Справа № 169/107/16-ц Провадження № 22-ц/773/222/17 Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г.Й.
Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю:

секретаря Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 районного агропромислового управління по будівництву і ремонту сільських шляхів «Райагрошляхбуд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача управління Пенсійного Фонду України в ОСОБА_6 районі Волинської області, про визнання неправомірними дій щодо відмови у внесенні змін у трудову книжку і видачі уточнюючої довідки про наявність пільгового трудового стажу, особливі умови і характер праці та зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_6 районного агропромислового управління по будівництву і ремонту сільських шляхів «Райагрошляхбуд» на рішення Турійського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_6 районного агропромислового управління по будівництву і ремонту сільських шляхів «Райагрошляхбуд» та з урахуванням остаточно уточнених позовних вимог просив суд ухвалити рішення, яким визнати дії відповідача щодо відмови у внесенні змін у трудову книжку і видачі уточнюючої довідки протиправними та зобов'язати відповідача внести зміни в його трудову книжку, зазначивши, що він виконував роботу за професією варника асфальтової маси, а саме в рядок №1 - за період з 10 квітня 1978 року по 27 жовтня 1978 року; в рядок № 2 - з 27 жовтня 1978 року по 22 травня 1979 року; в рядок № 4 за період з 09 липня 1981 року по 15 вересня 1983 року; в рядок № 5 з 15 вересня 1983 року по 31 березня 1986 року; в рядок № 8 з 01 квітня 1986 року по 11 листопада 1993 року, у відповідності до вимог чинного у той період Класифікатора професій. Крім того, просив зобовязати відповідача видати йому уточнюючу довідку, якою підтвердити наявність пільгового трудового стажу як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за професією варника асфальтової маси у періоди із 10 квітня 1978 року по 22 травня 1979 року та із 09 липня 1981 року по 11 листопада 1993 року, а також просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано відмову ОСОБА_6 управління «Райагрошляхбуд» щодо внесення змін у трудову книжку позивача і видачі йому уточнюючої довідки про наявність пільгового трудового стажу, особливі умови і характер праці протиправною. Зобовязано Турійське управління «Райагрошляхбуд» виконати виправлення неправильних записів відомостей про роботу №№2,4,5,8 в трудовій книжці ОСОБА_1 серії БТ-І №1740161, заповненої 11.07.1977 року, зазначивши у графі 2 «Переведений варником асфальтової маси», у графі 4 «Прийнятий на роботу варника асфальтової маси», у графі 5 «Переведений варником асфальтової маси», у графі 8 «Прийнятий варником асфальтової маси за переведенням». Зобовязано відповідача видати ОСОБА_1 уточнюючу довідку про наявність спеціального трудового стажу, особливі умови і характер праці як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за професією «варник асфальтової маси», за періоди роботи з 10 квітня 1978 року по 22 травня 1979 року та з 09 липня 1981 року по 21 серпня 1992 року. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, Турійське управління «Райагрошляхбуд» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що зазначене рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відображає дійсних обставин справи, а фактичні обставини справи не відповідають висновкам суду.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності заявлених вимог щодо наявності у позивача спеціального трудового стажу як поясненнями свідків, так і документально, та прийшов до висновку щодо зобовязання відповідача внести зміни до записів у трудовій книжці та видати позивачу довідку, що уточнює особливий характер його роботи із шкідливими і важкими умовами праці в зазначені ним періоди.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11.07.1977 року прийнятий на роботу в якості робітника в Турійське міжгосподарське шляхобудівельне управління №11 Волинського тресту «Облміжколгоспшляхбуд».

27.10.1978 року позивач був переведений оператором АБЗ, а 22.05.1979 року - звільнений з роботи у звязку з призовом в лави ОСОБА_7. 09.07.1981 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду варника асфальто-бетонної суміші в Турійську міжгосподарську шляхобудівельну організацію, а 15.09.1983 року переведений старшим оператором. 12.10.1984 року, відповідно до наказу Волинського тресту «Облміжколгоспшляхбуд» №109 від 10.10.1984 року Турійська міжгосподарська шляхобудівельна організація перейменована в Турійську міжгосподарську пересувну механізовану колону №11 (Турійська МПМК -11).

31.03.1986 року позивача звільнено у звязку з ліквідацією ОСОБА_6 МПМК-11 тресту «Облміжколгоспшляхбуд» за п.5 ст.36 КЗпП УРСР, за переведенням в Турійську шляхопересувну механізовану колону №15 тресту «Волиньагрошляхбуд». 01.04.1986 року він прийнятий старшим оператором АБЗ V розряду за переведенням. 10.07.1988 року Турійська шляхопересувна механізована колона №15 перейменована в Турійську шляхогоспрозрахункову дільницю №15 (Турійська ШГРД-15), а 15.01.1992 року Турійську ШГРД-15 перейменовано в Турійське управління «Райагрошляхбуд», звідки позивач звільнений 11.11.2002 року згідно ст.38 КЗпП України (за власним бажанням).

Разом з тим, як вбачається з наданих суду доказів, наказом ОСОБА_6 управління «Райагрошляхбуд» №98-о від 11 листопада 1993 року «Про переведення на роботу ОСОБА_8, ОСОБА_1М.» переведено оператора АБЗ ОСОБА_1 сторожем з виконанням обовязків кочегара з 12 листопада 1993 року на період опалювального сезону.

Із тих бухгалтерських документів, що були долучені до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 за спірний період роботодавцем проводились нарахування оплати праці за роботу, що відповідала наказам по підприємству та записам у трудовій книжці .

Як зазначали сторони та підтверджено документально, атестація робочих місць за період роботи позивача проводилась у 2001 році, за результатами якої було видано наказ 3 27а від 05.12.2001 року, згідно з яким право на пільгову пенсію за Списком № 2 підтверджено лише газозварнику, зайнятому на робочому місці № 1. Варникам асфальтової маси, зайнятим на робочих місцях №2, №3 встановлено лише додаткову відпустку 7 календарних днів та доплату 12 % тарифної ставки і відповідно право на пільгову пенсію не підтверджено через недостатню кількість показників факторів виробничого середовища і трудового процесу ІІІ класу умов і характеру праці.

Також встановлено, що листом ОСОБА_6 управління «Райагрошляхбуд» від 15 лютого 2016 року №7 позивачу було відмовлено у внесенні змін у трудову книжку, а листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 21 січня 2016 року № 670/П-05, 670/1/П-05 повідомлено, що за запитом управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_6 районі ОСОБА_6 управлінням «Райагрошляхбуд» відмовлено у наданні довідки про пільговий характер виконуваних робіт.

Згідно зі ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 ЦК визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до частини першої ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частинами першою та другою ст.43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

У відповідності з приписами частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100.

У ст.100 цього ж Закону зазначено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст.ст. 13-14 Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно зі ст. 48 КЗпП України та ст.62 вказаного Закону основним документом про трудову діяльність та таким, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.

Як передбачено п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту , Мінсоцзахисту від 29 липня 1993 року № 58, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу та звільнення мають точно відповідати тексту наказу.

Статтею 49 КЗпП України установлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року N 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями, незалежно від дати їх внесення до Списків, за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи, якими є, зокрема довідка, що уточнює характер та умови праці.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року (далі Порядку №637).

Відповідно до п. 20 вищевказаного Порядку встановлені особливості підтвердження спеціального трудового стажу, а саме у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці мають бути вказані: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Тобто, довідка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію.

Разом з тим, трудова книжка як основний документ про трудову діяльність працівника (ч. 1 ст. 48 КЗпП України) є одночасно основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі, стаж роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, і лише в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки. За логікою законодавця, з метою реалізувати право особи на належне пенсійне забезпечення, у випадках відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, дозволеним є подання уточнюючої довідки.

За своєю правовою природою, уточнююча довідка не замінює обов'язку подати трудову книжку, а лише конкретизує і підтверджує той факт, що характер та умови виконуваної роботи дають особі право на отримання пенсії на пільгових умовах. У тих випадках, коли в трудовій книжці наявні відомості, що визначають право особи на отримання пенсії на пільгових умовах, подача уточнюючої довідки не є обов'язковою.

Системний аналіз наведених вище положень Закону дає підстави для висновку, що спеціальний трудовий стаж показаннями свідків не доводиться і відомості в уточнюючу довідку про спеціальний трудовий стаж на підставі таких показань вносити не можна.

Відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Отже, право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі ст.13 даного Закону має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, у якому працювала особа зі шкідливими і важкими умовами праці. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Відповідно до частин 1, 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони здійснені.

Відповідно до Основних положень по обліку праці і заробітної плати в промисловості і будівництві, затверджених постановою Держкомпраці СРСР, Мінфіну СРСР і ЦСУ СРСР від 27 квітня 1973 р., облік виконаних робіт на підприємствах і організаціях повинні здійснювати майстри, начальники дільниць, виконроби і інші працівники, на яких покладені ці обов'язки в залежності від специфіки організації виробництва. Для обліку виробленої продукції, обсягу виконаних робіт і заробітної плати робітників передбачено в залежності від характеру виробництва, системи організації і оплати праці і інших особливостей роботи форми первинної облікової документації, затверджені в установленому порядку (наряд на відрядну роботу, відомість обліку заробітку, маршрутні карти, наряд-книжка тощо). Для спрощення обліку, як правило, фактично відпрацьований час у первинні документи не проставляється, а враховується по табелю обліку використання робочого часу.

Як пояснили представники відповідача та вбачається із записів у трудовій книжці позивача, що відповідає змісту наказів по підприємству, ОСОБА_1 працював з 11 липня 1977 року по 11 листопада 2002 року робітником, оператором, старшим оператором та старшим оператором 5 розряду АБЗ, а також сезонно на зимовий період переводився на роботи сторожем та кочегаром, а в період з 09 липня 1981 року по 15 вересня 1983 року працював варником асфальтобетонної суміші, що відповідно відображено в нарядах, розрахункових відомостях, в особових рахунках. При цьому, до 4 листопада 1978 року ОСОБА_1 був неповнолітнім, тому відповідно до вимог трудового законодавства фактично не міг працювати на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.8, 2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис або його правонаступником. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Пунктом 2.10. цієї Інструкції визначено, що у разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення.

Отже, заслуговують на увагу колегії суддів покликання в апеляційній скарзі на неправомірність та необґрунтованість висновків суду щодо встановлення на основі показань свідків факту виконання робіт зі шкідливими умовами праці ОСОБА_1, як на підставу для виправлення занесених раніше записів до трудової книжки.

Крім того, у трудовій книжці позивача наявні усі записи за вказаний ним період щодо його роботи, вони виконані у відповідності з наказами, і тому немає підстав вважати, що такі дані про його роботу є недостатніми для вирішення уповноваженим органом питання про наявність чи відсутність права для призначення йому пенсії на пільгових умовах, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Зважаючи ж на те, що період роботи позивача варником асфальтобетонної суміші (запис № 4 в трудовій книжці) складає лише 2 роки і 2 місяці, що є меншим від визначеного Законом «Про пенсійне забезпечення» необхідного спеціального стажу, то видача уточнюючої довідки позивачу лише щодо зазначеного періоду не має юридичного значення для отримання права на пенсію за пільговими умовами, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про роботу позивача в шкідливих умовах за Списком № 2 за весь спірний період. Висновки суду щодо наявності в позивача додаткової відпустки, що свідчить про його право на пільгову пенсію у звязку з цим, є хибним і спростовується наявним в матеріалах справи наказом про результати атестації робочих місць за умовами праці, відповідно до якого посада, на якій працював ОСОБА_1, відноситься до Переліку №7 виробництв, робіт, професій, посад, робочих місць, працівникам яких встановлено додаткова відпустка за роботу в шкідливих умовах праці (а.с.218-219 т.1).

Таким чином, доводи позивача про те, що він працював у періоди з у 10 квітня 1978 року по 22 травня 1979 року та з 15 вересня 1983 року по 21 серпня 1992 року варником асфальтової маси не підтверджені жодними письмовими документами. Відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю таких.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи прийшов до помилкового висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України та в позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_6 районного агропромислового управління по будівництву і ремонту сільських шляхів «Райагрошляхбуд» задовольнити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 районного агропромислового управління по будівництву і ремонту сільських шляхів «Райагрошляхбуд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача управління Пенсійного Фонду України в ОСОБА_6 районі Волинської області, про визнання неправомірними дій щодо відмови у внесенні змін у трудову книжку і видачі уточнюючої довідки про наявність пільгового трудового стажу, особливі умови і характер праці та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді