згодою позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З'ясувавши обставини, дослідивши докази, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що 02 лютого 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4) М.П. зареєстрували шлюб (а.с.36).

15.11.2011 р. на підставі договору купівлі-продажу (реєстр. № 2458) ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,0949 га, що розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :05:016:0462. Відповідно п. 7 вказаного договору вартість земельної ділянки склала 19 тис. 200 грн. (згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.11.2011 року еквівалентно 2 тис. 406 доларів США 02 центи (а.с. 5-8).

Згідно Державного акту на право власності на земелну ділянку серії ЯИ № 050586, на підставі зазначеного договору від 15.11.2011 р., на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначену земельну ділянку (кадастровий номер :05:016:0462) (а.с. 38-39).

19.08.2015 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

За змістом позовної заяви в період придбання земельної ділянки ОСОБА_2 не працював, доходів не отримував, коштів для придбання земельної ділянки не надавав. ОСОБА_1, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, позичила необхідні для придбання вказаної ділянки кошти в сумі 19 тис. 200 грн. Борг за позикою, яка використана для придбання земельної ділянки, ОСОБА_1 сплатила самостійно, без участі ОСОБА_2, з коштів, які отримала в дарунок від своєї матері - ОСОБА_4, яка постійно проживала та працювала в Італії.

У письмовій, нотаріально посвідченій заяві від 05.04.2017 р. ОСОБА_5 повідомила, що на початку листопада 2011 року до неї звернулася її племінниця ОСОБА_1 щодо позики коштів для придбання земельної ділянки, площею 0,0949 га на території Білокриницької сільскої ради Рівненського району. Позичила ОСОБА_1 суму еквіваленту 1 тис. 500 доларів США, які їй повернуто в березні 2012 року.

У письмовій, нотаріально посвідченій заяві від 24.03.2017 р. ОСОБА_6 повідомив, що його дружина ОСОБА_4, яка проживала та працювала в Італії, надавала їх дочці ОСОБА_1 кошти для придбання земельної ділянки, площею 0,0949 га на території Білокриницької сільскої ради Рівненського району. Частину коштів, необхідних для прибання земельної ділянки ОСОБА_1 позичала в родичів.

08.12.2011 р. та 08.01.2012 р. ОСОБА_4 з Італії здійснила перерахунок коштів в сумі 800 євро та 999 євро (відповідно) в Україну на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 10).

Зазначену в обгрунтування пред'явлених вимог обставину про придбання ОСОБА_1 вказаної земельної за кошти, подаровані їй (ОСОБА_1П.) її матір'ю ОСОБА_4, а також за позичені кошти, які в подальшому ОСОБА_1 повертала самостійно та з особистих коштів, - відповідач ОСОБА_2 не заперечував, не спростовував, під сумнів не ставив. Вказана обставина об'єктивно підтверджується із вказаних письмових доказів, наявних в матеріалах справи.

Обставини щодо набуття вказаної земельної за спільні сумісні кошти або спільною працею подружжя - не встановлено судом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (постанова ВСУ № 6-612цс15).

Як вже зазначалося, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року - не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування: набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із урахуванням того, джерелом набуття вказаної земельної не є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а кошти, отримані ОСОБА_1 в дарунок від її матері ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що майно (зазначена земельна ділянка) набуте ОСОБА_1 в період шлюбу за кошти, які належали їй особисто, а тому є її (ОСОБА_1П.) особистою приватною власністю.

Керуючись ст. 3, 4, 10-11, 60-61, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 328, 331 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,0949 га, що розташована на території Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер :05:016:0462.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в десяти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Таргоній М.В.