У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

справа № 312/306/17

провадження № 2/312/86/2017

20 вересня 2017 року с. Велика Білозерка

Суддя Великобілозерського районного суду Запорізької області Яцун О.О., в стадії вирішення питання про відкриття провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину і застосування правових наслідків його недійсності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину і застосування правових наслідків його недійсності.

Ухвалою судді Великобілозерського районного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року зазначену позовну заяву було залишено без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини 5 статті 119 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Отже, правові засади справляння судового збору, платники, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Така правова позиція також міститься в постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (зі змінами внесеними 25.09.2015 року).

Як вбачається із змісту позовної заяви від 05.09.2017 року, позовні вимоги позивача складаються з декількох вимог немайнового характеру, зокрема позивач просить суд встановити: нікчемність правочину договору купівлі-продажу житлового будинку та застосувати правові наслідки недійсності правочину, зобовязавши відповідача ОСОБА_2 повернути позивачу ОСОБА_1грошові кошти в сумі 42899 грн. 04 коп. та зобовязати позивача ОСОБА_1повернути відповідачу ОСОБА_2житловий будинок в користування та оперативне управління.

Згідно п.п.2) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення до суду складає 640 грн.

В той же час, при зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатила лише частково судовий збір в розмірі 673 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.834638081.1 від 23.08.2017 року (а.с.1).

До того ж, резолютивна частина позовної заяви містить вимогу позивача ОСОБА_1 щодо її зобовязання повернути ОСОБА_2 в користування та в оперативне управління житловий будинок. З цього привиду судом було зазначено, що дана позовна вимога не узгоджується з нормами ЦПК України, зокрема з положеннями частини 1 статті 3 ЦПК України, за правилами якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Для усунення зазначених вище недоліків ухвалою судді від 07 вересня 2017 року позивачу було надано строк, який не може перевищувати двох днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Між тим, в визначений термін та на момент постанови цієї ухвали позивачем було лише частково виконано вимоги, які зазначені в ухвалі судді від 07 вересня 2017 року.

Так, 13 вересня 2017 року позивачем, на виконання ухвали судді від 07 вересня 2017 року, було надано суду уточнену позовну заяву, із змісту якої вбачається, що позивач лише частково усунув недоліки позовної заяви, виключив із змісту позову позовну вимогу щодо зобовязання її самої повернути відповідачу в користування та в оперативне управління житловий будинок.

Отже, необхідно констатувати, що позивач не виконав в повному обсязі вимоги, які зазначені в ухвалі судді від 07 вересня 2017 року в частині сплати судового збору в розмірі та в порядку встановленому Законом України «Про судовий збір».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Згідно розяснень, які містяться в п. 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі, якщо в позовній заяві обєднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог.

Також в п.п. 1, 3 вказаного Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначено, що при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України Закону України «Про судовий збір». Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина пята статті 119 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

За змістом частини 1 та частини 3 ст. 82 ЦПК України, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати, позивачем не заявлялося.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

За правилами частини 2 статті 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що повернення позовної заяви відповідно до частини 2 статті 121 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 119, 121 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності повернути позивачеві.

Розяснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.О. Яцун