Апеляційний суд Житомирської області
Справа №766/2818/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за державним кредитом для здобуття вищої освіти

за апеляційною скаргою Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого звернувся до суду з позовом, в кінцевій редакції якого просив стягнути з ОСОБА_2 18226,28 грн. як отримані суми кредиту за угодами про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між позивачем і відповідачем було укладено дві угоди про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти:

угода № 4 від 26.12.2003 року, згідно якої навчальний заклад надав відповідачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство за денною формою навчання у розмірі 5 500,00 грн. за 4 семестр 2003-2004 навчального року;

угода № 14 від 06.12.2004 р., згідно якої навчальний заклад надав одержувачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки правознавство за денною формою навчання у розмірі 3 000,00 грн. на 6 семестр 2004-2005 навчального року.

Університет виконав всі свої обов'язки, передбачені угодами, однак відповідач своїх зобов'язань по поверненню кредиту не виконав, внаслідок чого утворилася зазначена вище заборгованість, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого заборгованість за угодою № 4 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 26 грудня 2003 року в розмірі 1 364,46 грн., з яких заборгованість за кредитом за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року - 1 100,16 грн., пеня за прострочення повернення кредиту за період з 28 квітня 2015 року по 31 грудня 2014 року - 264,44 грн.; заборгованість за угодою № 14 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 06 грудня 2004 року в розмірі 744,36 грн., з яких заборгованість за кредитом за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року - 600,12 грн., пеня за прострочення повернення кредиту за період з 28 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року - 144,24 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у достроковому поверненні тіла кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення - про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги, посилаючись на положення ст. 1050 ЦК України, зазначає, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за укладеними угодами не виконав, відтак, позивач має право на повернення частини позики, що залишилася. Вказане судом першої інстанції враховано не було та ухвалено незаконне рішення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення із відповідача заборгованості за період в межах трирічного строку позовної давності з моменту звернення до суду із позовом, а тому рішення суду в цій частині не перевіряється.

Позивач не погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про дострокове погашення суми позики.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України від 17.01.2002 р. № 2984-III «Про вищу освіту»,Законом України від 05.02.1993 р. № 2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні».

Відповідно до ст. 3 Закону України від 17.01.2002 р. № 2984-III «Про вищу освіту», який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, реалізація державної політики у галузі вищої освіти забезпечується, зокрема, шляхом надання цільових, пільгових державних кредитів особам для здобуття вищої освіти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 3 ст. 11 Закону України від 05.02.1993 р. № 2998-XII «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» молоді громадяни можуть одержувати за рахунок коштів державного чи місцевих бюджетів пільгові довгострокові кредити для здобуття освіти у вищих навчальних закладах за різними формами навчання, незалежно від форм власності, що діють на території України. Зазначені кошти передбачаються у відповідних бюджетах окремим рядком. Порядок надання зазначених кредитів визначає Кабінет Міністрів України.

Такий Порядок надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 р. № 916.

Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно п. 22 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти сума кредиту повертається із сплатою 3 відсотків річних протягом 15 років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі, до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї п'ятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним.

Одержувач кредиту на навчання за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за користування ним через вищий навчальний заклад на рахунки Міністерства освіти і науки, інших центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебуває вищий навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету України.

Судом встановлено, що 26.12.2003 року між Національною юридичною академією України імені Ярослава Мудрого та ОСОБА_2 укладено угоду № 4, згідно якої навчальний заклад надав відповідачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у вказаному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки (спеціальністю) правознавство за денною формою навчання у розмірі 5500,00 грн. за 4 семестр 2003-2004 навчального року. (а.с. 14-15).

06.12.2004 року між Національною юридичною академією України імені Ярослава Мудрого та ОСОБА_2 укладено угоду № 14 згідно якої навчальний заклад надав одержувачу цільовий пільговий державний кредит для здобуття у навчальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліст та напрямом підготовки правознавство за денною формою навчання у розмірі 3000,00 грн. на 6 семестр 2004-2005 навчального року. (а.с. 16-17).

Відповідно до п.п. 3.3, 3.4 угоди від 26 грудня 2003 року № 4 та угоди від 06 грудня 2004 року № 14 одержувач кредиту зобов'язаний повернути протягом 15 років всю суму наданого навчальним закладом кредиту та три відсотки річних за користування кредитом після закінчення навчання, починаючи з дванадцятого місяця, а у разі відрахування одержувача кредиту із навчального закладу починаючи з третього місяця після відрахування. За наявності обставин, що є підставою для звільнення одержувача кредиту від повернення кредиту, надавати щорічно навчальному закладу після закінчення навчання відповідний підтвердний документ про такі обставини.

Витягом із наказу Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого від 21 червня 2007 року № 261-С підтверджується, що ОСОБА_2 присвоєну кваліфікацію юриста-спеціаліста з врученням диплому та відрахувати з академії у зв'язку з закінченням навчання з 21 червня 2007 року (а.с. 12).

В подальшому, в рахунок погашення кредиту відповідач сплатив кошти за Угодою №4 від 26 грудня 2003 року - 567,00 грн. та за Угодою №14 від 06 грудня 2004 року - 377,84 грн.

Останні платежі сплачено у 2008 році (а.с.19,24).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався наведеними нормами Цивільного Кодексу України, а також правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 19.03.2014 р. (справа № 6-20цс14), від 24.09.2014 р. (справа № 6-103цс14), від 29.10.2014 р. (справа № 6- 169цс14), від 12.11.2014 р. (справа № 6-167цс14), від 03.06.2015 року (справа № 6-31цс15), згідно яких перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість по тілу кредиту, з урахуванням здійснених відповідачем платежів, підлягає до стягнення у межах трирічного строку позовної давності, а позовна вимога про стягнення неустойки підлягає до задоволення в межах річного строку позовної давності, про застосування яких відповідачем заявлено в суді першої інстанції до ухвалення рішення.

В цій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується, що свідчить про те, що позивач погодився з ним.

В апеляційній скарзі позивач просить стягнути заборгованість з відповідача за вимогою про дострокове повернення кредиту, що залишилась (2016-2022р), а саме :

1.За угодою №4 від 26.12.2003 року за період з 2016 по 2022рік, що складає 1741,92грн., де за 2016 рік - 366,72грн.(100% платежу за тіло кредиту), з 2017 по 2022рік -1375,2(75% від тіла кредиту, у зв'язку з фактом народження другої дитини), тобто кожен рік протягом 5 років по 275,04грн.

2.За угодою №14 від 06.12.2004 року за період з 2016 по 2022 рік, що складає 950,19 грн. (де за 2016 рік -200,04грн. (100%платежу за тіло кредиту), 2017-2022рік - 750,15грн. (тобто 75% від тіла кредиту у зв'язку з фактом народження другої дитини), тобто кожен рік протягом 5 років по 150,03грн.

Пунктом 4.2. угоди №4 від 26.12.2003 року та пунктом 4.2. угоди №14 від 06.12.2004 року передбачено, що навчальний заклад має право стягнути в судовому порядку кредит та відсотки за користування ним з одержувача кредиту в разі ухилення від повернення кредиту.

Звернувшись до суду 11 травня 2016 року з позовом про дострокове повернення всіх сум кредиту за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти та стягнення штрафних санкцій, позивач використав своє право, передбачене пунктом 4.2. зазначених угод.

Водночас, позивач пропустив строк позовної давності, що встановлено оскаржуваним рішенням і позивач з цим погодився.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відтак, після спливу позовної давності захист права є неможливим.

З огляду на наведене доводи, викладені в апеляційній скарзі про повернення кредиту за період з 2016 року по 2022 рік є безпідставними, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи наведене підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про дострокове погашення суми позики та задоволення апеляційної скарги немає.

За таких обставин, відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про дострокове погашення суми позики залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про дострокове погашення суми позики залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді