Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2870/16-ц Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 24 Доповідач Косигіна Л. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Публічного акціонерного товариства «Вібросепаратор» «ВС-Партнер», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Вібросепаратор» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень заявлених вимог (а.с. 177-179, 215-217), просив стягнути з відповідача:

- 48423 грн. 36 коп. заборгованості за договором підряду;

- неустойку (пеню) в сумі 452 грн. 27коп.;

- 3% річних в розмірі 3717 грн. 32 коп.;

- індексацію в сумі 16534 грн. 53 коп.;

- упущену вигоду в розмірі 85261 грн. 63 коп.;

- індексацію упущеної вигоди в сумі 49227 грн. 27 коп.;

- 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.06.2013 року між ним і відповідачем був укладений цивільно-правовий договір №26, відповідно до якого він виконував роботи (надавав послуги) за завданням замовника (відповідача). 09.08.2013 року замовник прийняв виконані ним в період з 25.06.2013 року по 15.07.2013 року роботи та не висловив жодних претензій. Однак, в порушення умов договору, підприємство не провело з ним повного розрахунку протягом 14 календарних днів, що передбачено договором, чим спричинило збитки у вигляді упущеної вигоди, оскільки вказані кошти він міг би покласти на депозитний рахунок і отримати відсотки. Внаслідок таких дій відповідача, йому спричинено моральну шкоду, так як він тривалий час був позбавлений можливості розпоряджатися коштами, вимушений був багато місяців відвідувати підприємство, у зв'язку із чим зазнав моральних страждань та нервових зривів, у нього погіршилися стосунки у родині. За таких обставин, просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП ПАТ «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» на користь ОСОБА_1 три відсотка річних в сумі 1693 грн. 65 коп. та 16620 грн. 72 коп. інфляційних втрат. У задоволенні решти вимог відмовлено, вирішено питання про відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне з'ясування, просив рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.06.2013 року між ДП ПАТ «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» (замовником) та ОСОБА_1 (підрядником) укладено цивільно-правовий договір №26 (а.с.14-15, 17), відповідно до п.1.1 якого позивач зобов'язувався в порядку і на умовах, визначених договором, виконати роботи (надати послуги) за завданням відповідача, а відповідач зобов'язувався в порядку і на умовах, визначених договором, прийняти і оплатити роботу (послуги) згідно завдання (додаток №1).

Згідно п.2.1 Договору ціна роботи становить 48423 грн. 36 коп.

Як вбачається з п.п. 2.3, п.2.4 Договору підписання акту прийняття-передачі виконаних робіт представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку та підтвердженням факту виконаних робіт; оплата виконаної підрядником роботи (наданих послуг) здійснюється на підставі актів прийняття-передачі виконаних робіт впродовж 14 календарних днів з дати їх підписання.

Відповідно до змісту Акту прийняття-передачі виконаних робіт від 09.08.2013 року, в період з 25.06.2013 року по 15.07.2013 року ОСОБА_1 виконав та передав роботу за завданням відповідача (а.с.16). Замовник прийняв вказану роботу по обсягу, якості та строкам виконання. Всього до сплати належить 48423 грн. 36 грн. Жодних претензій до якості, обсягу та строкам виконання робіт замовник не мав.

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовник), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення умов договору підряду здійснив оплату виконаних робіт з пропуском строку, визначеного п. 2.4 Договору (а.с. 221), зокрема, ОСОБА_1 отримав:

-6000 грн., згідно копії видаткового касового ордера від 25.06.2013 року (а.с. 90);

-8000 грн., згідно копії видаткового касового ордера від 14.08.2013 року (а.с. 89);

-3000 грн., згідно копії видаткового касового ордера від 22.08.2013 (а.с.88);

-2000 грн., згідно копії видаткового касового ордера від 11.09.2013 року (а.с. 86);

-2000 грн., згідно відомості на виплату грошей №ВС-0000204 за серпень 2013 року, отримано 20.09.2013 року (а.с. 87);

-2000 грн., згідно копії видаткового касового ордера від 18.10.2013 року (а.с. 85);

-17000 грн., згідно копії видаткового касового ордера від 06.12.2016 року (а.с. 222).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 заперечував отримання коштів в сумі 2000 грн. та 6000 грн. (відомість на виплату коштів №ВС-0000204 та видатковий касовий ордер від 25.06.2013 року), зазначивши, що його підпис підроблено. Крім того, посилався на відсутність оригіналів платіжних документів. Судом було роз'яснено йому право на заявлення клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак позивач таким правом не скористався ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Доводи апелянта про те, що через відсутність у справі оригіналів вищезазначених платіжних документів їх не можна брати до уваги, є безпідставними, оскільки копії видаткових касових ордерів та відомості, що долучені до матеріалів справи, належним чином засвідчені, а оригінали оглядалися під час розгляду справи в суді першої інстанції 26.10.2016 року, що підтверджується змістом журналу судового засідання (а.с. 204).

З довідки ДП ПАТ «Вібросепаратор» «ВС-Партнер» №17 від 07.12.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 нараховано 48423 грн. 36 коп., з яких утримано податки в сумі 8423 грн. 36 коп., до сплати - 40000 грн. (а.с. 221).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень ст.ст. 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що Акт прийняття-передачі виконаних робіт підписано сторонами 09.08.2013 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кошти сплачені позивачу 25.06.2013 року, 14.08.2013 року, 22.08.2013 року на загальну суму 17000 грн. не є простроченими, оскільки видані в межах 14 денного строку, встановленого п. 2.4. Договору.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про те, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 1693 грн. 65 коп. та 16620 грн. 72 коп. інфляційних втрат, зважаючи на суми конкретної простроченої заборгованості, дати виплати та кількість прострочених днів за кожний період окремо. Під час апеляційного розгляду позивачем не надано суду будь-яких доказів на спростування даних розрахунків.

Виходячи з того, що цивільно-правовим договором №26 від 25.06.2013 року, укладеним між сторонами, не передбачено стягнення пені у разі несвоєчасного розрахунку за цим договором, суд першої інстанції правильно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача 452 грн. 27 коп. неустойки (пені).

Відповідно до п. 5.3. Договору, у випадку невиконання або неналежного виконання однією із сторін зобов'язань за договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки, включаючи втрачену вигоду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач пов'язує упущену вигоду в розмірі 85261 грн. 63 коп. з тим, що він віг би покласти кошти, отримані за договором підряду, на депозитний рахунок банку та одержати відсотки. Однак, відповідач своєчасно з ним не розрахувався, а тому він не скористався такою можливістю.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження упущеної вигоди та її розміру, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 85261 грн. 63 коп. упущеної вигоди і нарахованих на вказану суму інфляційних втрат у розмірі 49227 грн. 27 коп. Твердження позивача про те, що він міг покласти кошти за договором на депозитний рахунок банку та отримати відсотки, є нічим іншим, як припущенням, а не реальними втратами, понесеними у зв'язку із неналежним виконанням умов договору підряду.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, при цьому, договором підряду не передбачено відшкодування моральної шкоди за будь-які порушення, допущені сторонами під час його виконання. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в сумі 200000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді