Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/7626/16-ц
Провадження № 2/644/437/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова

у складі: головуючого судді Бугери О.В.,

при секретарі Шпиці Л.В., Ілові А.В.,

за участю

позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

3-ї особи за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про примусове виселення, 3- особа у справі ОСОБА_2, КП «Жилкомсервіс», за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права користування та встановлення сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем ОСОБА_1 подано до суду позов до відповідача ОСОБА_3 про примусове виселення. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він та його син, ОСОБА_2, є співвласниками квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі зареєстрована та проживає з його сином з 25.11.2004 року ОСОБА_3. З моменту прописки відповідач участі в утриманні квартири не приймала, не сплачувала комунальні послуги, категорично відмовлялась нести будь-які витрати. У звязку із підвищенням комунальних тарифів виникла необхідність продажу даної квартири, оскільки утримувати її у позивача можливості немає. Він надіслав на адресу відповідача письмову вимогу про звільнення квартири, але відповідач категорично відмовилась. Зазначав, що у відповідача є інша житлова площа за адресою АДРЕСА_2, що належить її бабусі, тобто своїми діями відповідач порушує його право на вільне користування та розпорядження належним його майном. Просив зобовязати КП «Жилкомсервіс» ділянка №48 виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3. Судові витрати покласти на відповідача.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права користування житлом, встановлення сервітуту, який прийнятий судом до спільного розгляду відповідно до ухвали суду. В обґрунтування зустрічного позову позивачем зазначено, що вона приблизно з середини 2003 року перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у фактичних сімейних стосунках, вони почали проживати разом, іх повязував спільний побут та виникли права та обовязки. На момент початку перебування у стосунках у неї на праві власності була частка в квартирі АДРЕСА_4. Квартира була продана 04.10.2004 року та свою частину від продажу квартири вона вклала в сімейний бюджет з ОСОБА_2. У них були добрі стосунки, за згодою ще одного співвласника квартири вона була зареєстрована 25.11.2004 року, як невістка, та постійно проживала та проживає в цій квартирі. В період з 2005 по 2014 рік вона працювала продавцем в кіоску та частину своїх коштів віддавала на сплату комунальних послуг, також вони придбали предмети побутової техніки, меблі, одяг. Наприкінці 2008 року на початку 2009 року стосунки між нею та ОСОБА_2 погіршились, почались сварки, причиною стало зловживання алкоголем відповідача та небажання утримувати родину, почала зростати заборгованість. Від сплати комунальних послуг відсторонились обидва відповідача, а вона не взмозі була сплачувати послуги та отримувати непрацюючого чоловіка. В листопаді 2015 року між ними стосунки взагалі стали неприязненими, вона постійно чує образи, у неї зник мобільний телефон, вона зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, проводилась перевірка але за її заявою вона була припинена. Вважала, що вона набула права користування житлом в квартирі, оскільки вселилась в квартиру, як член сімї одного із співвласників, та за згодою другого співласника була зареєстрована в квартирі. Іншого житла вона не має, фактично користується кімнатою 18,5 кв.м., в якій знаходяться її речі, меблі, ліжко. Але оскільки між нею та власниками квартири немає домовленості про порядок користування квартирою, є необхідним встановлення сервітуту в судовому порядку. Вважала, що є необхідним встановити сервітут та надати їй право цілодобового проживання та користування кімнатою площею 18,5 кв.м., а також кухнею, коридором, туалетною і ванною кімнатою. Встановити обовязок за нею вносити оплату за комунальні послуги пропорційно до складу членів сімї, тобто 1/3 нарахованих витрат. Просила суд визнати за ОСОБА_3 право користування житлом в квартирі АДРЕСА_5 без визначення строку і встановити сервітут.

В ході розгляду справу уточнено позовні вимоги та позивач за зустрічним позовом просила визнати за нею право користування житлом в квартирі АДРЕСА_3, захистити її право користування житловим приміщенням шляхом встановлення їй сервітуту, а саме права постійного цілодобового проживання та користування нерухомим майном 2-ю кімнатою площею 16,5 кв.м., кухнею, коридором, туалетною і ванною кімнатами, в квартирі АДРЕСА_6, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Позивач за первісним позов позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити, проти поданого зустрічного позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити. 3-я особа за первісним позовом та відповідач за зістрічним позовом первісний позов підтримав, у задоволенні зустрічного позову заперечував. Із змісту поданих письмових заперечень на зустрічний позов відповідачів вбачається, що жодних доказів на підтвердження участі у витратах на оплату комунальних послуг позивачем не надано, починаючи з 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 жодного відношення до сплати послуг не мали. Окрім того, ОСОБА_3 не надала доказів того, що вона нібито вкладала кошти на придбання меблів, техніки, оскільки на момент її вселення в квартиру все було наявне, не надано позивачем за зустрічним позовом й доказів того, що вона працювала, утримувала квартиру та сплачувала необхідні послуги. Наполягали на тому, що позивач за зустрічним позовом навмисно приховує наявність у неї житла, а саме квартири де мешкає престаріла бабуся, встановленням сервітуту буде порушено їх право власності, станом на день подачі позову ОСОБА_3 не є членом сімї власників, а тому її проживання в квартирі порушує законне право на вільне користування та розпорядження належним майном. Окрім цього, у відповідача ОСОБА_3 склались сімейні стосунки з іншою людиною, в квартирі вона буває лише періодично, між нею та ОСОБА_2 склались неприязнені стосунки, постійно провокуються конфлікти, що негативно відображається на їх психологічному стані. Просили зобовязати КП «Жилкомсервіс» ділянка №48 виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3. Судові витрати покласти на позивача за зустрічним позовом.

Додатково ОСОБА_1 поснив, що в квартирі проживають його син та ОСОБА_3, з якою він перебував в цивільних стосунках. ОСОБА_3 проживає в квартирі з 2003 року, а в 2004 році дійсно надавав згоду на її реєстрацію. Наполягав на тому, що стосунки припинені, ОСОБА_3 перестала бути членом їх родини, не приймає участі у витратах на квартиру, а тому підлягає виселенню.

Відповідач по первісному позову, позивач за зустрічним позовом, її представник просили в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити позов ОСОБА_3. Посилались на обставини викладені в зустрічному позові. Спільне господарство вони вели до 2014 року, хоча стосунки почали погіршуватись ще в 2010 року. Зазначали, що іншого житла ОСОБА_3 не має, будь-яких вимог щодо оплати послуг до неї не заявлялось, також вона не зверталась до ОСОБА_2, ОСОБА_1 щодо вирішення питання про порядок користування квартирою. Про наявність заборгованості вона знає, але квитанцій не бачила.

Представник 3-ї особи КП «Жилкомсервіс» в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлявся.

Вислухавши доводи сторін, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 (а.с.3). Як вбачається з технічного паспорту квартира складається з 3х кімнат житловою площею 46,4 кв.м., а саме 1 кімната 16,5 кв.м., 2-кімната 18,5 кв.м., 3-я кімната 11,4 кв.м., кухня площею 6,: кв.м., ванна кімната 2,0 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., коридор 7,6 кв.м., вбудованої шафи 0,7 кв.м.. Квартира обладнана балконом 4,2 кв.м. (а.с.4,5).

04.10.2004 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 дійсно укладала договір купівлі-продажу належної їй частки квартири АДРЕСА_7, що підтверджується відповідною копією договору (а.с.28-29).

Як вбачається зі змісту довідки з місця проживання та склад сімї від 06.09.2016 року №3150 в квартирі зареєстровані ОСОБА_1 з 06.06.1979 року власник, ОСОБА_2 з 02.02.1989 року, син, ОСОБА_3, невістка(дружина сина) з 25.11.2004 року (а.с.6).

За інформацією КП «Жилкомсервіс» від 09.06.2017 року №13513/2/07.05. ОСОБА_3 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 25.11.2004 року, заява про реєстрацію знаходиться в ДМС (а.с.99-100).

З наданих копій квитанції вбачається, що позивачем ОСОБА_1 проведено оплату послуг квартплати за жовтень 2015 року по лютий 2016 року (а.с.8-9).

За довідкою УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Харкова з пенсії ОСОБА_1 було утримано заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, за тепло забезпечення та гарячу воду, на підставі виконавчих документів (а.с.10-12).

Як вбачається з квитанції про комунальні послуги за квартирою станом на 08.09.2016 року наявна заборгованість по електроенергії 567,71 гривні, по квартплаті 8089,62 гривні, по опаленню 22089,73 гривні, по холодній воді 7145,08 гривнеь, вивіз сміття 1368,30 гривень, домофон 41 гривня (а.с.13).

Відповідно до інформації УПСЗН адміністрації Індустріального району Харківської міської ради від 16.05.2017 року №4047/4-02 ОСОБА_1 призначено субсидію на трьої осіб з 01.04.2015 року по 30.04.2017 року (а.с.93-95).

23.07.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про звільнення займаної житлової площі у звязку із необхідіністю подальшого продажу квартири (а.с.14). Відповідно до вимог ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається із змісту висновку Оджонікідзевського ВП ГУНП від 20.11.2015 року ОСОБА_3 дійсно зверталась до поліції з приводу образ з боку співмешканця ОСОБА_7 та можливого відношення останнього до втрати мобільного телефону. Перевірка за даним фактом була припинена у звязку із подачею ОСОБА_3 заяви про припинення подальшого розгляду. (а.с.27). В ході розгляду справи було оглянуто матеріали за даною перевіркою та з пояснень ОСОБА_7 наданих в ході перевірки вбачається, що з ОСОБА_3 він перебував в сімейних стосунках, які припинені в 2015 році. Окрім не заперечення обставин перебування у фактичних шлюбних стосунках та ведення спільного господарства сторонами у справі, ці обставини також були підтверджені в судовому засіданні показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6. Так, свідок ОСОБА_5 пояснювала, що знає ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2004 року, ходили один до одного в гості, вони вели спільне господарство, а в 2014 році дізналась, що вони вже нібито не одна родина. Після 2014 року була один раз в квартирі, ОСОБА_1 не бачила, в квартирі були речі ОСОБА_3, у них був один холодильник, різні спальні, ремонт в квартирі вони не робили. Свідок ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 її друзі, з 2003 року спілкувались дуже часто, це була родина, вона бувала у них у гостях, а з 2014 року спілкування вже фактично не пітримує, знає, що у них припинились стосунки.

Відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин із власником квартири (будинку) не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Передбачені ст. ст. 9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК України. Тобто, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 вселилась в квартиру за згодою співвласників, як член сімї, як співмешканка ОСОБА_2 та протягом часу з 2004 року вони вели спільне господарство, проживали як подружжя, зазначені стосунки припинені в 2015 році, будь-яких порушень, визначених ст.116 ЖК України, з боку ОСОБА_3, в ході розгляду справи не встановлено. Тому підстав для задоволення первісного позову суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут визначається як право обмеженого користування чужим майном, встановлений в інтересах певної особи. Правовідносини з приводу встановлення сервітуту можуть виникнути за наявності двох суб'єктів, одним із яких є власник або володілець майна, інша особа - яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Об'єктом житлового сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеного власником житла. Враховуючи зміст ч. 1 ст.405 ЦК України та частина, яку вправі займати член сім'ї власника житла, визначається останнім при його вселенні в якості члена сім'ї.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 є колишнім членом сім'ї власника квартири та має право на користуватися займаним нею приміщенням. У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Тобто, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у 2004 році зі згоди власників квартири була зареєстрована у спірній квартирі в якості члена сімї, тим самим набула рівного з власниками права користування спірною квартирою. При проведенні реєстрації між власниками та ОСОБА_3 не укладено жодних домовленостей щодо обмежень у користуванні квартирою чи строковості реєстрації в ній місця проживання. Погіршення стосунків членів сім'ї чи зміна в односторонньому порядку волевиявлення позивача як співвласника житла не є саме по собі підставою для зміни обсягу права ОСОБА_3 на користування житловим приміщенням за відсутності укладених між сторонами відповідних угод чи передбачених законом підстав. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги за зустрічним позовом щодо визнання права користування підлягають задоволенню, а підстав для задоволення вимог щодо встановлення сервітуту не вбачається.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України враховуючі відмову в задоволені первісного позову судові витрати за первісним позовом стягненню з відповідача не підлягають. Також, з урахуванням пропорційно задоволених вимог за зустрічним позовом, а саме часткового задоволення вимог щодо визнання права та відмови в задоволенні вимог про встановлення сервітуту, тобто половина заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 275 гривень 60 копійок в рівних частках, по 137 гривень 80 копійок з кожного.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 383, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 64, 109, 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право користування житлом у квартирі АДРЕСА_8.

В задоволенні вимог щодо встановлення сервітуту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати пропорційно від задоволення позовних вимог в сумі 275 гривень 60 копійок в рівних частках, по 137 (сто тридцять сім) гривень 80 копійок з кожного.

Повний текст рішення виготовлений 25.09.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий:суддя ОСОБА_8