Справа № 541/772/16-ц
Провадження №2/541/17/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в

складі:головуючої судді Куцин В.М.,

з участю секретаря Борисенко М. Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» про стягнення позики та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» до ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» про стягнення позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15 січня 2013 року між громадянином ОСОБА_2, як позикодавцем, та Приватним акціонерним товариством «Миргородський завод продтоварів «Калинка», як позичальником, було укладено Договір безпроцентної позики.

Відповідно до Договору-позики позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти (позику) у розмірі 6.000.000,00 грн., а позичальник взяв на себе зобовязання із повернення позики у визначений Договором строк. Відповідно до п. 1.3 Договору позики, сторони погодили, що позика кваліфікується, як поворотна фінансова допомога. Відповідно до п. 4.1 Договору позики строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить 360 календарних днів. Відповідно до п. 5.1 Договору позики після закінчення строку, визначеного в п.4.1 цього договору, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику протягом 3 календарних днів. Відповідно до п. 7.5 Договору позики відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб, а також виконання зобов'язання позичальника третьою особою допускається виключно за умови письмового погодження із іншою стороною.

01 березня 2013 року між громадянином ОСОБА_2, як Кредитором, ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка», як боржником, та громадянином ОСОБА_3, як поручителем, було укладено Договір поруки.

Відповідно до договору поруки, ОСОБА_3 поручився перед ОСОБА_2 за виконання ПАТ «МЗП «Калинка» грошового зобов'язання із повернення суми позики, отриманої останнім за Договором поворотної фінансової допомоги від 15.01.2013 року в сумі 5.425.000,00 грн. У разі порушення боржником обов'язку за договором позики, кредитор вправі звернутися, як до боржника, так і до поручителя, із вимогою про виконання. До поручителя, який виконав обов'язок за основним договором (договором позики), переходять усі права кредитора за цим договором.

01 квітня 2013 року між громадянином ОСОБА_2, як позикодавцем, ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка», як позичальником, та громадянином ОСОБА_3, як поручителем, було укладено Угоду про розірвання Договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року.

Відповідно до п. 2 даної Угоди сторони домовилися, що строк виконання позичальником зобов'язання по поверненню позикодавцю коштів, отриманих в якості позики в сумі 5.425.000.00 грн., настав в день укладення даної Угоди, тобто 01 квітня 2013 року.

Пунктом 6 даної Угоди позичальник надав згоду поручителю як на подальше відступлення третім особам свого права вимоги до позичальника за Договором безпроцентної позики від 15.01.2013 року в сумі виконаного зобов'язання перед позикодавцем, так і на укладення з третіми особами наступних договорів поруки.

Відповідно до п.7 даної Угоди, сторони домовилися, про чинність даної Угоди в частині виконання зобов'язань та реалізації прав протягом трьох років з дати її підписання.

01 квітня 2013 року Позикодавець ОСОБА_2 надав Позичальнику та поручителю вимогу про повернення йому позики в сумі 5.425.000,00 грн.

Розпискою про повернення фінансової допомоги від 01 квітня 2013 року позикодавець ОСОБА_2, підтвердив факт отримання від поручителя ОСОБА_3 коштів в сумі

5.425.000,00 грн., в якості виконання зобов'язань позичальника ПАТ «МЗП «Калинка» за договором поворотної фінансової допомоги від 15.01.2013 року.

02 березня 2016 року між ОСОБА_3, як новим кредитором, та ОСОБА_1, як наступним поручителем, було укладено Договір поруки.

Відповідно до п. 1, 2 даного Договору поручитель поручається перед кредитором за виконання ПАТ «МЗП «Калинка» свого грошового зобовязання по поверненню коштів в сумі 5.425.000,00 грн., отриманих згідно Договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року.

03 березня 2016 року кредитор ОСОБА_3 надав Поручителю ОСОБА_1 вимогу про повернення йому позики в сумі 5.425.000,00 грн.

Розпискою про повернення фінансової допомоги від 03 березня 2016 року ОСОБА_3 підтвердив факт отримання від поручителя ОСОБА_1 коштів в сумі 5.425.000,00 грн. в якості виконання зобов'язань Позичальника ПАТ «МЗП «Калинка» за договором поворотної фінансової допомоги від 15.01.2013 року.

Таким чином, він є кредитором по відношенню до ПАТ «МЗП «Калинка» стосовно повернення коштів позики в сумі 5.425.000,00 грн. за Договором безпроцентної позики від 15 січня 2013 року, а зобовязання із повернення коштів настало ще 01 квітня 2013 року, яке не виконано в добровільному порядку. Тому він змушений звернутися до суду з позовом та просив стягнути з ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка» на його користь заборгованість за Договором безпроцентної позики від 15 січня 2013 року в сумі 5.425.000,00 гривень.

11.05.2016 року від представника відповідача ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка» надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки, укладеного 02 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, згідно умов якого ОСОБА_1 поручився перед ОСОБА_3 за виконання приватним акціонерним товариством «Миргородський завод продтоварів «Калинка» грошового зобов'язання по поверненню коштів в сумі 5.425.000,00 грн., отриманих згідно Договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року.

Ухвалою суду від 17.05.2017 року зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства " Миргородський завод продтоварів " Калинка" до ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» про стягнення позики.

ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка» обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову зазначає, що 02 березня 2016 року між ОСОБА_3, як новим кредитором, та ОСОБА_1, як наступним поручителем, було укладено Договір поруки. Відповідно до п. 1, 2 даного Договору поручитель поручається перед Кредитором за виконання ПАТ «МЗП «Калинка» свого грошового зобов'язання по поверненню коштів в сумі 5.425.000,00 грн. отриманих згідно Договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року. 03 березня 2016 року кредитор ОСОБА_3 надав поручителю ОСОБА_1 вимогу про повернення йому позики в сумі 5.425.000,00 грн. Розпискою про повернення фінансової допомоги від 03 березня 2016 року ОСОБА_3 підтвердив факт отримання від Поручителя ОСОБА_1 коштів в сумі 5.425.000,00 грн., в якості виконання зобовязань Позичальника ПАТ «МЗП «Калинка» за договором поворотної фінансової допомоги від 15.01.2013 року.

01 березня 2013 року між громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір поруки де ОСОБА_4 поручився перед ОСОБА_2 за зобовязаннями відповідача, а вже 01.04.2013 року між цими ж особами вже також нібито було підписано додаткову угоду про розірвання договору позики від 15.01.2013 року, де одночасно нібито ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5.425.000,00 у готівковій формі.

Зазначали, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що громадянин ОСОБА_2 мав у своїй власності набуті на законних підставах грошові кошти у сумі 5.425.000,00 грн., а також з матеріалів справи не вбачається наявності таких коштів у ОСОБА_3, який без отримання винагороди та нібито не маючи на меті отримання будь-якої вигоди не тільки поручився за позику відповідача, а також нібито сплатив ОСОБА_2 свої власні кошти у сумі 5.425.000,00 грн.

З первісного позову вбачається, що саме 01.04.2013 р., між ОСОБА_2 та відповідачем за участі ОСОБА_3 було розірвано договір позики від 15.01.2013 року, а вже після того 02.03.2016 року, без участі сторін вже розірваного договору позики, за невстановлених обставин ОСОБА_3 уклав з позивачем договір поруки згідно якого ОСОБА_1 поручається перед Кредитором за виконання ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка» свого грошового зобов'язання по поверненню коштів в сумі 5.425.000,00 грн. отриманих згідно Договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року.

На наступний день 03.03.2016 року нібито позивач отримав письмову вимогу ОСОБА_3 про повернення коштів та одночасно в той же день виплатив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5.425.000,00 грн.

З матеріалів справи не вбачається за яких обставин ОСОБА_3 домовився з ОСОБА_1 про укладання договору поруки, де ОСОБА_1 без наміру отримання будь-якої вигоди безпідставно сплачує ОСОБА_3 грошові кошти у значному розмірі.

Вважали, що дії ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 щодо укладання договору поруки є незаконними та спрямованими на створення штучного права для первісного позивача щодо можливого стягнення з відповідача грошових коштів виходячи з положень ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554, ст. 559, 598 ЦК України та враховуючи, що відповідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Оскільки укладання договору поруки є похідним від наявності основного зобовязання, тобто якщо основне зобовязання виникло з договору позики, який було розірвано, то і похідні права та обовязки поручителя за основним зобовязанням також припиняються. Зважаючи на вищевказане з урахуванням положень ст. 203, ст. 215 ЦК України, стверджували, що зміст договору поруки, який було укладено 02 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суперечить нормам цивільного законодавства, оскільки ці особи не мали права вчиняти договір поруки та передавати один одному права та обовязки за вже припиненим договором позики тому є недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 (діє згідно довіреності а.с. 33 т.1) заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. При цьому наголошував, що факт передачі грошових коштів ОСОБА_2 ПАТ «МЗП «Калинка» в розмірі 5.425.000 гривень підтверджується приходними касовими ордерами та частково виписками руху коштів по банківських рахунках відповідача. Фінансова допомога надавалася з метою модернізації та відновлення діяльності підприємства. Поручитель ОСОБА_3 01.04.2013 року повернув позичальнику ОСОБА_2 фінансову допомогу в розмірі 5.425.000 гривень і набув статусу нового кредитора. 02.03.2016 року між ОСОБА_3, як новим кредитором та ОСОБА_1 укладено договір поруки. На вимогу кредитора поручитель позивач ОСОБА_1 03.03.2016 року повернув останньому грошові кошти в розмірі 5.425.000 гривень. В звязку з поверненням боргу ПАТ «МЗП «Калинка» ОСОБА_1 останній став кредитором відповідача по позиці в сумі 5.425.000 гривень, тому вона підлягає стягненню на його користь. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки він є необґрунтованим, а містить лише теоретичні міркування по суті спору.

Представники ПАТ «МЗП «Калинка» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (діють згідно довіреностей а.с.31.32 т.1) просили в задоволенні первісного позову відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки в ході судового розгляду не добуто доказів які б свідчили про реальне виконання договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року. Зважаючи на пояснення свідка ОСОБА_8, що ліміт каси підприємства становив 10000 гривень і кошти в розмірі 5.425.000 гривень відповідно до приходних касових ордерів наданих ОСОБА_1 в касу не вносилися, які підтверджені виписками з банківських рахунків підприємства де відсутні дані про надходження коштів у вказаному розмірі та в зазначений час відповідно до прибуткових касових ордерів. Позивачем не підтверджено будь-якими обєктивними доказами, що позичальник ОСОБА_2, поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мали та реально передавали грошові кошти в сумі 5.425.000 гривень, які зазначені в угодах. Крім того згідно наданих квитанцій до приходних касових ордерів розмір фінансової допомоги отриманої ПАТ «МЗП «Калинка» становить 5.445.600 гривень в той час як предметом всіх договорів є грошові кошти в сумі 5.425.000 гривень. Наголошували, що надані приходні касові ордери мають ознаки підробки зважаючи на пояснення свідка, що підпис який є в касових документах їй не належить, відбиток печатки розміщений іншим способом ніж виконувався нею при складанні таких документів. Крім того відповідно до підозри висунутої ОСОБА_1 останньому інкримінується викрадення бухгалтерської документації ПАТ «МЗП «Калинка».

Зустрічний позов просили задовольнити з підстав викладених у позові при цьому наголошували, що укладання договору поруки між ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1Ф є незаконними та спрямованими на створення штучного права для первісного позивача щодо можливого стягнення з відповідача грошових коштів враховуючи, що після розірвання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01.04.2013 року договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року зобов'язання сторін припинилися. Оскільки укладання договору поруки є похідним від наявності основного зобовязання, тобто якщо основне зобовязання виникло з договору позики, який було розірвано, то і похідні права та обовязки поручителя за основним зобовязанням також припиняються. Тому зміст договору поруки, який було укладено 02 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суперечить нормам цивільного законодавства, оскільки ці особи не мали права вчиняти договір поруки та передавати один одному права та обовязки за вже припиненим договором позики тому просили визнати його недійсним.

Свідок ОСОБА_8, суду пояснила, що на ПАТ «МЗП «Калинка» вона працювала на посаді касира на протязі 8 років в тому числі і в січні-березні 2013 року. Грошових коштів в розмірі вказаних в квитанціях до прибуткових касових ордерів вона не приймала і не зберігала в касі підприємства. Так як ліміт каси підприємства становив 10000 гривень, тому грошові кошти, які перевищують цей ліміт передавалися в банківську установу на рахунок підприємства. Квитанції які використовувалися в цей період часу на підприємстві мали інший вигляд ніж оглянуті нею в судовому засіданні, підписи в графі касир виконані не нею. Підпис головного бухгалтера також відрізняється від підпису ОСОБА_9, відтиск печатки розміщений повністю на квитанції, в той час як вона завжди ставила печатку частково на квитанції частково на ордері.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка дослідивши та проаналізувавши всі докази в сукупності, суд вважає що в задоволені первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_1 звернувся з позовом та просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» на його користь заборгованість за Договором безпроцентної позики від 15 січня 2013 року в сумі 5.425.000,00 гривень.

В супереч вимог ст. 1049 ЦК України позивачем на підтвердження позовних вимог не надано належних допустимих та беззаперечних доказів, що підтверджують факт передачі ОСОБА_2 та отримання відповідачем ПАТ МЗП «Калинка» на підставі Договору безпроцентної позики від 15 січня 2013 року грошових коштів в сумі 5.425.000,00 гривень.

Суд критично оцінює надані на підтвердження факту передачі грошових коштів ОСОБА_2 ПАТ «МЗП «Калинка» в розмірі 5.425.000 гривень квитанції до приходного касового ордер № 27 від 16.01.2013 року на суму 1.313.600 гривень, № 129 від 14.02.2013 року на суму 4.052.000 гривень, № 186 від 06.03.2013 року на суму 40.000 гривень, № 228 від 25.03.2013 року на суму 40.000 гривень, зважаючи на пояснення свідка, касира ПАТ «МЗП «Калинка» ОСОБА_8, про те, що в січні-березні 2013 року грошові кошти в розмірі вказаному в квитанціях до прибуткових касових ордерів до каси підприємства не надходили, які обєктивно підтверджуються даними довідок банківських установ та випискам про рух коштів на рахунках ПАТ «МЗП «Калинка» за період з січня по травень 2013 року де відсутні дані про надходження грошових коштів в розмірі зазначеному в квитанціях (а.с.55-163 т.2).

На думку суду не є належним доказом внесення коштів в касу відповідача позикодавцем ОСОБА_2 5.425.000 грн., роздруківка з сайту Агентства з розвитку інфраструктури фондового ринку України фінансової звітності ПАТ МЗП «Калинка» за 2013 рік, оскільки дані зазначені в графі інші зобовязання 5 430 тисяч грн., не можуть беззаперечно підтверджувати факт внесеними ОСОБА_2 коштів в сумі 5.445.600 гривень, яка вказана в квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с.25 т.1).

Суд також не може взяти до уваги нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3, яка містить повідомлення про виконання ОСОБА_1 зобовязань перед ним (повернення позики у сумі 5.425.000 грн.), оскільки вказані обставини не можуть бути доведені свідченнями свідків.

Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики від 15.01.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Миргородський завод продтоварів «Калинка» в розмірі 5.425.000 грн., необхідно відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Відповідно до заявлених позовних вимог по первісному позову 15 січня 2013 року між громадянином ОСОБА_2 (Позикодавець) та Приватним акціонерним товариством «Миргородський завод продтоварів «Калинка», як (Позичальник), було укладено Договір безпроцентної позики.

Відповідно до Договору - Позичальник передав у власність Позичальнику грошові кошти (позику) у розмірі, 6.000.000,00 грн., а Позичальник взяв на себе зобовязання із повернення позики у визначений Договором строк. Відповідно до п. 1.3 Договору позики, сторони погодили, що позика кваліфікується, як поворотна фінансова допомога. Відповідно до п.4.1 Договору позики строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить 360 календарних днів. Відповідно до п. 5.1 Договору позики після закінчення строку, визначеного в п.4.1 цього договору, Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві позику протягом 3 календарних днів. Відповідно до п.7.5 Договору позики відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб, а також виконання зобов'язання позичальника третьою особою допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною (а.с.7.-8).

01 березня 2013 року укладено Договір поруки між громадянином ОСОБА_2 (кредитор) та ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка» (боржник) та громадянином ОСОБА_3 (поручитель).

Відповідно до якого ОСОБА_3 поручився перед ОСОБА_2 за виконання ПАТ «МЗП «Калинка» грошового зобов'язання із повернення суми позики, отриманої останнім за Договором поворотної фінансової допомоги від 15.01.2013 року в сумі 5.425.000,00 грн. у разі порушення боржником обов'язку за договором позики, кредитор вправі звернутися, як до Боржника, так і до Поручителя, із вимогою про виконання. До поручителя, який виконав обов'язок за основним договором (договором позики), переходять усі права кредитора за цим договором (а.с.9-10).

01 квітня 2013 року між громадянином ОСОБА_2, як позикодавцем, ПАТ «Миргородський завод продтоварів «Калинка», як позичальником, та громадянином ОСОБА_3, як поручителем, було укладено Угоду про розірвання Договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року.

Відповідно до п. 2 даної Угоди сторони домовилися, що строк виконання Позичальником; зобов'язання по поверненню Позикодавцю коштів, отриманих в якості позики в сумі 5.425.000.00 грн., настав в день укладення даної Угоди, тобто 01 квітня 2013 року.

Пунктом 6 даної Угоди Позичальник надав згоду Поручителю як на подальше відступлення третім особам свого права вимоги до Позичальника за Договором безпроцентної позики від 15.01.2013 року в сумі виконаного зобов'язання перед Позикодавцем, так і на укладення з третіми особами наступних договорів поруки.

Відповідно до п. 7 даної Угоди, сторони домовилися, про чинність даної Угоди в частині виконання зобов'язань та реалізації прав протягом трьох років з дати її підписання (а.с.11 т.1).

01 квітня 2013 року Позикодавець ОСОБА_2 надав позичальнику та поручителю вимогу про повернення йому позики в сумі 5.425.000,00 грн. (а.с.12).

Розпискою про повернення фінансової допомоги від 01 квітня 2013 року позикодавець ОСОБА_2, підтвердив факт отримання від поручителя ОСОБА_3 коштів в сумі

5.425.000,00 грн. в якості виконання зобов'язань позичальника ПАТ «МЗП «Калинка» за договором поворотної фінансової допомоги від 15.01.2013 року (а.с.13 т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

В додатковій угоді від 01 квітня 2013 року, яку додано до первісного позову зазначено, що в зв'язку із відчуженням Позикодавцем належних йому та емітованих позичальником акцій та вибуттям позикодавця зі складу акціонерів ПАТ «МЗП «Калинка», позикодавець та позичальник домовилися достроково, а саме з дати укладення даної Угоди, розірвати укладений між ними Договір безпроцентної позики від 15.01.2013 року, також у п. 2 цієї угоди зазначено, що сторони домовилися, що строк виконання Позичальником зобов'язання по поверненню Позикодавцю коштів, отриманих в якості позики в сумі 5.425.000,00 грн. настав в день укладення даної Угоди.

Тобто вбачається, що сторони дійшли домовленості про розірвання Договору позики від 15.01.2013 року, що відповідає ч. 2 ст. 653 ЦК України, тому зобовязання, яке виникло з договору позики та було забезпечено договором поруки є припиненим, що також є підставою для припинення правовідносин за договором поруки, який є похідним договором від основного договору позики.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ст. 11 ЦК України встановлено, що зобовязання можуть виникати з договорів та інших правочинів, тому оскільки відповідно до обґрунтувань первісного позову основне зобовязання виникло з підстав укладання договору позики (ст. 1046 ЦК України), тоді це ж саме зобовязання було припинено - за домовленістю сторін шляхом укладання угоди про розірвання договору позики (ч. 2 ст. 653 ЦК України).

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 11, 509, 553, 554, 1046 ЦК України випливає, що укладання договору поруки є похідним від наявності основного зобовязання, тобто якщо основне зобовязання виникло з договору позики, який було розірвано, то і похідні права та обовязки поручителя за основним зобовязанням також припиняються з підстав з припиненням забезпеченого нею зобов'язання (ч. 1 ст. 559 ЦК України).

01 квітня 2013 року поручитель ОСОБА_3 реалізувавши свої обовязки поручителя перестав ним бути, і у випадку сплати ОСОБА_3 грошових коштів, то міг би набути лише право вимоги до відповідача, а не набув прав кредитора у вже припиненому зобовязанні, яке виникло за договором позики.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Судом встановлено, що зміст договору поруки, який було укладено 02 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суперечить вищевказаним нормам цивільного законодавства, оскільки не міг бути укладеним і сторони не мали права передавати один одному права та обовязки за вже припиненим договором позики.

Виходячи з вище викладеного суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Миргородський завод продтоварів «Калинка» про визнання недійсним договору поруки, укладеного 02 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про поруку ОСОБА_1 за виконання Приватним акціонерним товариством «Миргородський завод продтоварів «Калинка» грошового зобовязання по поверненню коштів отриманих на підставі договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

В звязку з задоволенням зустрічного позову, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати (судовий збір сплачений при зверненні до суду) в розмірі 1378 грн.(а.с.42 т.1).

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 213-215, 294 ЦПК України, статтями 203,215,509,653 ЦК України суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» про стягнення заборгованості за договором безпроцентної позики від 15.01.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Миргородський завод продтоварів «Калинка» в розмірі 5425000 (пять мільйонів чотириста двадцять пять тисяч) гривень - відмовити.

Зустрічний позов Приватного акціонерного товариства Миргородський завод продтоварів «Калинка» про визнання недійсним договору поруки, задовольнити.

Визнати недійсним договір поруки укладений 02 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про поруку ОСОБА_1 за виконання Приватним акціонерним товариством «Миргородський завод продтоварів «Калинка» грошового зобовязання по поверненню коштів отриманих на підставі договору безпроцентної позики від 15.01.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миргородський завод продтоварів «Калинка» 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень, судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Миргородський міськрайонний суд до Апеляційного суду Полтавської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10