АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/555/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів - Піддубного Р.М., Котелевець А.В.,

за участю секретаря - Пролагаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та Головного територіального управління юстиції у Харківській області на рішення Київського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про стягнення моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в Жовтневому ВДВС ХМУЮ на примусовому виконанні знаходилась постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №467/1-08 від 02.02.2008 року, що винесена державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ про стягнення з ОСОБА_3 (сина позивача) на користь держави виконавчого збору у розмірі 49,40 грн. Державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2009 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, та на підставі якої було внесено запис №9122082 до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. 28.05.2015 року старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття ВП №47694225. 03.06.2016 року позивач зявився на прийом до старшого державного виконавця Мазій М.А. та повідомив їй, що його син - боржник за виконавчим документом ОСОБА_3 помер 10.09.2008 року. Однак, попри це позивач сплатив суму боргу за виконавчим документом (включно із витратами на проведення виконавчих дій), та надав оригінал квитанцій державному виконавцю. 12.06.2015 року старшим державним виконавцем Мазій М.А. винесено постанови про закінчення ВП та припинено чинність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 23.03.2016 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір про наміри (попередній договір), відповідно до якого сторони дійшли згоди про підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. За домовленістю сторін належна позивачу квартира мала бути продана за 391 500,00 грн., що еквівалентно 15 000 доларів США. Відповідно до даного договору про наміри, позивач отримав від ОСОБА_5 26 000 грн. Підписуючи цей договір, позивач мав всі підстави вважати, що арешт з квартири був знятий. Однак, позивач довідався, що вищевказане обтяження з реєстру вилучено не було. 07.04.2016 року позивач звернувся до Жовтневого ВДВС ХМУЮ, де йому було повідомлено, що 28.10.2015 року на підставі постанови про проведення перевірки виконавчого провадження, дії посадових осіб Жовтневого ВДВС ХМУЮ визнано незаконними, процесуальні документи, що винесені державними виконавцями відділу, скасовано. Наслідком цього стало підписання позивачем та ОСОБА_5 Договору про розірвання договору про наміри, та відмова сторін від підписання договору купівлі-продажу квартири, та позивач був змушений повернути ОСОБА_5 завдаток у розмірі 26 000,00 грн. Таким чином, незаконні дії посадової особи ГТУЮ у Харківській області призвели до відмови сторін від підписання договору купівлі-продажу, що спричинило позивачу збитків в розумінні п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України у розмірі 391 500,00 грн. Постанови УДВС ГТУ у Харківській області позивачем були оскаржені до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року, яка набула чинності, встановлено факт незаконності дій УДВС ГТУ у Харківській області, та встановлено факт відсутності повноважень у заступника начальника УДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_6 на здійснення витребування та перевірки виконавчих проваджень. Вказані незаконні дії призвели до матеріальних витрат, повязаних із необхідністю позивача захищати свої законні права шляхом оскарження дій ОСОБА_6 до суду. Зважаючи, що позивач не є фахівцем у галузі права, він звернувся по допомогу до свого представника, з яким позивач уклав договір про надання правової допомоги від 13.01.2016 року. Позивач сплатив своєму представникові кошти в розмірі 6063,20 грн. за складання тексту позовної заяви про визнання дій УДВС ГТУЮ у Харківській області незаконними та представництво інтересів ОСОБА_2 в судовому засіданні. Вказаними діями, позивачеві була завдана моральна шкода, яка оцінена позивачем в розмірі 52200,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати за надання правової допомоги в даній справі в розмірі 6380,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1112 грн., а всього 3112 грн. 00 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 та представник Головного територіального управління юстиції у Харківській області осіб звернулися до суду з апеляційними скаргами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 просить змінити рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 391 500 грн., моральної шкоди 52200 грн. та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6380 грн. задовольнити ці позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що підставою для розірвання договору стали саме дії посадової особи заступника начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_6, незаконність яких була встановлена постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року. Також вважає помилковим висновок суду про відсутність порушення права власності позивача на квартиру, адже через незаконні дії посадової особи Головного територіального управління юстиції у Харківській області позивач не зміг вільно розпорядитися своїм майном та не уклав договір купівлі-продажу. Також зазначає, що суд необґрунтовано зменшив суму відшкодування моральної шкоди, оскільки визначений розмір спричиненої позивачу моральної шкоди цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Щодо стягнення судових витрат, суду надані докази, які обґрунтовують суму витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі представник Головного територіального управління юстиції у Харківській області осіб просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2016 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди та судових витрат. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що діями чи бездіяльністю посадових осіб Головного територіального управління юстиції у Харківській області йому завдано моральної шкоди.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Головного територіального управління юстиції у Харківській області підлягає задоволенню з наступних підстав.

У Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця ДВС Комінтернівського району м. Харкова № 467/1-08 від 02.02.2008 року було стягнуто з боржника ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 40,94 грн. За даною постановою старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 28.05.2015 року було відкрито виконавче провадження та постановами від 28.05.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику, накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_3, та накладена заборона відчуження будь-якого майна, яке належить боржникові. Також постановою в рамках даного ВП було стягнуто з боржника витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 21,18 грн.

Боржник ОСОБА_3, який доводиться позивачу сином, помер 10.09.2008 року. Позивачем було сплачено виконавчий збір в розмірі 40,94 грн. та витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 21,18 грн., а всього 62,12 грн.

12.06.2015 року старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ ОСОБА_4 були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження, та припинено чинність постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

28.10.2015 року заступником начальника УДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_6 була винесена постанова про проведення перевірки виконавчого провадження та його витребування.

За результатами проведеної перевірки 10.11.2015 року в.о. начальника Жовтневого відділу ДВС ХМУЮ ОСОБА_7 були винесені постанови про складання процесуального документу, якими були скасовані постанова про відкриття ВП від 28.05.2015 року, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.05.2015 року, постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 03.06.2015 року, та постанову про закінчення виконавчого провадження від 12.06.2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року, яка набула чинність, адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено частково, а саме визнано незаконними дії УДВС ГТУЮ у Харківській області щодо проведення витребування та перевірки виконавчого провадження №47694225, скасовано постанову про проведення перевірки виконавчого провадження та його витребування від 28.10.2015 року та постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження від 05.11.2015 року, винесені заступником начальника УДВС ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_6, та стягнуто судові витрати.

Позивач наполягає, що діями посадової особи відповідача ГТУЮ у Харківській області, незаконність яких встановлена постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2016 року йому завдано майнової та моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача ГТУЮ у Харківській області не порушено право позивача у правовідносинах, які виникли між позивачем та ОСОБА_5, оскільки договір про наміри (попередній договір) від 23.03.2016 року було розірвано за згодою сторін, та вказано, що претензій та зобовязань щодо одна одної сторони не мають.

Судова колегія погоджується із зазначеним висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач не довів, що між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, і у рахунок належних з нього за цим договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання він отримав би грошові кошти.

Натомість, з договору про наміри, наданого позивачем вбачається, що сторони лише домовились укласти договір в майбутньому, але відповідно договір купівлі-продажу не оформили.

Позивач не довів, що втратив можливість продати належне йому нерухоме майно після скасування заходів забезпечення позову іншій особі.

Крім того, позивач не пояснив, яким чином скасування постанови про відкриття ВП від 28.05.2015 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.05.2015 року, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 03.06.2015 року та постанови про закінчення виконавчого провадження від 12.06.2015 року вплинуло на збереження обтяження нерухомого майна позивача.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана майнова шкода.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача ГТУЮ у Харківській області на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 1112,00 грн., суд першої інстанції вважав вказані вимоги є законними та обґрунтованими.

Судова колегія вважає, що таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 в позовній заяві посилається на те, що незаконні дії заступника начальника управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області ОСОБА_8 призвели до того, що позивач був змушений повертатися до неприємних переживань, повязаних із спогадами про втрату сина, що стало підґрунтям для сильного душевного хвилювання. Вказував, що незаконні дії посадової особи УДВС ГТУЮ у Харківській області щодо повернення витребування та перевірки виконавчого провадження № 4769225 унеможливили зняття арешту з майна позивача, чим порушили його право власності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно розяснень, наданих у п. 3, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Між тим, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що наявний причинний звязок між діями посадових осіб Головного територіального управління юстиції в Харківській області та моральними стражданнями позивача, на які він посилається, тому підстав для задоволення позову в цій частині судова колегія не вбачає.

Оскільки підстав для задоволення скарги судом не встановлено, то відповідно і до ст. 88 ЦПК України, відсутні підстави і для відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області задовольнити.

Рішення Київського районного суду м .Харкова від 20 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді