Єд. унік. номер 243/1039/17
Провадження номер 2/243/1016/2017
16 березня 2017 року м. Словянськ
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-
10.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 та просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, укладений 09.10.2009 року, окрім того, просив суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, із ним. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 09.10.2009 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. На даний час діти проживають із ним та перебувають на його утриманні.
Зазначає, що подальше спільне життя із позивачкою є неможливим, адже вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені в середини 2014 року. Спір щодо поділу спільного майна на теперішній час відсутній.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності за участі його представника адвоката ОСОБА_5 Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Представник позивача адвокат ОСОБА_5 (повноваження підтверджено свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю та договором про надання юридичної допомоги (а.с.15-16), у судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності суду не надала.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
09.10.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (до шлюбу Бандрівська) ОСОБА_6 (а.с.9).
Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтва про народження серії 1-НО № 323906 та серії 1-НО № 466870 (а.с.11-12).
Шлюбні відносини між подружжям припинені з середини 2014 року, подружжя не мешкають разом, спільне господарство не ведеться, примирення неможливе. Спір про поділ сумісного майна відсутній.
Діти на теперішній час проживають із позивачем ОСОБА_1, який і піклується про них, що підтверджується: довідкою Виконавчого комітету Словянської міської ради від 140.02.2016 року; довідкою Словянської загальноосвітньої школи Ι-ΙΙΙ ступенів № 15; актом керівника комітету мікрорайону Черевківка від 21.10.2016 року (а.с.13-14,18).
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Враховуючи причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів щодо примирення подружжя не доцільно, оскільки це суперечить моральним засадам суспільства.
Зясувавши обставини справи, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, подружжя мешкають окремо один від одного, морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі.
Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Суд вважає за необхідне залишити відповідачці ОСОБА_2 її шлюбне прізвище «Богдан».
Що стосується позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей, суд виходить з наступного.
Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Місце проживання дитини визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).
При вирішенні спору про місце проживання дітей, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів кожної дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо ставлення батька до виконання своїх обов'язків, вік кожної дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема:
Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.
Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10 грудня 1948 року (ст. 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16 грудня 1966 року (ст. 12), Протоколом N 4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16 вересня 1963 року (ст. 2) та іншими.
За Цивільним кодексом України (ст. 29) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 3 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України); місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).
У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що передбачено ст. 141 СК України та витікає зі змісту Конвенції про права дитини.
Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосуються тільки місця проживання дитини до досягнення нею чотирнадцятирічного віку.
Таким чином, враховуючи всі обставини справи в сукупності, конституційні норми та норми сімейного законодавства, Принцип 6 Декларації прав дитини, діючи винятково в інтересах дітей, суд переконаний, що місцем проживання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, слід визначити із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Відповідач не наполягав на стягненні з відповідачки на його користь суми судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 110-113, 141, 160 СК України, ст. ст. 10, 11, 30, 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей задовольнити повністю.
Розірвати шлюб, укладений 09 жовтня 2009 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 (до шлюбу Бандрівська) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 597 від 09.10.2009 року).
Після розірвання шлюбу залишити відповідачу ОСОБА_2 шлюбне прізвище - «Богдан».
Визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, із позивачем ОСОБА_1..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.
Суддя
Словянського міськрайонного суду ОСОБА_7