Справа № 308/6267/15-ц
18 вересня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. На адресу суду надійшла заява представника позивача, про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просить їх задовольнити повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 18.09.2017 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи у звязку її хворобою, разом із тим, до заяви не додано жодного належного доказу про поважність її відсутності у судовому засіданні (долучена фотокопія довідки є поганої якості та нечитабельна). З урахуванням обставин справи, суд визнає причини неявки відповідача та його представника у судове засідання, призначене на 18.09.2017 року, неповажними.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
За приписом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, засада змагальності у цивільному процесі є засадою особистої автономії сторін у цивільному процесі. Від волевиявлення сторін повинні залежати дії суду в доказовій діяльності. Активне втручання суду в доказову діяльність сторін без волі на те суперечить суті і природі цивільних прав, які особа здійснює вільно, на власний розсуд.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому ОСОБА_2, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 від 24.03.2008 року.
Згідно умов Кредитного договору Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та відсотки за його користування, сплатити винагороду (комісію) в строк та в порядку, встановленому договором, а саме щомісячно починаючи з наступного місяця в період сплати, з 24 по 28 число кожного місяця, Позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 425,35 дол.США для погашення заборгованості за договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.
Пунктами 14.2 та 14.3 Кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого п.6.2.4 даного ОСОБА_2, а також зобовязання, передбаченого п.6.2.2 та п.6.2.3 ОСОБА_2 має право нарахувати, а Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
В порушення умов ОСОБА_2, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України Позичальник ОСОБА_1 свої зобовязання належним чином не виконує, не здійснює погашення заборгованості за кредитом у встановленому ОСОБА_2 порядку та строки.
Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Судом встановлено, що у звязку із неналежним виконанням Позичальником взятих на себе зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за його користування та винагороди, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Кіровським районним судом м.Дніпропетровська від 16.05.2011 року по справі №2-1823/2011 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТзОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 27584,50 дол.США за кредитним договором №MKМОАЕ000059240 від 24.03.2008 року, що становить 219658,13 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили, а тому встановлені ним обставини у відповідності до ч.2 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З клопотання позивача про уточнення позовних вимог від 19.04.2016 року (а.с.53) слідує, що сума заборгованості, яка стягнута з відповідача за судовим рішенням складається з наступного: 16597,27 дол.США заборгованість по тілу кредиту; 2434,20 дол.США - заборгованість по відсоткам; 401,39 дол.США заборгованість по комісії; 6808,19 дол.США заборгованість по пені; 31,39 дол.США штраф (фіксована частина); 1312,05 дол.США штраф (процентна частина).

На момент розгляду справи судове рішення Позичальником (Боржником) ОСОБА_1 не виконано, заборгованість по кредиту за кредитним договором №MKМОАЕ000059240 від 24.03.2008 року не погашена.

Згідно розяснень, що містяться в п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

З наданого представником позивача уточнюючого розрахунку заборгованість Позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №MKМОАЕ000059240 від 24.03.2008 року станом на 19.05.2015 року (за мінусом стягнутої суми за рішенням суду від 16.05.2011 року по справі №2-1823/2011) складає 41140,93 дол.США, в тому числі: 104,11 дол.США заборгованість по кредиту (страхові платежі по заставі автомобіля); 860,96 дол.США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 270,94 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом; 39904,92 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 12,08 дол.США штраф (фіксована частина); 2057,05 дол.США штраф (процентна частина).

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що Позичальник ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконує свої зобовязання за кредитним договором та не сплачує заборгованість по кредиту, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MKМОАЕ000059240 від 24.03.2008 року, а саме: 104,11 дол.США заборгованість по кредиту (страхові платежі по заставі автомобіля); 860,96 дол.США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 270,94 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідно до розяснень, що викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

24 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитно-заставний договір №MKМОАЕ000059240, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 18333,30 дол. США.

Пунктами 14.2 та 14.3 Кредитного договору визначено, що у випадку порушення Позичальником зобовязання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого п.6.2.4 даного ОСОБА_2, а також зобовязання, передбаченого п.6.2.2 та п.6.2.3 ОСОБА_2 має право нарахувати, а Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Згідно п.14.10 Кредитного договору нарахування та сплата неустойки за цим договором здійснюється в гривнях України. У випадку, якщо кредит надається в іноземній валюті, неустойка сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

З досліджених судом матеріалів справи слідує, що нарахування позивачем пені за кредитним договором було здійснено в доларах США, у розмірі 39904,92 дол.США, що за курсом 21,8 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2015 року, яке надано позивачем до матеріалів справи, складає 869927,26 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафів відповідно до умов договору, а саме: 12,08 дол.США штраф (фіксована частина); 2057,05 дол.США штраф (процентна частина), суд зазначає наступне:

Пунктом 14.9 Кредитного договору визначено, що при порушенні Позичальником будь-якого грошового зобов'язання за ОСОБА_2 понад 30 календарних днів, ОСОБА_2 має право нарахувати, а Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 (двісті пятдесят) грн., плюс 5 % від суми невиконаного зобовязання. Проте, позивачем нараховано штраф (процентна частина), в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки за змістом статті 549 ЦК України штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій.

Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В той же час, згідно правової позиції Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Окрім того, вказані суми штрафів позивачем нараховано у доларах США, розрахунку про перерахування вказаних суму у гривневому еквіваленті по курсу НБУ суду не надано, як це визначено у п.14.10 ОСОБА_2.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь Банку слід стягнути штраф (фіксована частина) за порушення грошових зобовязань відповідно до п.14.9 Кредитного договору у розмірі 250 грн., а у за задоволені вимоги в частині стягнення 2057,05 дол.США штрафу (процентна складова) відмовити.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MKМОАЕ000059240 від 24.03.2008 року у розмірі 1236,01 дол.США, з яких: 104,11 дол.США заборгованість по кредиту (страхові платежі по заставі автомобіля); 860,96 дол.США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 270,94 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 39904,92 дол.США, що за курсом 21,8 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2015 року, яке надано позивачем до матеріалів справи, складає 869927,26 гривень, а також 250 грн. штрафу (фіксована частина) за порушення грошових зобовязань відповідно до п.14.9 Кредитного договору. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним судові витрати в розмірі 3654,00 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99, 192, 526, 527, 530, 533, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 213, 215, - 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рах.№3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором №MKМОАЕ000059240 від 24.03.2008 року у розмірі 1236,01 дол.США, з яких: 104,11 дол. США заборгованість по кредиту (страхові платежі по заставі автомобіля); 860,96 дол.США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 270,94 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 39904,92 дол. США, що за курсом 21,8 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.05.2015 року, яке надано позивачем до матеріалів справи, складає 869927,26 гривень, а також 250 грн. штрафу (фіксована частина) за порушення грошових зобовязань відповідно до п.14.9 Кредитного договору.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент. код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, рах.№3111, МФО 305299) сплачений судовий збір у розмірі 3654,00 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6