Ухвала

Іменем України

23 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Демяносова М.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсними кредитного договору, договору застави та договору поруки, стягнення моральної шкоди, зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_4, про припинення договору поруки, визнання недійсним підвищення процентної ставки, зобов'язання банку перерахувати зобов'язання по первинній ставці кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказало, що 24 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 220/08-ФЛ, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 20 297 доларів США. За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кошти до 10 квітня 2015 року. За користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти у валюті кредиту за процентами і ставками вказаними в п. 4.1 кредитного договору. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісячно до 10 числа, у розмірі відповідно до графіку зниження розміру заборгованості.

Позивач зазначав, що по кредитному договору виникла заборгованість, а тому відповідно до п. 3.5 кредитного договору має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів.

Крім того, згідно з п. 6.1 кредитного договору - за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення.

У якості забезпечення за кредитним договором був укладений договір поруки від 24 квітня 2008 року № 220/08/02 між банком, позичальником і ОСОБА_5

Відповідно до п. 1.1 договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором від 24 квітня 2008 року №220/08-ФЛ.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

Позивач зазначає, що позичальнику та поручителю були направлені листи щодо погашення заборгованості, однак заборгованість не погашена і станом на 28 листопада 2011 року борг за кредитним договором складає: заборгованість за кредитом - 16 426,70 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 6 610,01 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 410 235 грн 22 коп., загальна сума заборгованості становить 23 036,71 доларів США, що дорівнює 184 056 грн 40 коп. та пеня в розмірі 410 235 грн 22 коп., а всього заборгованість становить 594 291 грн 62 коп.

Посилаючись на вищевикладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року №220/08-ФЛ, яка становить 23 036,71 доларів США, що дорівнює 184 056 грн 40 коп. та пеня в розмірі 410 235 грн 22 коп. та судові витрати по справі.

У травні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи який вказав, що 24 квітня 2008 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 20 297 доларів США на строк до 10 квітня 2015 року.

З травня 2009 року у зв'язку зі значним підвищенням курсу долара по відношенню до національної валюти він не зміг виконувати свої кредитні зобов'язання у повному обсязі. При цьому у порушення вимог ст. 1056-1 ЦК України банк в односторонньому порядку підвищив з 05 травня 2009 року проценти за користування кредитом з 14,5 % до 17 %, що додатково потягло неспроможність сплачувати кредит та спровокувало відмову від подальшої сплати кредиту взагалі. Про підвищення процентної ставки поручителя банк не повідомляв.

ОСОБА_5 вказує, що кредитний договір та додаток до нього не містять сукупної вартості кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, відсутня інформація щодо сплати позичальником комісійної винагороди та обов'язкових страхових платежів та стосовно реальної відсоткової ставки за обслуговування кредиту з урахуванням всіх необхідних платежів, йому не була надана інформація щодо валютних ризиків та методика розрахунку платежів, внаслідок чого, як вважає позивач, він був введений в оману щодо реальної вартості обслуговування кредиту за кредитним договором та не розрахував свої можливості, що потягло у подальшому неспроможність обслуговування кредиту, а банк умисно тривалий час не звертався до суду з вимогами про стягнення заборгованості, що призвело до значного збільшення суми боргу.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_5 просив суд визнати недійсними кредитний договір від 24 квітня 2008 року та договір поруки від 24 квітня 2008 року; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 5 615 грн 53 коп.

У травні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2008 року між нею, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 на забезпечення виконання кредитних зобов'язань останнього за кредитним договором від 24 квітня 2008 року було укладено договір поруки. Проте банк в односторонньому порядку з 05 травня 2009 року, тобто після законодавчої заборони, підвищив процентну ставку за користування кредитом з 14,5 % до 17 %, про що її не повідомив, тому такі дії банку є незаконними і порушують її права.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_5 просила суд визнати недійсними кредитний договір від 24 квітня 2008 року та договір застави, укладений 24 квітня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5, предметом якого є автомобіль SKODA OCTAVIA, державний номерний знак НОМЕР_1; припинити договір поруки; визнати недійсним підвищення процентної ставки; зобов'язати банк перерахувати зобов'язання по первинній ставці кредитного договору; стягнути з банку на її користь 25 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 5 615 грн 53 коп.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» 325 647 грн 10 коп., судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн, а всього - 327 467 грн 10 коп.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2011 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2011 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Дніпропетровське регіональне управління» 594 291 грн 62 коп., судовий збір у розмірі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн, а всього - 596 111 грн 62 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 220/08-ФЛ, а саме: заборгованість за кредитом станом на 03 лютого 2014 року в сумі 29 212,49 доларів США, що за курсом НБУ №251/42 від 03 лютого 2014 року (7,9915) становить 233 495 грн 44 коп., яка складається з наступного: тіло кредиту - 16 426,70 доларів США; заборгованість за процентами за користування кредитом 12 785,79 доларів США та стягнути пеню в розмірі 50 000 грн, а всього стягнути - 283 495 грн 44 коп.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по справі в розмірі 1 887 грн.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по справі в розмірі 1 887 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 974 грн 40 коп.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 974 грн 40 коп.

УхвалоюВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2015 року скасовано, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року змінено в частині визначених судом першої інстанції розмірів: суми заборгованості за кредитом станом на 03 лютого 2014 року; суми процентів за користування кредитом та загальної суми визначеної до стягнення.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 220/08-Ф, станом на 03 лютого 2014 року, в сумі 26 649, 06 доларів США, що за курсом НБУ № 251/42 від 03 лютого 2014 року (7,9915) становить 212 965 грн 96 коп., яка складається з: тіло кредиту 16 426, 70 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом 10 222, 36 долари США та стягнути пеню в розмірі 50 000 грн, а всього стягнуто 262 965 грн 96 коп.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що при укладенні спірного кредитного договору та договору поруки дотримано передбачені законом істотні умови договору, що були обумовлені згодою сторін, як узгоджені так і прийняті ними, а тому у відповідачів існує заборгованість по спірному кредитному договору, яка підлягає стягненню з них в солідарному порядку на користь банку.

Крім того, суди вірно зазначили про відсутність доказів, які б свідчили про те, що банк нав'язував ОСОБА_5 послуги щодо кредитування в іноземній валюті чи примушував його до укладення договору на зазначених в договорі умовах, у визначеній в договорі валюті.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, суди попередніх інстанцій правильно виходили зі спливу строку позовної давності, про застосування якого просив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним підвищення відсоткової ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, суди виходили з того, що питання підвищення процентної ставки передбачено спірним кредитним договором, яким визначено випадки підвищення процентної ставки, зокрема п.п. 4.7, 4.8, 5.2 кредитного договору.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначених судом першої інстанції розмірів, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що 05 травня 2009 року ОСОБА_5 уклав договір страхування у відповідності з умовами кредитного договору та за погодженням з банком, а отже у банку не було жодних правових підстав для застосування з травня 2009 року процентної ставки у розмірі 17 % річних.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що у справі відсутній оригінал Додатку № 1 до спірного кредитного договору, копія якого наявна в матеріалах справи, яким визначено розмір щомісячних платежів на погашення кредиту, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки в заяві ОСОБА_5 від 21 квітня 2008 року про надання кредиту та умовами кредитного договору передбачена сплата саме цих щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитом, що і робив відповідач до вересня 2009 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про введення позичальника в оману щодо реальної вартості обслуговування кредиту за договором, про відсутність доказів укладення належного договору кредиту, про відсутність в матеріалах оригіналів документів, про те, що між сторонами даної справи існує грошове зобов'язання - запозичення банком відповідачам грошей, строк повернення яких досі не закінчився, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що було реорганізоване у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 220/08-ФЛ, згідно якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності кредитні ресурси в сумі 20 297 доларів США строком на 84 місяці з оплатою за процентною ставкою відповідно до п. 4 кредитного договору строком до 10 квітня 2015 року.

