Номер провадження 2/754/1599/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2017 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г..

за участі секретарів судового засідання - Моторенко К.О., Яремус-Байсанової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що являється власником трьох кімнатної квартири АДРЕСА_4 Зазначена квартира у розмірі 73/100 частини квартири належала позивачу та відповідачу ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.10.1997 року. 15.06.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали позивачу 127/200 частин квартири, що належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло. Таким чином позивач є повноцінним власником вищевказаної квартири. В квартирі позивача зареєстрований її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2010 року відповідач виїхав на інше місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 де і проживає до даного часу. В квартирі відсутні речі позивача і його майно. До квартири він не з'являється, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги за зазначене житло. Таким чином та у зв'язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем свого проживання та реєстрації, майже 6 років, останній втратив право на користування житлом у квартирі АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в ньому, просила його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак він нього на адресу суду надійшла заява про можливість розгляду справи у його відсутність, зазначено, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які подані суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1

Зазначена квартира у розмірі 73/100 частини квартири належала позивачу та відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.10.1997 року виданого Відділом приватизації Ватутінської районної Держадміністрації та зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 18.11.1997 року, про що виконано запис в реєстраційній книзі №3991.

15.06.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали позивачу 127/200 частин квартири, що належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.10.1997 року Відділом приватизації Ватутінської районної Держадміністрації згідно з розпорядженням №3928 від 27.10.1997 року та договору дарування частини квартири, посвідченого 06.10.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером №3446 та зареєстрованого Київському міському бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до довідки Форма №3 від 02.09.2016 року виданої КК «Центр комунального сервісу м. Києва» Деснянського району м. Києва в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (власник особового рахунку) та її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З актів про не проживання особи від 20.03.2015 року, 02.08.2015 року, 11.01.2016 року та 01.08.2016 року складених за участю мешканців будинку АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартирі АДРЕСА_3 не проживає багато років. В квартирі його речі відсутні, в оплаті за комунальні послуги та утримання житла участі не приймає.

Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено та матеріали справи свідчать про те, що відповідач як член сім'ї власника спірного житла втратив право користування цим житлом, оскільки не проживає за вищевказаною адресою понад один рік.

За таких обставин суд вважає позовну заяву обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 72, ЖК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час його проголошення - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 10.02.2017 року.

Суддя: Н.Г. Таран