Єдиний унікальний номер 219/5293/17 Номер провадження 22-ц/775/1629/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.

секретар Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Бахмут-Вода» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року позивач - Комунальне підприємство «Бахмут-Вода» звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В червні 2017 року позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що Комунальне підприємство «Бахмут-Вода» надає послуги з постачання питної води (прийманню стічних вод) відповідачу та проводить нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів. Відповідач ОСОБА_2 є основним квартиронаймачем, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. Згідно розрахунку заборгованості за водоспоживання та водовідведення за період з 1 лютого 2015 року по 31 січня 2017 року по особовому рахунку № НОМЕР_2, який був відкритий на ім'я ОСОБА_2, утворилася заборгованість в розмірі 1703 гр. 53 коп.

Позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу за спожиті послуги з водопостачання за період з 01.02.2015 року по 31.01.2017 року в розмірі 1703 грн. 53 коп., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року позовні вимоги Комунального підприємства «Бахмут-Вода» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Бахмут Вода» заборгованість у сумі 1703 грн. 53 коп. та судові витрати в сумі 1600 грн.

З вказаним рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_2 і оскаржила його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, пояснення представника Комунального підприємства «Бахмут-Вода», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (із змінами і доповненнями) передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є основним квартиронаймачем, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1. В період з 1.02.2015 року по 31.01.2017 року послуги з централізованого водопостачання за вищевказаною адресою надавало КП «Бахмут - Вода».

Згідно розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 1 лютого 2015 року по 31 січня 2017 року по особовому рахунку № НОМЕР_2, який був відкритий на ім'я ОСОБА_2, утворилася заборгованість в розмірі 1703 гр. 53 коп.

В 2003 році в своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 встановила лічильник води СВГ-15. В 2006 році відповідач звернулася до позивача щодо повірки лічильника, в результаті чого з пояснень відповідачки працівники підприємства незаконно зірвали пломбу та склали акт від 31.10.2006 року, згідно якого у абонента ОСОБА_2 при контрольній перевірці був виявлений лічильник СВГ-15 № 3567734, в якому вийшов строк держперевірки.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 23.04.2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в частині визнання акта від 31.10.2006 року недійсним в частині дати складання акту, в іншій частині позову ОСОБА_2 було відмовлено; рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18.06.2008 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було відхилено та залишено без змін рішення суду від 23.04.2008 року.

29.11.2012 року Артемівським міськрайонним судом винесено рішення по справі № 0503/6647/2012 (2/0503/2890/2012) за позовом ОСОБА_2 до КП «Бахмут-Вода» про захист прав споживачів, яким було визнано дії КП «Бахмут-Вода» про зняття водоміра з обліку та нарахування спожитих послуг за водопостачання за нормами споживання незаконними, суд зобов'язав КП «Бахмут-Вода» здійснити повірку водоміра за рахунок підприємства та прийняти його на облік. Проте рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.01.2013 року рішення Артемівського міськрайонного суду від 29.11.2012 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 до КП «Бахмут-Вода» про захист прав споживачів було відмовлено.

Згідно довідки КП «Бахмут-Вода» № 1092 від 14.06.2017 року на ім'я ОСОБА_2 відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1. З 1.01.2008 року (з моменту початку надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення) нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення здійснюється на склад сім'ї 1 особа за встановленими нормами споживання та тарифами (за винятком періоду з 1.01.2011 року по 30.06.2012 року - період надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення ТОВ «Артемівськводоканал» за договором концесії). Будь-які відомості щодо наявності приладу обліку у відповідача відсутні. За даною адресою прийняття на абонентний облік приладу обліку КП «Бахмут-Вода» не здійснювалось.

Із листа виконавчого комітету Артемівської міської ради № Г-563 від 20.11.2014 року вбачається, що міжповірочний термін приладу обліку холодної води СГВ-15 № 3567734, який встановлений у квартирі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 сплив ще 18.09.2006 року, цей водолічильник був знятий з обліку КП «Донецькоблводоканал».

В зв'язку з відсутністю підстав здійснювати розрахунки із споживачем по не повіреному у встановленому законом терміни та неопломбованому засобу обліку, КП «Бахмут-Вода» (почало свою роботу з 1.01.2008 року) здійснювало нарахування за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення позивачу з 1.01.2008 року за встановленими у відповідності до вимог чинного законодавства нормами та тарифами.

Як вбачається із частини 2 статті 162 Житлового Кодексу України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до пункту 21 вказаних вище Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

Як вбачається із пункту 30 вказаних вище Правил, споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Пунктом 1 частини 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 вказаного вище Закону передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженому в установленому порядку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов'язання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що довести її заборгованість керуючись Постановою Кабінету Міністрів України № 630 позивач не зміг, є безпідставними, оскільки позивачем нараховуються платежі за надані відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на підставі затверджених тарифів. Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем нараховуються платежі за надані відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на підставі затверджених тарифів без врахування приладу обліку води, оскільки такий прилад не прийнятий на облік позивачем. Встановлений в квартирі відповідача прилад обліку, який приймався на абонентський облік іншим господарюючим суб'єктом та щодо якого складено акт про закінчення строку повірки у 2006 р. іншим господарюючим суб'єктом, не є підставою для розрахунку позивачем платежів за спожиту воду на підставі не повіреного лічильника.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що вона не має заборгованості перед позивачем, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач сплачує за надані послуги згідно показань приладу обліку.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2015 року з відповідачки стягнута заборгованість за надані послуги за період з 31.12.2008 року по 31.01.2015 року в розмірі 1027,20 грн. (а.с. 56-57).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 липня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена і рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2015 року залишено без змін.

У вказані вище ухвалі вказано, що суд обґрунтовано задовольнив позов та стягнув заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення, обчислену за нормами споживання, без врахування даних приладу обліку (а.с. 53-55).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Ніяких нових обставин, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та давали б підстави для проведення апеляційним судом переоцінки, зробленої судом першої інстанції, в апеляційному суді не наведено та нових доказів не надано.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є безумовними для скасування чи зміни рішення, у справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: