Справа № 572/1104/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ШЕВНІ І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об'єкта нерухомості спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири, як такої, що набута сторонами під час перебування у шлюбі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідно до пояснень сторони - вказане житло сторонами було придбано під час перебування у шлюбі за грошові кошти, отримані від реалізації іншої квартири, наданої відповідачу, яка була приватизована усіма членами сім'ї. Позивач вважає, що оскільки спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, вона має право на визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаного житла, яке є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідач у суді позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав повністю. ОСОБА_2 пояснив, що квартиру №6 придбав особисто за кошти, отримані у позику. Крім цього, відповідач вказує, що при розлученні залишив усе майно позивачу, а тому заперечує щодо можливості розподілу спільної квартири. Також, відповідно до поданих письмових заперечень, відповідач просить застосувати у даному спорі позовну давність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступного.

Із копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 3 серпня 2012 року, наданого позивачем, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували між собою у шлюбі, який було зареєстровано 29 жовтня 1983 року Сарненським райвідділом ЗАГС Рівненської області, та який був розірваний вказаним рішенням суду.

В ході судового розгляду сторонами не заперечується факт придбання під час шлюбу квартири АДРЕСА_1.

Вказані обставини доводяться, також, наданою позивачем копією нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 10 червня 1998 року, відповідно до якого ОСОБА_3 з однієї сторони, іменована продавцем, та ОСОБА_2, іменований надалі покупець - здійснили купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 за грошові кошти в сумі 10 000 грн.

Відповідач зареєстрував за собою право власності на цілу частку вказаного вище житла у КП «Рівненське ОБТІ», що доводиться відміткою, наявною на тексті вказаного договору.

Із копії технічного паспорту, виготовленого 12 травня 1994 року на квартиру АДРЕСА_1, вбачається, що вказане житло є 2-х кімнатною квартирою, загальною площею 49,1 м.кв, житловою площею 32,2 м.кв.

Відповідно до ст.60 СК України - дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Оскільки вказані вище докази доводять, що спірну квартиру було придбано ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 - вказане майно дійсно є спільною сумісною власністю сторін по справі.

В обгрунтування заперечень щодо заявлених вимог ОСОБА_2 вказував, що на придбання спірної квартири використовувались особисті кошти відповідача, які він отримав у позику від ОСОБА_4

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На доведення вказаних обставин відповідачем надано копію письмової розписки, датованої 5 квітня 1998 року, відповідно до якої ОСОБА_4 надав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 11 000 грн. на придбання квартири, які позичальник зобов'язується повернути у строк до 5 квітня 2000 року.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив, що за обставин, вказаних у наданій відповідачем розписці, він позичив ОСОБА_2 11 000 грн. на придбання квартири, свідок пояснив, що суму позики ОСОБА_2 повернув вчасно, однак, письмово сторони ці обставини не зафіксували.

Сторони не заперечують, що проживали під час перебування у шлюбу у квартирі №6, що є предметом даного спору, після її придбання ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України - якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд вважає, що договір позички грошових коштів ОСОБА_2 було укладено в інтересах сім'ї - для придбання квартири, в якій подружжя після цього проживало протягом певного періоду часу, а тому вказана квартира є об'єктом спільної сумісної власності сторін по справі.

Згідно із вимогами ч.1 ст.69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, при чому - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що встановлено ч.1 ст.70 СК України.

Таким чином, враховуючи надані докази та положення ч.1 ст.70 СК України та ч.2 ст.370 ЦК України, відповідно до якої частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, суд вважає позов ОСОБА_1 щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін по справі та її поділ із визнанням за позивачем права власності на 1/2 частину вказаної квартири, таким, що підлягає до задоволення.

Також, відповідачем заявлено про застосування до заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, позовної давності.

Згідно із ч.2 ст.72 СК України - до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Наданими доказами підтверджено, що шлюб між сторонами розірвано 3 серпня 2012 року, а із даним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 12 травня 2017 року.

Вказані обставини, на думку відповідача, є підставою для застосування позовної давності до даного спору.

Однак, виходячи із змісту ч.2 ст.72 СК України перебіг позовної давності обчислюється виключно з моменту, коли особа дізналась про порушення своїх прав.

Допитані судом за клопотанням відповідача свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що зі слів ОСОБА_2 їм відомо, що його колишня дружина претендує на частину квартири, придбаної під час перебування сторін у шлюбі.

Покази свідків не можуть бути прийняті судом на підтвердження пропуску позивачем строків позовної давності, так як останні не зазначили конкретний період часу, в який між сторонами виник спір з приводу спільного майна.

Також, слід прийняти до уваги, що позивач є зареєстрованою у спірній квартирі, що вбачається із наданої позивачем копії довідки №4575 від 20 квітня 2017 року, виданої КП «Житлосервіс».

Таким чином, відповідачем не доведено факту пропуску позивачем строків позовної давності, а тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, ст.ст.20, 60, 62, 57, 70, 72 СК України, керуючись ст.ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як таку, що набута під час шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 49,1 м.кв., житловою площею 31,2 м.кв.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Сарненський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області Т.О.Ведяніна