АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4812/17 Справа № 185/1524/17 Головуючий у 1 й інстанції - Палюх Т. Д. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради про зобов'язання провести перерахунок стипендії та стягнення недоплачених сум, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Комунального вищого навчального закладу «Павлоградського медичного коледжу» Дніпропетровської обласної ради про зобов`язання провести перерахунок стипендії та стягнення недоплачених сум, в якій просила суд стягнути з відповідача не нараховану та не виплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період навчання за період з 01 вересня 2015 року по грудень 2016 року в розмірі 12 822 грн.(а.с.2-3).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_2 ненараховану та несплачену стипендію за період навчання за період з 01 вересня 2015 року по 31 грудня 2016 року в розмірі 11 25,06 грн. В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі Комунальний вищий навчальний заклад «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.46-49).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Судом встановлено, що наказом № 108-с від 12 серпня 2015 року позивача було зараховано до Павлоградського медичного училища заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області за спеціальністю «Лікувальна справа фельдшер» (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого виконкомом Богданівської сільської Ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області 12 листопада 1997 року, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відповідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 07 листопада 2015 року, ОСОБА_3 змінила прізвище на «Зюкову» (а.с.5).

З довідки ВСП «Шахтоуправління Дніпропетровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 16 січня 2017 року № 1/119, вбачається що ОСОБА_4 працює ВСП «Шахтоуправління Дніпропетровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» електрослюсарем підземним дільниці з видобутку вугілля № 6 з повним робочим днем у шахті з 15 серпня 2005 року по теперішній час та має стаж роботи у вугільній промисловості 26 років 11 місяців ( а.с.11).

Відповідно до довідки про доходи № 164 від 09 лютого 2017 року, виданої Комунальним вищим навчальним закладом «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, з вересня 2015 року по грудень 2016 року позивач отримувала стипендію в розмірі 622 грн. щомісячно. Також позивачу була нарахована та виплачена індексація, а саме: у вересні 2016 року в розмірі 199,04 грн., у жовтні 2016 року в розмірі 41,05 грн., у листопаді 2016 року в розмірі 41,05 грн., у грудні 2016 року - 67,80 грн.; премія за вересень 2016 року - 622 грн., за грудень 2016 року - 600 грн., всього виплачено 11 522,94 грн. ( а.с.7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ОСОБА_2 належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем їй виплачувалась стипендія, нижче за вказаний розмір.

З урахуванням розрахунку наданого позивачем, який відповідачем не оспорено та не спростовано, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми не нарахованої та не виплаченої стипендії за період навчання за період з 01 вересня 2015 року по 31грудня 2016 року в розмірі 11 25,06 грн.

Вищезазначені висновки суду відповідають письмовим матеріалам справи та узгоджуються з чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що норма ст. 5 «Про підвищення престижності шахтарської праці» не передбачає здійснення виплати стипендій саме із Державного бюджету, витрати на виплату підвищених стипендій не передбачені ЗУ «Про Державний бюджет» на 2014, 2015,2016 р.р. не приймаються судом до уваги, як такі, що є надуманими та необґрунтованими, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, не може залежати від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент.

Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладеним у рішенні в справі «Кечко проти України», реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів ст. 51 Закону України «Про освіту» є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту», студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. ч. 2,5 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» встановлено право осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За нормою ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року «Питання стипендіального забезпечення» (далі - постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року), окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі.

До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, однак у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на теперішній час він не приведений.

Положеннями ст. 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року. Не внесення відповідних змін до зазначеної Постанови КМУ не може порушувати право позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає коло осіб, яким призначається спеціальна стипендія та встановлює розмір такої стипендії, в той час, як ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює загальні відносини, пов'язані з реалізацією права на стипендію.

Отже, вказані норми не суперечать одна одній і не конкурують між собою.

Частиною 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На день ухвалення судового рішення дія ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не зупинена та стаття не виключена із Закону, тому, враховуючи право позивача на матеріальний інтерес, захищене статтею 1 Протоколу N 1 до Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на призначення стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального вищого навчального закладу «Павлоградський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 травня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров