Провадження № 2/127/1403/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Мельника А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

експерта ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту - право прокладення системи водопостачання та локальної системи каналізації по земельній ділянці за кадастровим номером :03:049:0285 по площі в розмірі 0.0008 га, яка належить ОСОБА_5 і є зоною ;№ 4 згвдно кадастрового плану від 03.09.2013 року в розмірах і конфігураціях за точками 10.4-1.05; 4-5- 6.55м, 5-1 - 0.81 м, 16-1- 1.01.м. ОСОБА_1 мотивувала позовні вимоги тим, що вона являється власником 21/50 часток житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами по вул. Маяковського 182 в м. Вінниці, на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19.04.2000 року. Власником 29/50 часток вказаного будинковолодіння стала ОСОБА_5 на підставі рішення Третейського суду від 18.08.2008 року. 03.02.2014 року між сторонами було укладено мирову угоду, відповідно до якої відповідач передала їй у власність земельну ділянку у розмірі 0,0245 га. Під час укладення мирової угоди сторони дійшли згоди, щодо визнання за ОСОБА_5 права проходу по земельній ділянці в розмірі 0,0008 га в розмірах та конфігурації, яка відповідає зоні 4 відображеній на кадастровому плані від 03.09.2013 року. Даною мировою угодою також визнано право власності позивача на самовільно споруджені будинки, розташованих на земельній ділянці площею 0,0393 га по вул. Маяковського 182, у м. Вінниці. Позивач вказує, що відповідно до наказу Мінрегіону № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт» вона має право за прийняти самовільно споруджені будинки, однак для цього необхідна документація про підведення комунікаційних систем. Тому в липні 2015 року ОСОБА_1 замовлені технічні умови на проектування мережі водопостачання та локальної системи каналізації, вказана система повинна проходити по території земельних ділянок сторін. Відповідно до державних актів на право власності позивач є власником земельних ділянок за кадастровими номерами: :03:049:0287, площею 0,0001 га та :03:049:0286, площею 0,0244 га. Власником земельної ділянки за кадастровим номером :03:049:0285, площею 0,0049 га є відповідач. У звязку з тим що ОСОБА_5 не надає згоду ОСОБА_1 на встановлення земельного сервітуту на право прокладення системи водопостачання та локальної системи каналізації по земельній ділянці за кадастровим номером :03:049:0285 по площі 0,0008 га, позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, в судових дебатах просили задовольнити позов.

Представник позивача вказала, що варіант № 2 з висновку експерта суд не повинен приймати до уваги, оскільки експертом не враховано технічні умови прокладення мереж, не враховано вимоги ДБН 360-92** що до відступу до житлового будинку, зазначено підключення будинку до двох мереж водопостачання, експерт надав висновок про можливість підключення до будинку через тамбур, який був прийнятий в експлуатацію.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник посилався на вимоги ст. 401 ЦК України, вимоги ДБН 360-92**, вказав, що право власності відповідача, закріплене в Конституції в разі визнання земельного сервітуту буде порушено як в частині власності на земельну ділянку так в в праві власності та можливості обслуговувати гараж ( порушення вимог п. 12.48 ДБН 360-92** - для обслуговування гаражу відстань від нього повинна бути не менше 1 метра, тоді як в разі встановлення сервітут мережа проляже прямо під гаражем. ОСОБА_3 спростовував твердження представника позивача що до підключення до 2-х мереж водопостачання, зазначивши про підключення новоствореного будинку та вказав, що тамбур ( належить позивачці є тимчасовою спорудою, не залежно від введення в експлуатацію.

Експерт ОСОБА_4 підтвердив наданий ним висновок судово-будівельної експертизи в тому числі що до локальних мереж, вказав, що технічні умови не приймались до уваги, бо не мають значення для вирішення спору - це графічний матеріал, із нанесенням відповідних інженерних мереж та місць приєднання до них обєктів будівництва. Оскільки новостворюваний будинок не введений в експлуатацію, враховується лише як будівельні матеріали - не внесений до схеми. Його висновок винесений у відповідності до вимог ДБН 360-92** інших нормативних актів. Підключення новозбудованого будинку ОСОБА_1 без прокладення труб по земельній ділянці, площею 0.0008 га, яка входить до земельної ділянки, площею 0.00049 га можливий.

Вислухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд критично відноситься до посилання представника позивача про визнання п.2 висновку експерта не дійсним, оскільки відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України, представник не надала достовірних доказів для спростування вказаного висновку, про призначення додаткової чи повторної експертизи клопотання не заявляла.

При цьому суд приймає до уваги те, що згідно ст. 1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказ Мінжитлокомунгоспу 27.06.2008 N 190, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 р. за N 936/15627, технічні умови - комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водопостачання, водовідведення. Отже вирішення питань інженерного забезпечення систем водопостачання не є значущим для вирішення спору та не повинно прийматись до уваги експертом при наданні висновку. Суд критично відноситься до посилання представника позивача до порушення варіантом 2- висновку експерта вимог ДБН 360-92** що до відстані до житлового буди нку позивача, як не доведений позивачем і її представником. Отже, дослідивши докази суд вважає їх належними, допустимими та приймає.

Вивчивши докази, вислухавши пояснення сторін суд встановив, що ОСОБА_1 належить 21/50 часток, ОСОБА_5 належить 29/50 часток, будинковолодіння № 182 по вул. Маяковського у м. Вінниці. ОСОБА_1 є власником земельних ділянок за кадастровими номерами: :03:049:0287, площею 0,0001 га та :03:049:0286, площею 0,0244 га, розташованих в домоволодінні 182 по вул. Маяковського в м. Вінниці. Власником земельної ділянки за кадастровим номером :03:049:0285, площею 0,0049 га є відповідач - ОСОБА_5 Відповідно до мирової угоди Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2014 року ОСОБА_5 визнає за ОСОБА_1 право на прохід до земельної ділянки розміром 245 кв. м. яка знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Маяковського, 182 через земельну ділянку розміром 0,0008 га., отже встановлений сервітут користування земельною ділянкою для проходу.

Позивач просить визнати за нею право на безоплатний земельний сервітут вказаної ділянки для прокладення мереж системи водопостачання та локальної системи каналізації.

З пояснень сторін, матеріалів справи встановлено, що між власниками сусідніх земельних ділянок склались неприязні та напружені стосунки, тривали численні судові спори, домовленість досягнута лише в частині можливості введення в експлуатацію самочинно зведеного ОСОБА_1 будинку, а саме надання земельного сервітуту для проходу.

Оскільки згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.3, 4 ст. 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже право власності ОСОБА_6 є непорушеним та розповсюджується як на земельну ділянку, так і на простір над та під нею. Земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування будівель - зокрема гаражу, що належить відповідачці.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном і потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Отже, земельний сервітут - це право власника або користувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою або її частиною. Право земельного сервітуту полягає в можливості обмеженого використання чужої суміжної земельної ділянки в певних цілях.

У судовому засіданні позивачка просила суд встановити сервітут, оскільки лише цей варіант надасть змогу їй якнайкраще користуватись своїм майном. Вказані підстави суд вважає не вагомими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки сервітут встановлюється з найменшим обтяженням саме для власника земельної ділянки ОСОБА_6, а не якнайкращого користування ОСОБА_7 своїм майном. Крім того встановлення такого сервітуту фактично позбавить власника земельної ділянки на її використання згідно цільового призначення ( для будівництва і обслуговування зокрема гаражу) та нівелює саме право власності що суперечить вимогам Конституції України та змісту права власності, передбаченого ст. 319 ЦК України.

Суд вважає, що позивач та її представник не надали суду д вагомих аргументів і доказів для встановлення вказаного сервітуту. Так згідно висновку будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи ( висновок на а.а. 42- 42) підключення новозбудованого будинку ОСОБА_1, який розташований на земельній ділянці по вул. Маяковського , 182 у м. Вінниці, до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці , площею 0.0008 га, яка входить до земельної ділянки, площею 0.0049 га за кадастровим номером 0:03:049:0285, належної ОСОБА_5 і є зоною № 4 згідно кадастрового плану від 03.09.2013 року, технічно можливе. Отже підстав для встановлення сервітуту суд не вбачає.

Крім того позивачка просила суд встановити безоплатний земельний сервітут, але належних та допустимих доказів встановлення саме безоплатного сервітуту суду не надала. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази щодо встановлення оплати за сервітут, суд розглядає справу лише в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в цій частині

В силу вимог ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, як одну з основних гарантій права на справедливий розгляд справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Проте, усупереч зазначеним вимогам законодавства, позивач та її представник не довели необхідність сервітуту для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом, не визначив найменш обтяжливого способу користування чужою земельною ділянкою.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Про те позивач та ї представник не спростували висновок експертизи з приводу можливості підключення новозбудованого будинку до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці ОСОБА_8

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10,11,57,60,88,207,209,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з моменту винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: