Справа № 558/410/16-ц
номер провадження 2/558/6/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1, при секретарі судових засідань ОСОБА_2, з участю представників Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, представників третьої особи ОСОБА_8, ОСОБА_9, відповідача ОСОБА_10, представника відповідача ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_12 опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_12 опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації, до ОСОБА_10 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_12 опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_12 опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації, звернувся до Демидівського районного суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_10 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, а саме: про відібрання у ОСОБА_10 дітей ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, без позбавлення її батьківських прав.

Крім того, у позовній заяві позивач просив вирішити питання про стягнення з ОСОБА_10 аліментів на користь дітей.

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_12 опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області зазначає про те, що ОСОБА_10 є матірю неповнолітніх дітей - ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Батько дітей рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2011 року визнаний безвісти відсутнім.

Відповідач ОСОБА_10 проживає з своїм другим чоловіком ОСОБА_16

Зі слів дітей ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, їх мати ОСОБА_10 і вітчим ОСОБА_17 вчиняли відносно них фізичне насильство, били їх, не давали їсти. Крім того, ОСОБА_17 схиляв ОСОБА_13 та ОСОБА_15 до сексуальних відносин.

Питання стану виховання ОСОБА_10 дітей розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Демидівської районної державної адміністрації 19 серпня 2016 року.

12 вересня 2016 року на засіданні ОСОБА_12 опіки та піклування при виконкомі Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області на підставі п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності повязаної з захистом прав дитини, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, враховуючи загрозу здоровю та життю неповнолітніх дітей ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 проведено відібрання дітей за їх згодою у матері ОСОБА_10

В судовому засіданні прокурори Млинівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, кожен окремо, позовні вимоги позивача підтримали, вважали їх обґрунтованими та просили задовільнити.

Представник позивача ОСОБА_12 опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та пояснив, що на початку серпня 2016 року за повідомленням ОСОБА_17, він відвідував сім?ю ОСОБА_10 Причиною його виклику стало те, що діти дві доби не ночували вдома. Після розмови з матір?ю, вітчимом та дітьми, діти залишилися вдома. Вдома для дітей є всі умови проживання. Наступного дня до нього зателефонувала ОСОБА_13 та повідомила, що їм мати та вітчим не дають їсти. Коли він знову пішов до будинку ОСОБА_10, то його не впустили в будинок. Неповнолітні діти - ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зверталися у сільську раду та скаржилися, що мати і вітчим їх бють, не дають їм їсти. В звязку з цим було прийнято рішення відправити дітей на відпочинок у санаторій. 9 вересня 2016 року діти повернулися додому із санаторію, а ввечері ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 втекли з дому, пояснивши це тим, що вдома їх били мати та вітчим.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_12 опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала та пояснила, що оскільки між ОСОБА_10 та її дітьми ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виникали непорозуміння, у серпні 2016 року дітей було направлено на відпочинок у санаторій. Після повернення із санаторію, 9 вересня 2016 року діти втекли з дому, пояснивши це тим, що їх ображають та бють мати і вітчим. Діти прийшли до неї, як секретаря сільської ради приблизно о 23 годині 9 вересня 2016 року та залишилися у неї ночувати. Вона про цю подію повідомила в поліцію. На другий день діти пішли жити до сестри їх баби ОСОБА_18 Під час розмови з дітьми, діти пояснювали, що мати та вітчим постійно на них кричать, бють їх, не давали їм їсти. Діти були залякані. Крім того, діти пояснювали, що вітчим ОСОБА_17 схиляв ОСОБА_13 та ОСОБА_15 до сексуальних відносин.

Оскільки діти пішли з дому, то було прийнято рішення про відібрання дітей.

Діти відповідача ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не бажають повертатися в свою сім?ю. А мати дітей відповідач ОСОБА_10 не приходить до дітей, не відвідує їх за місцем тимчасового проживання, не намагається порозумітися з ними.

В судовому засіданні представники третьої особи ОСОБА_12 опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації ОСОБА_8 та ОСОБА_9 позовні вимоги позивача підтримали, просили їх задовільнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_10 та представник відповідача ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 позовні вимоги позивача не визнали, вважали, що відібрання дітей відповідача було проведено з порушенням чинного законодавства, а підстави відібрання дітей є неправдивими, оскільки дітей ні відповідач ОСОБА_10, ні її чоловік ОСОБА_17 не били. Вважають, що діти потрапили під вплив релігійної громади. Чоловік відповідача - ОСОБА_17 постійно турбувався про дітей, утримував їх, постійно відвідував батьківські збори у школі. Він цікавився навчанням та вихованням дітей, забезпечував їх усім необхідним. Дітей ніхто не бив, можливо сварили. ОСОБА_10 постійно вдома, оскільки займається вихованням трьох менших дітей, ніяких дій чоловіка ОСОБА_17, що свідчили б про розбещення її дітей, не помічала.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представників третьої особи, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_10 є матірю неповнолітніх ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7-9).

Крім цих дітей, у відповідача ОСОБА_10 є інші діти ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 4, 32-34).

Дослідженими доказами по справі, а саме рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2011 року (а.с. 10) встановлено, що батько неповнолітніх ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, - ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_7, визнаний безвісно відсутнім.

Відповідач ОСОБА_10 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_16 (а.с. 31).

На час розгляду справи, неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_15 навчаються у Вовковиївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, а ОСОБА_14 з жовтня 2016 року є учнем Вищого професійного училища № 25 смт. Демидівка.

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання сім?ї відповідача ОСОБА_10 від 16 серпня 2016 року (а.с. 6), сім?я відповідача ОСОБА_10 проживає у задовільних санітарно-гігієнічних умовах. В сім?ї недоброзичливі стосунки. Зі слів ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 їх мати ОСОБА_10 ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків.

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 12 вересня 2016 року (а.с. 5) неповнолітні ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15 проживають в сім?ї ОСОБА_18

Висновок ради Опіки та піклування при виконавчому комітеті Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області від 12 вересня 2016 року (а.с. 11), протокол засідання ОСОБА_12 опіки та піклування при виконкомі Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області від 12 вересня 2016 року (а.с. 12, 13) підтверджують те, що ОСОБА_12 опіки та піклування при виконавчому комітеті Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, враховуючи загрозу здоровю та життю дітей, прийнято рішення про відібрання неповнолітніх дітей ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15 у їх матері ОСОБА_10 без позбавлення її батьківських прав.

Як встановлено із заяв ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, що адресовані 10 вересня 2016 року сільському голові Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області (а.с. 110-112) неповнолітні ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, повідомляли, що мати ОСОБА_10 та вітчим ОСОБА_17 їх ображають, бють, не дають їсти. Вітчим ОСОБА_17 чинив сексуальне домагання по відношенню до ОСОБА_13 та ОСОБА_15

Відповідно до таких заяв в.о. сільського голови Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області ОСОБА_7 надіслала повідомлення до Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області № 274 від 12 вересня 2016 року про вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_16 морального, фізичного насилля відносно неповнолітніх ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 (а.с. 117).

Згідно постанови старшого слідчого СВ Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 29 грудня 2016 року кримінальне провадження № 0000161 закрите у звязку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України (а.с. 209).

Вказана постанова слідчого скасована 23 січня 2017 року прокурором Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_4

Повідомленням Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області № 121/209/01-2017 від 18 січня 2017 року, підтверджено те, що ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обовязків щодо виховання дітей, не притягувалася.

Згідно ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Отже, відібрання дітей можливо у випадках, коли мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання.

Відібрання дітей у батьків без позбавлення останніх батьківських прав може виступати як один із заходів захисту інтересів батьків, якщо вони у звязку з хворобою або іншими обєктивними обставинами не можуть здійснювати функції по вихованню дітей, піддають небезпеці їхнє життя і здоровя.

Виходячи із змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт ухилення батьків від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною або хронічний алкоголізм чи наркоманія батьків, застосування будь-яких видів експлуатації дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва, так і факт створення небезпечної для дітей обстановки, яка становить загрозу для її життя, здоровя і морального виховання.

Суд, вирішує справи на підставі та в межах позовних вимог позивача.

Як встановлено із змісту позовної заяви, підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою про відібрання дітей стало те, що мати дітей відповідач ОСОБА_10 і вітчим ОСОБА_17 вчиняли відносно дітей фізичне насильство, не давали дітям їсти, а також ОСОБА_17 схиляв неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_15 до сексуальних відносин.

Із показань свідків ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 встановлено, що неповнолітні ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 навчалися в школі добре, доброзичливі, виховані діти, завжди охайні. Всі вважали сім?ю відповідача ОСОБА_10 зразковою.

Вказані обставини у судовому засіданні підтвердили представники позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7

Ст. 12 ч. І Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, визначає, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового розгляду, що стосується дитини у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_13 дала показання про те, що їх мати ОСОБА_10 могла кричати на неї та менших брата Діму і сестру ОСОБА_7. Могла також бити їх. В переважній більшості випадків мати їх сварила та била через вітчима та їх дітей. Усю хатню роботу робила вона з братом Дімою і сестрою ОСОБА_7. Був випадок коли вітчим побив ОСОБА_7 через те, що менший брат обпік руку. Також були випадки, коли вітчим привозив додому пакети з їжею, але їй, сестрі ОСОБА_7 та братові Дімі тієї їжі не давали.

Також був випадок, коли вітчим привозив додому свого товариша, який потім бив Діму ременем.

Їй, сестрі ОСОБА_7 і братові Дімі вітчим з матірю забороняли ходити на зібрання у Молитовний дім, хоч раніше вони також ходили на зібрання. Коли їх били, то на наступний день вона з ОСОБА_7 і Дімою не ходили в школу.

Коли вітчим не проживав з ними, то з матірю у них були дуже хороші відносини, але коли прийшов вітчим, то все змінилося, мати почала сварити їх та бити.

Також вітчим міг прийти до неї у кімнату, де вона спала з сестрою ОСОБА_7 та залишатися у їх кімнаті спати. Вітчим до них чіплявся, але матері вони з сестрою нічого не говорили, оскільки боялися, що мати на них буде кричати.

Мати та вітчим їм купували одяг, мати давала гроші, коли йшли в школу. Але на цей час між ними відносини погіршилися. Вона з сестрою ОСОБА_7 та братом Дімою 9 вересня 2016 року втекли з дому, бо вітчим та мати на них кричали та били їх. Зараз вони проживають у двоюрідної сестри їх баби ОСОБА_18, там їм добре. Вона, хотіла б повернутися додому, якби мати погодилася та там не було вітчима.

ОСОБА_15 своїми поясненнями підтвердила пояснення ОСОБА_13 та додатково повідомила, що хотіла б повернутися додому, якби мати погодилася та вдома не було вітчима.

ОСОБА_14 в судовому засіданні своїми поясненнями підтвердив пояснення ОСОБА_13 та ОСОБА_15 та додатково пояснив, що служба у справах дітей їх не відбирала у матері, а він з сестрами самі пішли з дому, бо їх там ображали, били та кричали на них. Не бажає повертатися додому.

В судовому засіданні встановлено, що 9 вересня 2016 року неповнолітні ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пішли з дому і проживають у двоюрідної сестри своєї баби ОСОБА_18

Для ухвалення рішення про відібрання дітей від батьків чи одного з них у справі повинні буди надані належні та допустимі докази, які свідчили про те, з огляду на підстави цивільного позову, що батьки ухиляються від виконання батьківських обовязків та наявна обстановка, що становить загрозу для життя дітей, їх здоровя та морального виховання.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що стосунки між рідними в переважній більшості є недопустимими для оточуючих і їм притаманні особливі та виключні взаємовідносини між собою, наявність яких можливо інколи і не сприймається суспільством. Однак, незважаючи на специфіку спірних правовідносин, суд позбавлений права відступати від процесуальних вимог щодо оцінки доказів.

Кожна обставина на яку посилаються сторони по справі повинна бути доведена належними та допустимими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Як виходить зі змісту позовної заяви, відносно обставин, що обумовлюють відібрання ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 від відповідача ОСОБА_10, є повідомлення неповнолітніх про вчинення відносно них морального та фізичного насилля, а також сексуального домагання зі сторони вітчима.

Однак, вітчим у вчиненні вказаних дій не визнаний винним судом, а тому в силу вимог ст. 62 Конституції України вважається невинуватим у скоєнні злочину.

У зв?язку з чим, вказані дані самі по собі не можуть вважатися достатніми підставами для відібрання дітей у батьків.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_18 проти України» від 18 грудня 2008 року, в п. 50, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів, правових підстав для відібрання дітей у відповідача не вбачається, оскільки факт саме ухилення від виконання батьківських обовязків, з огляду на недопустимість доказування на припущеннях, не встановлено.

Разом з тим, позивачем не надано достатньо обґрунтованих та переконливих доказів, що свідчили б про наявність обстановки, яка становить загрозу для життя дітей, їх здоровя та морального виховання.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, що підтверджували б посилання позивача на нанесення дітям відповідачем побоїв, ненаданні їжі чи вчинення розбещення.

Зазначені обставини, а саме недоведеність ухилення відповідача від виконання батьківських обовязків, створення обстановки, що становить загрозу для життя дітей, їх здоровя і морального виховання, є вочевидь переконливим та є обґрунтованою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про відібрання дітей у відповідача без позбавлення батьківських прав.

Та обставина, що неповнолітні ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 залишили місце свого проживання та проживають у двоюрідної сестри своєї баби не є достатньо обґрунтованою підставою для відібрання дітей.

Ч. 2 ст. 29 ЦК України визначає, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Оскільки, через не доведення позивачем позовних вимог, не встановлено підстав для відібрання дітей у відповідача без позбавлення батьківських прав, відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утриманні неповнолітніх дітей.

На час звернення до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_12 опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області був звільнений від сплати судового збору.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, оскільки не встановлено підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 164, 170 СК України, ст.ст. 10, 11, 88, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_12 опіки та піклування Вовковиївської сільської ради Демидівського району Рівненської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_12 опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації, до ОСОБА_10 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд Рівненської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 30 січня 2017 року.