Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/214/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Гарбуз О. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

10.02.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

секретар Яковлєва Ю.Ю.

за участю позивача та його представника, представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що з 16 вересня 1986 року по 07 вересня 2016 року перебувала в трудових відносинах з філією Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ПАТ) «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» та займала посаду заступника головного бухгалтера. У вересні їй було запропоновано написати заяву про звільнення за власним бажанням, але вона відмовилась. 07 вересня 2016 року її було повідомлено про звільнення з роботи на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника за систимачичне невиконання працівником, без поважних причин, обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення) та видано трудову книжку з записом про звільнення. Ознайомити її з наказом про звільнення та накладення дисциплінарних стягнень відповідач відмовився. Про накладення на неї дисциплінарних стягнень вона дізналась в день свого звільнення, з наказами про накладення дисциплінарних стягнень ознайомлена не була, пояснень щодо порушення трудової дисципліни не давала.

На засідання профспілкового комітету щодо надання згоди на її звільнення не викликалась, заяву про розгляд подання про її звільнення без її участі не подавала.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ № 268-к від 07 вересня 2016 року про її звільнення, поновити її на посаді заступника головного бухгалтера, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 867 грн. 02 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

В ході судового розгляду неодноразово збільшувала позовні вимоги та просила визнати незаконним та скасувати наказ № 268-к від 07 вересня 2016 року про її звільнення з посади заступника головного бухгалтера, визнати незаконними та скасувати накази про дисциплінарні стягнення № 138-ОД від 19 серпня 2016 року та № 143-ОД від 29 серпня 2016 року, поновити її на посаді заступника головного бухгалтера, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6193 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2016 року позов задоволено повністю. Суд дійшов висновку, що звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства про працю.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що суд не дав належної оцінки актам, складеним щодо позивачки та показам свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, натомість суд взяв до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які не мали відношення до проведення інвентаризації на підприємстві та свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які на момент виникнення спірних правовідносин не перебували в трудових правовідносинах з відповідачем.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, а позивач та його представник просили відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є істотними (ч.1 ст.308 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи з цього при звільненні працівника за п.3 ст.40 КЗпП адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання вказаних обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які і коли проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень, коли та які стягнення до нього застосовувались раніше.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи з 16 вересня 1986 року по 07 вересня 2016 року позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем, з 01 травня 2012 року займала посаду заступника головного бухгалтера філії «Новоукраїнський комбінат хлібопродуктів» ( а.с.5-15). За час роботи стягнень не мала.

Наказом №138-ОД від 19 серпня 2016 року їй оголошено догану за невиконання наказу директора №133-ОД від 16 серпня 2016 року «Про проведення інвентарізації в філії ПАТ «ДПЗКУ»Новоукраїнський КХП» (а.с.67).

Наказом №143-ОД від 29 серпня 2016 року їй оголошено догану за ненадання даних за запитом директора стосовно актів про введення в експлуатацію обладнання (а.с.70).

Наказом №268-к від 07 вересня 2016 року позивача звільнено з посади заступника головного бухгалтера за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї відповідно до посадової інструкції та трудового договору (а.с.74). Наказ не містить конкретного факту дисциплінарного проступку, що став безпосереднім приводом для звільнення.

Позивач посилалася на те, що про проведення інвентаризації, зобов'язання надати акти про введення в експлуатацію обладнання та про проведення економічного аналізу господарсько-фінансової діяльності підприємства їй нічого не було відомо.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем були видані накази від 16 серпня 2016 року №133-од про проведення інвентаризації у зв'язку із звільненням головного бухгалтера ОСОБА_7 та від 05 вересня 2016 року №265-к про проведення економічного аналізу до 10 год. 06 вересня 2016 року (а.с.65-66,73), проте матеріали справи не містять жодного доказу, що зміст цих наказів був доведений до відома позивача або вона ухилилася від ознайомлення з ними, не надані такі докази і до апеляційної скарги. Також відсутні будь-які докази наявності запиту директора до заступника головного бухгалтера стосовно актів про введення в експлуатацію обладнання.

Суд дійшов правильного висновку, що працівник не може нести дисциплінарну відповідальність за невиконання вимог, які не були доведені йому до виконання.

Крім того, суд вірно зазначив, що інвентаризація відповідачем у серпні 2016 року не проводилася, відповідний акт відсутній, а головний бухгалтер, у зв'язку із звільненням якого було видано наказ про інвентаризацію, звільнилася 15 серпня 2016 року, тобто ще до видання наказу про інвентаризацію.

Також судом враховано, що відповідно до посадової інструкції заступник головного бухгалтера забезпечує (надає бухгалтерські документи) проведення економічного аналізу господарсько-фінансової діяльності, а обов'язок щодо безпосереднього проведення аналізу покладено на планово-економічний відділ.

Суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України наказам відповідача про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, її звільнення, наданим сторонами доказам та дійшов правильного висновку, що звільнення позивача проведено з порушенням норм трудового законодавства.

Докази та обставини, зазначені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні були дотримані норми матеріального та процесуального права. Підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-214 ЦПК України , підстави для його скасування відсутні, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308,ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відхилити, а рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

Л.В.Суровицька