Справа № 175/87/17
Провадження № 2/175/30/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за об`єднаними позовами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної компенсації за ? частину майна у спільній сумісній власності, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми грошових коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної компенсації за ? частину майна у спільній сумісній власності.

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми грошових коштів.

Ухвалою суду від 06.07.2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднані в одне провадження.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну компенсацію за 1/2 частку майна, яке перебуває у спільній часткові власності останніх, а саме: домоволодіння №32 по вул. Геологів в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в розмірі 201 000 грн. 00 коп., що відповідає 1/2 частині спірного майна, та понесені ОСОБА_3 при подачі позову судові витрати. У задоволенні позову ОСОБА_4 просив відмовити.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_2 у судовому засіданні просила у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити та винести рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 68 828 грн. 05 коп., що складає половину коштів, що були виплачені ОСОБА_4 у рахунок погашення кредитного договору. Судові витрати покласти на ОСОБА_3

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши у судовому засіданні думку сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

У ст. 61 ЦПК України визначений чіткий перелік підстав звільнення від доказування, зокрема чітко зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дніпропетровського районного суду від 08 вересня 2014 року що набрало законної сили 19 вересня 2014 року, встановлено, що з 24 квітня 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2013 року було розірвано. За спільні кошти подружжям було придбане майно: житловий будинок загальною площею 44,4 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в м. Підгороднє, вул. Геологів, буд. 32, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 23 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 3812. Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя не досягнуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, згідно якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Також, Рішенням Дніпропетровського районного суду від 08 вересня 2014 року що набрало законної сили 19 вересня 2014 року , розділено між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільне сумісне майно, набуте під час їх шлюбу, а саме: домоволодіння № 32 по вул. Геологів в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м. до складу якого входить: 1 кімната площею 17,5 кв.м., 2 кімната площею 10,7 кв.м., 3 кімната площею 16,2 кв.м., та господарських будівель і споруд: прибудови літ. «а», літньої кухні літ. «Б», прибудови літ. «б», погрібу під Б літ. «пг», прибудови літ. «б1», альтанки літ. «В», гаражу літ. «Г», вбиральні літ. «Д», сараю літ. «Е», гаражу літ. «Ж», лазні літ. «З», літнього душу літ. «Л», сараю літ. «М», колодязю літ. «К», колодязю літ. «К1», зливної ями «з/я», огорожі № 1-5, замощення І, визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АО №127370 виданий Дніпропетровським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 13 червня 2013 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії АК № 321340 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23 жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, право власності за кожним на 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України).

До позову ОСОБА_3 додано висновок експертного будівельно-технічного дослідження №735/12-16 від 28.12.2016 року та звіт про оцінку майна від 28.12.2016 року, де вказано, що розподіл домоволодіння, що є предметом спору не можливий та визначено вартість домоволодіння 402 000 грн.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 не визнає позовні вимоги ОСОБА_3, в судовому засіданні сторонам розяснено право на заявлення клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з метою визначення варіантів поділу спірного домоволодіння та його ринкової вартості.

Жодна зі сторін у справі до видалення суду до нарадчої кімнати не завила клопотання про призначення по справі будівельно-технічної експертизи з метою визначення варіантів поділу спірного домоволодіння та його ринкової вартості, а тому суд ухвалює судове рішення на підставі наявних у справі доказах.

Суд не бере до уваги як докази висновок експертного будівельно-технічного дослідження №735/12-16 від 28.12.2016 року та звіт про оцінку майна від 28.12.2016 року, оскільки для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу (ст. 143 ЦПК України), експерт попереджається про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за відмову від дачі, або за дачу свідомо помилкового висновку. В даному випадку висновок експертного будівельно-технічного дослідження №735/12-16 від 28.12.2016 року та звіт про оцінку майна від 28.12.2016 року були зроблені на замовлення ОСОБА_3, що на думку суду, може виключати ймовірність його достовірності.

Таким чином, враховуючи той факт, що суду не надано належних доказів на підтвердження неможливості поділу спірного домоволодіння в натурі та його ринкової вартості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Крім того, у разі стягнення на користь ОСОБА_3 компенсації вартості домоволодіння, що перебуває спільній частковій власності, її право власності на частину майна припиняється, а у своєму позові ОСОБА_3 не зазначає про необхідність припинення її права власності на спірне домоволодіння.

Суму судових витрат за позовом ОСОБА_3 відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно віднести за її рахунок.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з відсутністю коштів для придбання будинку, 23 липня 2008 року між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк" укладений кредитний договір №МL- 302/214/2008, згідно якого ОСОБА_4 надані кредитні кошти в розмірі 30 000 доларів СІЛА на строк до 23.07.2038 року.

Поручителем за кредитним договором згідно договору поруки №811-302/214/2008 є ОСОБА_3

Як пояснила представник ОСОБА_4 в судовому засіданні, починаючи з дня розірвання шлюбу ОСОБА_4 сам здійснює погашення за кредитним договором, хоча домоволодіння належить по 1/2 частині останньому та ОСОБА_3

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Таким чином, в даному випадку на думку суду, пріоритетними є вимоги ЦК України, а тому позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_3 половини суми, що була виплачена боржником у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, задоволенню не підлягають.

Суму судових витрат за позовом ОСОБА_4 відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за його рахунок.

Керуючись ст. 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 61, 88, 130, 143, 215, 223 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 183, 553, 554, 358, 364 ЦК України, ст. ст. 60, 63 СК України, суд

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної компенсації за ? частину майна у спільній сумісній власності залишити без задоволення.

Суму судових витрат за позовом ОСОБА_3 віднести за рахунок позивачки.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми грошових коштів залишити без задоволення.

Суму судових витрат за позовом ОСОБА_4 віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров