Апеляційний суд міста Києва
Справа № 757/4040/16-ц Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/624/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Кирилюк Г.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

01.02.2016 позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_4, та на підставі ст. ст. 1212,1213 ЦК України просив стягнути з останньої безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 323310 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дані перерахунки - 13000 доларів США були ним здійснені відповідачу помилково, без будь-якої правової підстави. Перераховані грошові кошти набуті відповідачем безпідставно і на даний час повернуті нею не були. А тому він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, зазначав, що оскаржує його повністю. Вказував на неповне з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. При цьому зазначав, що з відповідачем у будь-яких договірних відносинах він не перебував, а перераховані кошти у розмірі 13 000 доларів США є безпідставно набутими відповідачем.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_4 в судове засідання, яка належним чином про час та місце розгляду справи була повідомлена (п.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі) такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, відповідач для участі у справі її інтересів направила свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитись виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.12.2012 між позивачем ОСОБА_3 та компанією «Starsvit OU», в подальшому Агенство», в особі генерального директора ОСОБА_6 було укладено договір №122/012 Про надання юридичних послуг у отриманні громадянства Республіки Угорщина. Громадянство позивач не отримав.

Судом встановлено, що 10.01.2013 позивач ОСОБА_3 перевів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ОТП Банк» на ім'я відповідача ОСОБА_4 - дружини ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 13 000 дол.США , що підтверджується платіжним дорученням № 40881100 (а.с. 7). На вимогу позивача до відповідач про повернення безпідставно набутих коштів відповідач не відреагувала, не заперечуючи факту їх отримання. За цим фактом позивач звернувся до правоохоронних органів, які проводили відповідну перевірку. Постановою слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києва кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального провадження, але за скаргою ОСОБА_3 було скасовано та продовжено перевірку, в тому числі, і достовірності документів отриманих ОСОБА_3 від ОСОБА_6

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6- 3090цс15.

Враховуючи, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини, а також відсутні будь-які правові підстави для набуття та зберігання даних грошових коштів відповідачем, суд першої інстанції дійшов не правильного висновку, що набуті відповідачем грошові кошти у розмірі 13000 доларів США за рахунок позивача не є безпідставно набутим майном, а тому не підлягають поверненню позивачу.

Твердження відповідача з приводу того, що позивач перерахував зазначені кошти в рамках виконання договору №122/012, укладеного 21.12.2012 між позивачем ОСОБА_3 та компанією «Starsvit OU», в особі генерального директора ОСОБА_6 Про надання юридичних послуг у отриманні громадянства Республіки Угорщина, що є належною підставою для набуття коштів, є безпідставними з огляду на відсутність належних та допустимих доказів наявності між сторонами будь-яких договірних відносин. Боргові зобов'язання, на які посилається відповідач (між нею та її чоловіком ОСОБА_6.), як на належний доказ набуття нею 13 000 доларів США від позивача будь-яким чином не впливають на договірні відносини між позивачем та ОСОБА_6 і не можуть погашатися за рахунок безпідставно набутих коштів ОСОБА_4. До того ж, зазначені кошти 13 000 доларів США не були оприбутковані і наявність таких доказів взагалі відсутня.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не можна визнати законним та обгрутованим, а тому у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 323 310 грн., що становить 13 000 доларів США з розрахунком яких колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справ на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 6789,51 грн. (перша та апеляційні інстанції).

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 323 310 грн. та 6789,51 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: