Справа № 134/411/17 Провадження № 22-ц/772/1936/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участю секретаря: Ліннік Я.С., представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк ОСОБА_4 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року,

встановила:

ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.04.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач в порушення зазначених умов договору зобовязання за вказаним договором не виконала. Станом на 31.01.2017 року прострочена заборгованість склала 23894,71 гривень, з яких:

-956,98 гривень заборгованість за кредитом;

-17823,70 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 гривень штраф (фіксована частина);

-1114,03 гривень штраф (процентна складова).

Зважаючи на викладене, ПАТ КБ Приватбанк просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь зазначену заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.04.2011 року.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ КБ Приватбанк подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.04.2011 року відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_5 умови кредитного договору не виконала, кредитні кошти не повернула, у звязку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 31.01.2017 року становить 23894,71 грн. та складається з: 956,98 грн. заборгованість за кредитом, 17823,70 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3500,00 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1114,03 грн. штраф (процентна складова).

З розрахунку заборгованості за договором, убачається, що останню суму погашення за кредитом в сумі 100 грн. відповідачка здійснила 17.02.2014 року (а.с. 4-5).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак позивачем пропущено строки позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, в звязку з чим в неї виникла заборгованість, позовні вимоги є обґрунтованими.

Надані відповідачем квитанції про сплату коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором про зворотнє не свідчать, оскільки вони знайшли своє відображення в розрахунку заборгованості за договором (а.с. 4-5), з якого вбачається, що позивачем не погашено всю суму боргу.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, від 18 березня 2015 року, № 6-25цс15, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 і яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості за договором №б/н від 14.04.2011 року укладеного між позивачем та відповідачем станом на 31.01.2017 року вбачається, що останній платіж за кредитним договором в розмірі 100,00 грн. був здійснений ОСОБА_3 17.02.2014 року (а.с. 4).

Зазначене підтверджено наданими відповідачем квитанціями про поповнення карткового рахунку.

Разом з тим, відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні картки, включно.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

До апеляційної скарги представником позивача додано довідку та скриншот - інформацію за карткою №197707 наданої на підставі укладеного кредитного договору № б/н від 14.04.2011 року, в яких зазначено термін її дії - 01/15 (а. с. 73). Зазначена обставина була підтверджена ОСОБА_3 в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.

Згідно штемпелю поштового відправлення позовна заява була надіслана до суду 20.06.2017 року, тобто в межах 3-х річного строку з останнього дня місяця дії картки.

За таких обставин, враховуючи викладене, строки позовної давності позивачем не пропущені.

Разом з тим, що стосується розміру стягуваних коштів, слід зазначити наступне.

У частинах 1,2 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

З позовної заяви вбачається, що позивач ставив питання про стягнення з відповідача, крім іншого і штрафів, а саме 500,00 грн. фіксована частина, 1114,03 грн. процентна складова.

Однак, з огляду на те, що ст. 549 ЦК України не передбачено встановлення штрафу в твердій грошовій сумі, позовні вимоги в частині стягнення 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) задоволенню не підлягають.

Що стосується стягнення пені, то відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно розрахунку заборгованості, сума пені розрахованої за останні 12 місяців, що передують зверненню позивача з позовом становить 1100 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

Решту позовних вимог колегія суддів вважає обґрунтованими, так як вони підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи та не спростований відповідачем.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку із ухваленням колегією суддів рішення про задоволення позовних вимог та задоволення апеляційної скарги, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 14.04.2011 року, б/н в сумі 20994,71 грн., яка складається з наступного 956,98 грн. заборгованість за кредитом; 17823,70 грн. заборгованість по процентами за користування кредитом, 1100,00 грн. - заборгованість за пенею, 1114,03 грн. - штраф (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1600 грн. у відшкодування сплаченого судового збору за подання в суд позовної заяви та 1740 грн. - оплати судовим збором апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: ОСОБА_6