АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2201/17 Справа № 201/5334/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Батманова В. В. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_5 про поділ майна, посилаючись на те, що з 15 липня 1983 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У зв'язку з чим позивач поставив перед судом питання про поділ спільного майна, яку було ними набуто під час шлюбу, а тому просив визнати 60/200 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним на 30/200 частин цього домоволодіння,, а також позивач просив: визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_5 ою право власності на автотранспортний засіб HONDA ACCORD, державні номери НОМЕР_2, 2008 року випуску, білого кольору.

Рішенням Жотневого районного суду м. Дніпропетрвоська від 30 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково та ухвалено: в порядку поділу майна подружжя: визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2; визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, а також визнати за ОСОБА_5 право власності на автотранспортний засіб HONDA ACCORD, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, білого кольору.

Цим же рішенням суду стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 6 890грн. В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник ОСОБА_7 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте цим вимогам рішення суду не відповідає, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції встановив, що з 15 липня 1983 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с. 14), який було розірвано 21 квітня 2016 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 44).

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 15).

Відповідно до договору дарування домоволодіння від 04 грудня 2003 року 60/200 частин домоволодіння з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходяться у АДРЕСА_1 отримала в дар ОСОБА_5 (а.с. 17-18).

Відповідно до договорів купівлі-продажу квартир від 10 січня 2011 року, укладених мієж ОСОБА_8 та ОСОБА_4, останнім було придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 20-25, 48, 52).

Також під час шлюбу сторонами був придбаний транспортний засіб, а саме: HONDA ACCORD, державний номер НОМЕР_2, 2008 року випуску.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а ч.1 ст. 357 цього Кодексу передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Також ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а статтею 61 цього Кодексу передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу та розділити майно за взаємною згодою, а згідно статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При цьому поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється у три етапи:

1) визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11);

2) визначення частки у спільному майні;

3) передання у власність за договором або присудження конкретного майна кожному з подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертаючись до суду просив поділити майно, зокрема визнати за відповідачкою ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, а за ним визнати право власності на квартиру № 167, яка також знаходиться у цьому будинку, проте ані позивач, а ні суд не перевірили чи буде такий розподіл рівномірним, з урахуванням того, що у сторін є неповнолітня дитина, а також вартості цього майна.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відстутній експертний висновок, щодо можливості чи неможливості фактичного розподілу цих квартир та сторонам право на призначення такої експертизи суд не роз'яснював.

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що вказані квартири належать йому на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року, але вказана особа взагалі не залучена до участі в справі.

Але суд першої інстанції ці обставини не перевіряв, у зв'язку з чим передчасно прийшов до висновку про задоволення позову, а тому підстави для задоволення позову в оскаржуваній частині відсутні у зв'язку з його передчасністю.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому в частині поділу спірних квартир підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Що стосується рішення суду про відмову в решті позовних вимог та в частині визнання за відповідачем права власності на автомобіль, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому підстави для скасування рішення суду в цій частині відсутні, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 понесені останнім документально підтверджені судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 7579 грн. (а.с. 116).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року в частині поділу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в цій частині у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (інн НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 7 579 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко