Провадження № 2/582/103/17
Справа № 582/1463/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2017 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Петен Я.Л.,

за участю секретаря Каплуна Р.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в смт. Недригайлів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, яка мешкає за адресою с. Зелене, вул. Пролетарська (Молодіжна), буд. 8 а, Недригайлівського району Сумської області, звернулась до суду та просить ухвалити рішення, яким поділити майно подружжя шляхом визнання за нею право особистої приватної власності на житловий будинок та на господарські будівлі згідно технічного паспорту за адресою с. Зелене, вул. Пролетарська (Молодіжна), буд. 8 а, Недригайлівського району Сумської області, та земельну ділянку площею 0,85 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, розташовану в с. Зелене, на території Іваницької сільської ради за тією ж адресою. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь вартість витрат на юридичну допомогу та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 (відповідачем) ними було придбано житловий будинок та земельну ділянку, але за її особисті кошти. Шлюб на даний час розірвано і вони разом не проживають. За час шлюбу у них народилося двоє дітей, які залишилися проживати разом з нею у спірному будинку. У зв`язку з наведеним просила позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Крім того, позивач у судовому засіданні заявила клопотання про покладення витрат на правову допомогу та судові витрати на неї, тим самим відмовившись від позовних вимог в частині стягнення з відповідача вказаних витрат. Судом вказане клопотання визнається обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме у повному обсязі щодо визнання за позивачем права особистої приватної власності на спірний будинок та землю під ним та не заперечував проти задоволення позову в цій частині, тим самим безумовно підтвердивши придбання спірного будинку та землі під ним за власні кошти позивача, та заперечував щодо вимоги про стягнення з нього витрат позивача на правову допомогу та судового збору. У судовому засіданні ОСОБА_2 наголошував, що його діти від шлюбу з позивачем проживають у вказаному будинку, а тому він вважає, що позов підлягає задоволенню також враховуючи їх інтереси. Також відповідач просив судові витрати по справі з нього не стягувати, оскільки має на утриманні троє малолітніх дітей вже від іншого шлюбу, укладеного після розлучення з позивачем, про що надав підтверджуючі документи, які долучені судом до матеріалів справи.

Судом, у відповідності до вимог статті 174 ЦПК України, було роз`яснено сторонам наслідки відмови позивача від позову та визнання відповідачем позову.

У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що з 7 вересня 1996 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 16.12.2014р. розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей, які залишились проживати разом з позивачем у спірному будинку.

У судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги, що є безумовним.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зокрема, спільних з позивачем дітей, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, з позивача ОСОБА_1 слід стягнути на користь держави 408,98 грн. недосплаченого судового збору при поданні до суду позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 209, 212, 214-216 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом визнання особистої приватної власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканкою с. Зелене, вул. Пролетарська (Молодіжна), буд. 8 а, Недригайлівського району Сумської області, право особистої приватної власності на житловий будинок та на господарські будівлі згідно технічного паспорту за адресою с. Зелене, вул. Пролетарська (Молодіжна), буд. 8 а, Недригайлівського району Сумської області, та земельну ділянку площею 0,85 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, розташовану в с. Зелене, на території Іваницької сільської ради за тією ж адресою.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 (Молодіжна), буд. 8 а, Недригайлівського району Сумської області, на користь держави 408,98 грн. недосплаченого судового збору при поданні до суду позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Недригайлівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_3