Відповідно до п. 4 договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, за такими процентами:

- протягом першого року кредитування, починаючи з дати укладання кредитного договору та закінчуючи 23 квітня 2009 року за процентною ставкою 15 % річних;

- протягом другого року кредитування починаючи з 24 квітня 2009 року по 23 квітня 2010 року за процентною ставкою 14,5 % річних;

- протягом третього року кредитування починаючи з 24 квітня 2010 року по 23 квітня 2011 року за процентною ставкою 14,1 % річних;

- протягом четвертого року кредитування починаючи з 24 квітня 2011 року по 23 квітня 2012 року за процентною ставкою 13,8 % річних;

- протягом п'ятого року кредитування починаючи з 24 квітня 2012 року по 23 квітня 2013 року за процентною ставкою 13,3 % річних;

- протягом шостого року кредитування починаючи з 24 квітня 2013 року по 23 квітня 2014 року за процентною ставкою 13 % річних;

- протягом сьомого року кредитування починаючи з 24 квітня 2014 року по 23 квітня 2015 року за процентною ставкою 12,5 % річних.

Згідно до п. 4.8 сторони підписанням цього договору домовилися, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. 5.2 цього договору позичальник не уклав із страховиком договір страхування предмету застави на наступний рік кредитування або позичальник уклав договір страхування предмету застави на не погоджених банком умовах), за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка в розмірі 17 % річних та подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою, починаючи з наступного дня після дня, який визначений в п. 5.2 цього договору, як останній день строку, у який позичальник був зобов'язаний укласти договір страхування на наступний рік кредитування, але не здійснив такого переукладання або уклав договір страхування предмету застави на не погоджених банком умовах. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших документів, крім цього договору.

Відповідно до п. 5.1 договору забезпечення виконання зобов'язання за цим договором є: застава автомобіля марки SKODA OCTAVIA TOUR, тип легковий-комбі В, 2008 року випуску, колір бежевий, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 24 квітня 2008 року Дніпропетровським МРЕВ-1 ДПІ УМВС України в Дніпропетровській області, оформлена договором застави від 24 квітня 2008 року № 220/08/01.

Порука фізичної особи ОСОБА_5, оформлена договором поруки від 24 квітня 2008 року № 220/08/02/.

Згідно до п. 5.2 договору позичальник зобов'язується застрахувати на весь період дії цього договору на користь банку предмет застави, переданий у забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, на умовах, погоджених з банком. В разі, коли на виконання зазначених зобов'язань, позичальник у період дії цього договору укладає зі страховиком договори страхування предмету застави із строком дії таких договорів страхування на один рік. Позичальник зобов'язується протягом дії цього договору щорічно укладати на кожний наступний рік кредитування договори страхування предмету застави на користь банку, на погоджених з банком умовах. При цьому позичальник зобов'язаний здійснювати зазначене переукладання договору страхування та надавати Банку укладений договір страхування на наступний рік кредитування не пізніше, ніж за 30 днів до дати закінчення строку дії попереднього договору страхування.

Відповідно до п. 7.10 договору позичальник зобов'язаний протягом періоду кредитування, починаючи з другого фактичного року кредитування та закінчуючи кінцевою датою повернення кредитних ресурсів, зазначеною в п. 3.2 цього договору, здійснювати страхування предмету застави відповідно до п.п. 5.2, 5.3 цього договору у Закритому акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «Омега», або за окремою згодою банка з іншого страховика, особу якого позичальник зобов'язаний попередньо письмовою погодити з банком.

Відповідно до п. 1.1 до договору поруки від 24 квітня 2008 року № 220/08/02, укладеного між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 - поручитель і ОСОБА_5 - боржник, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне погашення боржником зобов'язань.

П. 1.3 договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений із кредитним договором та договором про відкриття кредитної лінії та погоджується з їх умовами.

Відповідач ОСОБА_5 суму кредиту використав.

Судами встановлено, що при укладенні кредитного договору і договору застави ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит» вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» порушені не були.

Крім того, судами було встановлено, що ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит» мав право на здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі з використанням іноземної валюти як засобу платежу, про що отримав ліцензію Національного Банку України від 30 жовтня 1991 року за № 63, та письмовий дозвіл від 17 липня 2007 року № 28-2 на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином, банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті, в тому числі, операцій з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а відтак, вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Також встановлено, що укладання між банком та відповідачем кредитного договору права ОСОБА_5 порушені не були, укладання договору в іноземній валюті відповідає вимогам чинного законодавства.

Уклавши кредитний договір, сторони у двосторонньому порядку погодили і розмір підвищеної відсоткової ставки, так і підстави для її застосування, і таке підвищення і може вважатися здійсненим в односторонньому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 взяті зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2014 року в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.В. Демяносов О.М. Ситнік