Справа № 133/229/17 Провадження № 22-ц/772/2376/2017Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 30Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К.,

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року у справі за позовом служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третьої особи - органу опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації, про відшкодування шкоди,

встановила:

У лютому 2017 року служба у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усиновлено малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінено прізвище, ім?я та по батькові дитини на ОСОБА_2.

Під час перебування малолітнього ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні у КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. ак. О.І. Ющенка» батьки відмовилися від дитини, написавши про це заяву.

Наказом служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації № 27 від 25 квітня 2016 року малолітнього ОСОБА_2 було тимчасово влаштовано в сім?ю ОСОБА_4 до надання дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_2, стягнуто з них на користь установи або особи, якій буде передано дитину після надання їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі ? всіх видів заробітку (доходів) кожного з них, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що сім?я, в яку було тимчасово влаштовано дитину, понесла витрати на її утримання, а дитина у зв?язку з відмовою від неї батьків та влаштуванням у нову сім?ю зазнала моральної шкоди, позивач, з посиланням на ст. ст. 1166, 1167, 1199 ЦК України просив стягнути з відповідачів на користь сім?ї ОСОБА_4 матеріальну шкоду за період з 25 квітня 2016 року до 18 жовтня 2016 року в сумі 7 809, 20 грн та 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі служба у справах дітей Козятинської РДА, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального й процесуального права просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_10 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, а також представник органу опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації Баришпол О.Ю. у судове засідання не з?явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, апеляційну скаргу підтримали.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння відповідачами шкоди, а відтак, відсутні правові підстави для покладення обов?язку по її відшкодуванню на відповідачів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 січня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було усиновлено дитину, позбавлену батьківського піклування - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після усиновлення ОСОБА_6 записана матір?ю, а ОСОБА_5 - батьком дитини.

Змінено прізвище, ім?я та по батькові усиновленої дитини з ОСОБА_7 на ОСОБА_2.

Відповідно до наказу служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації № 27 від 25 квітня 2016 року малолітнього ОСОБА_2 було тимчасово влаштовано в сім?ю ОСОБА_4 до надання дитині статусу дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 вересня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_2, стягнуто з них на користь установи або особи, якій буде передано дитину після надання їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі ? всіх видів заробітку (доходів) кожного з них, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 4 травня 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) шкоди;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Матеріали справи не містять даних про заподіяння особам, в інтересах яких діє позивач майнової шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України і таких доказів позивач у порушення вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України суду не надав.

Так само позивачем не надано доказів заподіяння відповідачами шкоди та підстав для її відшкодування за ст. 1199 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди малолітній особі.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин.

На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння малолітньому ОСОБА_2 моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст. ст. 59, 60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідачів та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні також й підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Таким чином, висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону, а тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу служби у справах дітей Козятинської районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис І.В. Міхасішин

Підпис Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький