Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1296/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.

при секретарі Поліковській О.І.,

особи, які приймають участь у справі: позивач ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1, 13 липня 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами №76 по вулиці Юзефа Любомирського (колишня Маяковського) в місті Кодимі, Одеської області, який розташований на земельній ділянці площею 850,3 кв.м.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначив наступне. 12 січня 2015 року він придбав у ОСОБА_2 житловий будинок, що розташований в місті Кодимі, Одеської області по вул. Юзефа Любомирського (колишня Маяковського), 76. Ціна угоди склала 2950 доларів США, що становило на той час 75468 грн. Умови угоди були такі. Він сплатив ОСОБА_2 всю обумовлену суму грошей за житловий будинок і після цього той передав йому будинок та правовстановлюючі документи на цей будинок. Про отримання грошей відповідач написав розписку. Після цього вони усно погодили на протязі одного місяця, оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Однак до цього чау відповідач до нотаріуса не зявляється, ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Він з сімєю в теперішній час мешкає в придбаному житлі. Все вище викладене і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку №76 по вулиці Юзефа Любомирського (колишня Маяковського) в м. Кодимі Одеської області, загальною площею 42,2 кв.м, розташованого на земельній ділянці площею 850,3 кв.м, між ним та ОСОБА_2 дійсною та визнати за ним право власності на це майно.

В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, у звязку з цим вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі представника відповідача.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши вимоги позивача та надані письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права.

У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків, окрім іншого, є договори та правочини, а також інші юридичні факти (п.п.1,4 ч.2 ст.11 ЦК).

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що встановлюючи позовні вимоги, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача з'ясовується предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

З позовної заяви позивача вбачається, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (у вигляді розписки) від 12 січня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивачеві було продано за 2950 доларів США житловий будинок з надвірними спорудами №76, який розташований в м. Кодимі Одеської області по вулиці Маяковського (ОСОБА_4),76 (а.с.6).

Відповідно до розпорядження Кодимської міської ради Одеської області №29 від 12 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, алей, розташованих на території міста Кодими», вулицю Маяковського перейменовано на вулицю ОСОБА_4.

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення вказаних правочинів виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов ( ціна, передача у власність).

Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді справ такої категорії суди повинні зясовувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення договір може бути визнано дійсним з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Як убачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні, власником спірного майна є ОСОБА_2 (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Кодимським РБТІ 06 червня 2005 року, номер витягу 74339546) (а.с.17).

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

Позивач повністю виконав умови угоди, і не оформлення цієї угоди нотаріально не є його винними діями або бездіяльністю.

З огляду на викладене суд констатує, що захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, суд прийшов до переконання, що договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними надвірними спорудами №76 по вулиці Юзефа Любомирського в місті Кодимі Одеської області, вартістю 75468 грн. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, слід визнати дійсним та визнати за позивачем право власності на це нерухоме майно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 638,655, 220 ч.2 ЦК України ст.ст.10,60, 130, 174, 213,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити в повному обсязі.

Правочин купівлі-продажу житлового будинку №76 з надвірними спорудами по вул. Юзефа Любомирського (колишня Маяковського) в місті Кодимі, Одеської області від 12 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок №76 по вулиці Юзефа Любомирського (колишня Маяковського) в м. Кодимі Одеської області, загальною площею 42,2 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 850,3 кв.м , яке набувається з моменту державної реєстрації.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І.ГУРА