Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5032/16-ц Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 47 Доповідач Григорусь Н. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Галацевич О.М., Талько О.Б..

секретаря судового засідання Пеклін Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 17 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: Житомирська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою

встановила:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила та остаточно просила: визначити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1739 га, на якій розташоване нерухоме майно, а саме: житлові будинки літ. «А», літ. «Б», літ. «Е», сараї літ. «Б», «Г», «Д», «Ж», гаражі літ. «М», «И», вбиральня літ. «У» та огорожа №1, що розташоване за адресою: місто Житомир, вулиця Домбровського, 76. Виділивши позивачу в користування 15/100 ід. частин земельної ділянки, площею 0,03 га, на якій розташовані 15/100 ід. частин її нерухомого майна, з урахуванням фактичного користування земельною ділянкою відповідно до висновку земельно-технічної експертизи № 347/17 від 10.04.2017, а саме Плану земельної ділянки за вищевказаною адресою варіант № 2 (графічний додаток 2). Вирішити питання стягнення судових витрат.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 17 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом не взято до уваги те, що відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України до неї перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщена її частка майна та земельна ділянка, яка необхідна для його обслуговування. Крім того, судом безпідставно застосовано до даних правовідносин ст. 42 ЗК України, оскільки сторони не створювали та не є учасниками об'єднання співвласників будинків, яке створюється відповідно до ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та в матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував, що домоволодіння № 76 по вулиці Домбровського в місті Житомирі є багатоквартирним. Крім того, цільове призначення спірної земельної ділянки є для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та яка ніколи не мала статусу житлової забудови з розміщенням багатоквартирного будинку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 3 Земельного кодексу України передбачає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що рішенням 44 сесії Житомирської міської ради 6 скликання від 20.03.2015 № 883, для подальшого вирішення питання встановлення порядку користування земельною ділянкою в судовому порядку затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,1739 га (а.с. 21, том 1).

Згідно довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 19.12.2016 № 962 право власності на житлові будинки літ. «А» та літ. «Б», господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 зареєстровано за: ОСОБА_10 - 15/200 ід. частин; ОСОБА_2 - 37/200 ід. частин; ОСОБА_8 - 18/200 ід. частин; ОСОБА_7 - 14/200 ід. частин; ОСОБА_9 - 15/200 ід. частин; ОСОБА_11 - 15/100 ід. частин; ОСОБА_5 - 11/100 ід. частин; ОСОБА_12 - 8/100 ід. частин; ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_1 в будинку літ. «А» (а.с. 188, 189-201, том 1).

У подальшому 12.04.2014 позивач ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_11 15/100 ід. частин будинку АДРЕСА_1, який складається з двох житлових будинків літ. «А» і літ. «Б» та зареєструвала на них право власності (а.с. 7-10, том 1).

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 04.11.2008 (а.с. 202, том 1, а.с. 91, том 2).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 19.12.2011, житловий будинок загальною площею 143,10 кв. м по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності в цілому ОСОБА_2 (а.с. 203, том 1).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №16/2013, співвласник вищезазначеного будинку ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся син ОСОБА_6, проте не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом та не зареєстрував право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку (а.с. 90-98, том 1).

28.09.2016 ухвалою суду залучено в якості відповідача правонаступника померлої ОСОБА_12 - ОСОБА_6

Угода про порядок користування і розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_1 між співвласниками цього житлового будинку не укладена та ними не підписана (а.с. 23, том 1).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (пункти 19;21) у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою, суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, а в разі відсутності такої угоди спір відповідно до статті 88 ЗК України вирішується судом.

За висновком судової земельно-технічної експертизи № 347/17 від 10.04.2017 запропоновано три можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою з врахуванням фактично проведеного поділу будинку та господарських будівель між співвласниками, відповідно до часток сторін в праві власності на будинок (а.с. 18-60, том 2). Всі три варіанти містять порядок згідно якого частина земельної ділянки залишається у спільному користуванні усіх сторін.

Разом з тим, встановивши порядок користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток у домоволодінні, поза увагою експерта залишилася та обставина, що на спірній земельній ділянці розташовані три окремі житлові будинки, право власності в яких зареєстровано як в ідеальних частках, так і квартира АДРЕСА_1, а також і на цілий житловий будинок. При цьому матеріали справи не містіть відомостей щодо конкретного поділу житлового будинку в натурі між усіма співвласниками або визначення ідеальних часток кожного із співвласників у домоволодінні.

У пунктах другому та третьому Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи та досліджені докази, дійшла висновку, що при наявності вище вказаних протиріч в досліджених правовстановлюючих, інвентаризаційних та інших документах, відсутності реального поділу об'єкта нерухомості або відповідного поділу із визначенням ідеальних часток співвласників, ухвалення законного і обґрунтованого рішення про встановлення порядку користування земельною ділянкою між її користувачами є неможливим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність рішення не впливають. Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді