Провадження № 6/754/401/17
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2017 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Черухи Олександра Миколайовича, боржник: ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Черуха О.М. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника Черухи О.М.

В обґрунтування подання заявник зазначив, що в провадженні відділу перебуває виконавче провадження № 19613091 з примусового виконання виконавчого листа № 2-493 від 26.05.2010 року Оболонського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 336356,31 грн. 07.06.2010 року було відкрито виконавче провадження.

Як зазначає заявник, судове рішення в самостійному порядку боржником не виконується, станом на 05.09.2017 року заборгованість не погашена. За боржником було зареєстровано автомобіль НОМЕР_1, який реалізовано з прилюдних торгів 12.09.2013 року. Згідно відповідей ГУ ПФУ та ДПС України, боржник відкритих рахунків не має, щодо місця роботи інформація в ДРФО відсутня. Як свідчить відповідь Київського міського БТІ, за боржником зареєстрована ? частина квартири АДРЕСА_1. Згідно довідки ВАДР ГУ ДМС України в м.Києві, боржник зареєстрований за вказаною адресою.

Також, 01.12.2016 року виходом державного виконавця за місцем реєстрації боржника описати та накласти арешт на майно боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив. 10.03.2017 року виходом державного виконавця за вказаною адресою двері квартири відкрив боржник ОСОБА_2, який відмовився надати доступ у квартиру для проведення виконавчих дій. 13.06.2017 року виходом державного виконавця описати та накласти арешт на майно боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

Посилаючись на викладені обставини, заявник просить задовольнити подання та постановити ухвалу про примусове проникнення до житла боржника.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

В судове засідання державний виконавець не з'явився.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність державного виконавця на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню судом з наступних підстав.

В провадженні Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві перебуває виконавче провадження № 19613091 з примусового виконання виконавчого листа № 2-493 від 26.05.2010 року Оболонського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 336356,31 грн, яке було відкрито 07.06.2010 року.

Згідно відповіді Київського міського БТІ від 20.11.2013 року, за боржником зареєстрована ? частина квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки ВАДР ГУ ДМС України в м.Києві від 09.02.2016, боржник зареєстрований за вказаною адресою.

В той же час, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 05.09.2017 року, відомості щодо права власності боржника на будь-яке нерухоме майно відсутні.

01.12.2016 року виходом державного виконавця за місцем реєстрації боржника описати та накласти арешт на майно боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

10.03.2017 року виходом державного виконавця за вказаною адресою двері квартири відкрив боржник ОСОБА_2, який відмовився надати доступ у квартиру для проведення виконавчих дій.

13.06.2017 року виходом державного виконавця описати та накласти арешт на майно боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відчинив.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч.1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст.ст. 1 Закону України Законом «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 та п.4 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу або звернення стягнення, зобов'язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

Так, дійсно, як вбачається з матеріалів подання, рішення суду станом на час розгляду подання боржником не виконано.

В той же час, заявником не надано достовірних та беззаперечних доказів того, що боржник є співвласником квартири АДРЕСА_2 і м.Києві, оскільки відомості про належність вказаного житла у відповідних реєстрах відсутні, а довідка БТІ, на яку посилається заявник, датована 2013 роком. Крім того, відсутні належні та допустимі докази того, що боржник дійсно зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою станом на час розгляду подання, оскільки заявником надано докази щодо реєстрації боржника станом на лютий 2016 року. Відсутність зазначених доказів виключає можливість задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 202, 376 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Черухи Олександра Миколайовича, боржник: ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Деснянського районного суду міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий