Справа № 303/6206/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Кондора Р.Ю., Готри Т.Ю.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Мукачівська районна державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину та усунення від права на спадкування, -

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1. Вона, як спадкоємиця першої черги за законом, фактично вступила в управління та володіння зазначеним спадковим майном, а тому єдина прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 Однак, ОСОБА_2, яка є її тіткою та донькою ОСОБА_4, обманним шляхом заволоділа спадковим майном та оформила свідоцтво про право на спадщину. При цьому ОСОБА_2 не допомагала своїй матері, не спілкувалася з нею, натомість всі обов'язки по утриманню ОСОБА_4 виконувала саме вона (ОСОБА_3.). Беручи до уваги зазначене, просила суд скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 2-2077, виданого ОСОБА_2 державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори 10 листопада 2015 року, усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 2-2077, виданого ОСОБА_2 державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори 10 листопада 2005 року. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року дане рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Іншими особами рішення суду не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме житловий будинок № АДРЕСА_1.

Як вбачається із спадкової справи № 445/2002, відкритої після смерті ОСОБА_4, 07листопада 2005 року до Мукачівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася ОСОБА_2 та 10 листопада 2005 року державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємицею майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її донька ОСОБА_2 Спадкове майно складається з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що вона є внучкою померлої ОСОБА_4, яка її виховувала після смерті матері ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_6, проживала та була зареєстрована до та після смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, вела спільне господарство з померлою ОСОБА_4, здійснювала догляд за останньою, а тому є такою що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вони регулюються нормами ЦК УРСР.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після ОСОБА_4, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

За цивільним законодавством УРСР коло прав та обов'язків спадкодавця визначалося на час відкриття спадщини, яким згідно зі ст. 525 ЦК УРСР визнавався день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В ст. 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12.

На виконання вказівок, які вказані в ухвалі касаційної інстанції від 27. 04.2017 року, які, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, є обов'язковими при новому розгляді справи, судом апеляційної інстанції з'ясовано і встановлено наступні факти та обставини.

Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, є : відповідачка ОСОБА_2.(донька померлої) та позивач ОСОБА_3 (онука померлої), оскільки мати позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як передбачено в другому реченні абзаці 1 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 р. N 18/5, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: 1. довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; 2. довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; 3. копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; 4. запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шестимісяців після смерті спадкодавця, 5. та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 з дня народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 по 11.01.2008 року була зареєстрована в спадковому будинку, тобто на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 і в період шести місяців після його смерті , що є доказом вступу її в управління і володіння спадковим майном. (а.с.9).

Згідно довідки від 06.10.2015 року, яка видана виконавчим комітетом Кольчинської сільської ради, ОСОБА_2 протягом грудня 1998 року - червня 1999 року обробляла земельну ділянку та провела ремонт в спірному будинку (а.с.78). Відомості вказані в даній довідці не визнані недостовірними, даний документ не відкликаний вказаною юридичною особою, а тому даний документ є належним і допустимим доказом.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що спадкоємцями за законом за померлою ОСОБА_4, які прийняли спадщину, є позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 в рівних частках.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, яке видано ОСОБА_2, порушує законні права ті інтереси ОСОБА_3 і її право на спадщину, а тому обґрунтовано визнав його недійсним та захистив порушене право позивача. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, а тому не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу також твердження відповідача і доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності з посиланням на те, що про оспорюване свідоцтво позивачці ОСОБА_3 було відомо у 2008 році, при розгляді справ, за якими ухвалено рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.08.2008 року та заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.06.2008 року, оскільки, як вбачається з даних рішень,позивачка ОСОБА_3 не являлась у даних справах, ні стороною, ні третьою особою, що вказувало б на те, що їй було відомо про отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом. Інших доказів, які б пітверджували, що ОСОБА_3 було відомо про свідоцтво про право на спадщину за законом, ОСОБА_2 суду не надано. Суд першої інстанції з приводу даних обставин дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, навівши з цього приводу відповідні мотиви.

В той же час судом першої інстанції неправильно зроблено висновок про неприйняття відповідачкою ОСОБА_2 спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, оскільки він не відповідає встановленим вищенаведеним фактичним обставинам справи та вимогам закону, а тому такий висновок суду підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення. В цій частині апеляційна скарга є обґрунтованою.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, відповідно до ч.1 п.3,4 ст.309 ЦПК України.

Керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Мукачівського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року, виключивши з його мотивувальної частини висновок суду про неприйняття ОСОБА_2 спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді