Справа № 523/4677/16-ц
Провадження №2/523/1077/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

при секретарі - Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - про стягнення боргу за договором кредитування, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся із зазначеним позовом до суду в якому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу за кредитним договором, в загальному розмірі 1 588 497,65гривень, яка в свою чергу складається з суми боргу по кредиту в розмірі 1 374 887,23 гривень, суми боргу по відсоткам в розмірі 213 610,41гривень, а також понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_1 прийняти на себе зобов'язання по кредитним договорам не виконав, отримані кредитні грошові кошти не повернув, за користування кредитом відсотки не сплатив. ОСОБА_2, яка виступає поручителем, також не виконала прийняті на себе зобов'язання. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача пред'явлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася без поважних на те причин. Про день, час та місце розгляду справи належним чином направилися судові виклики.

ОСОБА_1 не визнав пред'явлені позовні вимоги та пред'явив зустрічний позов в якому просить визнати недійсними кредитний договір № МL-501/014/2008, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» 01 лютого 2008р. та іпотечний договір №РСL-501/014/2008 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» від 01 лютого 2008р. Зустрічний позов обґрунтований тим, що на думку ОСОБА_1, ПАТ «ОТП Банк» (далі за текстом Банк) укладаючи з ним договір кредитування ввів його в оману, використовуючи нечесну підприємницьку діяльність, зокрема в частині розрахункових графіків - абсолютного подорожання кредиту. В порушення постанови НБУ №168 Банк його не попередив про валютні ризики під час виконання зобов'язання, не надав інформацію щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу. В порушення ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк при укладанні кредитного договору не надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту. На думку ОСОБА_1 кредитний договір порушує вимоги ст. 626 ЦК України, так як передбачає пріоритетність прав тільки у Банка. Умови кредитного договору є несправедливими та дискримінаційними, зокрема встановлення Банком можливості в односторонньому порядку, без укладання додаткового договору, підвищувати на 4% річних фіксованого процента, у випадку порушення ОСОБА_1 своїх зобов'язань (п.1.4.1.5.1.), чим порушив ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 пред'явлений зустрічний позов підтримала, просить задовольнити.

Представник ПАТ «ОТП Банк» зустрічні позовні вимоги не визнала, та просила застосувати наслідки пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору про надання споживчого кредиту № МL-501/014/2008 від 01.02.2008р. ЗАТ «ОТП Банк», яке згодом змінило назву на ПАТ «ОТП Банк», надало ОСОБА_1 кредит у вигляді грошових коштів у розмірі 61 401,92 доларів США, строком користування до 01 лютого 2028р. зі сплатою фіксованої процентної ставки 3,99% річних + FIDR. ОСОБА_1 як позичальник зобов'язався повернути зазначену суму грошей та сплатити відсотки за його користування.

Факт укладання вказаного кредитного договору та отримання кредитних грошових коштів в іноземній валюті (долар США) ОСОБА_1 не оспорюється та був визнаний його представником у судовому засіданні.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався проводити сплату по повернення отриманих кредитів та відсотків.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти та комісію.

В зв'язку з неналежним виконанням прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором Банк нарахував суму заборгованості за вказаним вище кредитним договором, яка станом на 12.03.2016р. складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 53 197,11 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 1 374 887,23грн., та відсотків в розмірі 8265,01 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 213 610,41 грн.

За договором поруки №SR-501/014/2008 від 01 лютого 2008р. ОСОБА_2 як поручитель, прийняла на себе зобов'язання відповідати перед позивачем по справі за належне виконання прийнятих на себе зобов'язань ОСОБА_1 по кредитному договору № МL-501/014/2008 від 01.02.2008р. в повному обсязі. Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Додатково між позивачем та ОСОБА_1 01.02.2014р. було укладено договір іпотеки, який був посвідчений в нотаріальному порядку, за яким ОСОБА_1 в рахунок належного виконання згаданого вище кредитного зобов'язання, передав ПАТ «ОТП Банк» придбану ним у приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, оцінуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги неналежне виконання ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов'язань, як позивальником, та неналежного виконання ОСОБА_2, як поручителем зобов'язань за договором поруки, що є недопустимим, суд дійшов висновку, що первісні пред'явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог то вони є безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільним кодексом України термін «обман» визначений у ст. 230, яка регламентує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснено у п. 20 Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р., правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Закон України «Про захист прав споживачів» гарантує споживачам кредитних послуг ряд гарантій. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, споживачі мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону, продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Істотна зміна курсу валюти підпадає під визначення поняття "істотний недолік", що в свою чергу впливає на вартість (ціну) кредиту.

Істотний недолік, згідно п. 12 ст. 1 Закону, - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно п. д) ч. 2 ст. 11 Закону, перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Той самий обов'язок банку повідомити споживача про сукупну вартість кредиту зазначений і у п. в) ч. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 р.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна містити: дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції (п.6 ч.1).

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону, інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Частина 3 вказаної статті встановлює, що продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обов'язково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції.

Ціна є одним із визначальних критеріїв для здійснення споживачем свідомого вибору. Ціна товару (послуги) та термін дії Договору є істотними умовами будь-якого договору, а тому мають погоджуватися сторонами. їх зміна в односторонньому порядку є недопустимою.

Судом встановлено, що до укладання кредитного договору ОСОБА_1 заповнював кредитну заявку від 01.02.2008р., в якій він просив видати йому кредит строком користування до 01.02.2028р., в розмірі 61401,92 дол. США, під 3,99 % річних, шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі на поточний рахунок, відкритий на його ім'я. З представленого Банком інформаційного листа від 01.01.2008р., та додатку №1 до вказаного інформаційного листа, підписаних ОСОБА_1, убачається, що Банком було надано ОСОБА_1 повну інформацію про умови кредитування, суму кредиту, строк на який кредит може бути одержаний, мету його отримання, форми та види його забезпечення, інформацію з орієнтованою сукупною вартістю кредиту, тощо, тобто Банком в повному обсязі було виконано вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, посилання ОСОБА_1 у зустрічному позові на його неповідомлення з боку Банку в письмовій формі, про зазначені вище умови кредитування є хибними та не заслуговують на увагу.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов'язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред'явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не довив, не підтвердив належними та допустимими доказами істотність значення обставин, щодо яких його було введено в оману, а так саме і факт обману при укладанні кредитного договору. Такі посилання у зустрічному позові на обман ОСОБА_1 ґрунтуються на припущеннях, що не може бути прийнято судом, як доведений факт.

Статтею 47 Закону України «Про банк та банківську діяльність» встановлено, що Банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті. Факт відсутності у Банку відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг з іноземною валютою на час укладання спірного договору кредитування не оспорювався. Таким чином, правових перешкод для того, щоб Банк мав право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно, вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті немає. Більш того, виходячи з обсягу заявлених позовних вимог, Банк вимагає повернення боргу за кредитним договором в національній валюті - гривні.

Згідно п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно з п. 22 ст.1 Закону, споживач - фізична особа. Яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

В ч.1 ст. 11 Закону зазначається, що Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати, зокрема, висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-ра/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг).

Як зазначалося вище Банком до укладення кредитного договору в письмовій формі в повному обсязі було надано ОСОБА_1 інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, судом не встановлені будь-які обставини, які мають правові наслідки визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 був пропущений строк позовної давності в частині заявлених вимог про визнання недійсними договорів з наступних підстав.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі порушення прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 під час укладання оспорюваних договорів, позовна давність за вимогами про визнання договорів недійсним повинен обчислюватися з дня укладання оспорюваних договорів.

У виниклих між сторонами правовідносинах строк позовної давності складає три роки.

Як зазначено вище договір кредиту та іпотеки був укладений між сторонами 01.02.2008р. З зустрічними позовними вимогами ОСОБА_1 звернувся до суду 24.10.2016р., про що свідчить відмітка на зустрічній позовній заяві (а.с.85). Тобто, позивач звернувся до суду з пропуском визначеного законом трирічного строку.

Таким чином, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на пропущення ОСОБА_1 строку позовної давності, що вказує на обґрунтованість заяви представника Банку про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, а як наслідок на підставу для відмови в задоволенні пред'явлених позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в зв'язку з відсутністю порушеного матеріального права, а не пропуску позовної давності.

Посилання представника ОСОБА_1 на те що строк позовної давності слід відраховувати від дати звернення ПАТ «ОТП Банк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судом відхиляються, так як така позиція не узгоджується та суперечать вимогам ст.253 ЦК України.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів в рівних частках на користь позивача судові витрати пов'язані зі сплатою ним судового збору в розмірі 23827,47 гривень.

Керуючись ст.ст.10,11,57,64,88,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (іпн.НОМЕР_1), ОСОБА_2 (іпн.НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» () заборгованість за кредитним договором в розмірі суми боргу по тілу кредиту 1 374 887,23гривень, суму боргу по відсоткам в розмірі 213 610,41 гривень.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (іпн.НОМЕР_1), ОСОБА_2 (іпн.НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» () судові витрати в розмірі 23827,47 гривень.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» - про захист прав споживачів - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його оголошення.

Суддя -