АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нечитайло Інна Вацлавівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_4, після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, спадкоємцем першої черги за яким є також брат позивачки - ОСОБА_2, який проживав разом з матір'ю та подав заяву на прийняття вищезазначеної спадщини.

Посилаючись на те, що після неодноразових звернень до нотаріусів про прийняття спадщини позивачка була введена останніми в оману, у зв'язку з чим їй було відмовлено в прийнятті спадщини через пропуск шестимісячного строку на прийняття спадщини, просила визнати причинии пропуску вказаного строку поважними та визнати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.5), яка є матір'ю ОСОБА_1 (а.с.4,14).

13 січня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до ПН КМНО ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4, зі змісту якої убачається, що приватним нотаріусом посвідчено підпис позивачки на заяві, яка адресована у відповідну державну нотаріальну контору. Спадкова справа ПН КМНО ОСОБА_6 щодо майна померлої не оформлялась (а.с.8).

З матеріалів спадкової справи № 05/2011 вбачається, що 17 травня 2011 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (надалі - ПН КМНО) Нечитайло І.В. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подавав син спадкодавці - ОСОБА_2 (а.с.44,45).

11 червня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до Державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори, яким був посвідчений підпис позивачки за реєстраційним номером № 4-850 на заяві у якій остання зазначає про те, що вона претендує на отримання спадщини після смерті матері, при цьому, вказала на розуміння пропуску встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини та заявила, що буде звертатися до суду із заявою для надання додаткового строку для подачі заяви нотаріусу для прийняття спадщини після ОСОБА_4 і просить не видавати жодним спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину (а.с.58).

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до Дніпровського районного суду м. Києва, яким ухвалою суду від 27 червня 2014 року позов повернуто позивачці, з підстав ч. 2 ст. 121 ЦПК України (а.с.10).

18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою щодо оформлення спадщини, на яку їй була надана відповідь із роз'ясненням права подачі такої заяви до ПН КМНО Нечитайло І.В., яким заведена спадкова справа (а.с.11).

22 вересня 2016 року позивачка звернулася до ПН КМНО Нечитайло І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право власності (а.с.62).

Встановлено, що листом ПН КМНО Нечитайло І.В. від 28 вересня 2016 року за вих..№ 45/02-14 на заяву ОСОБА_1 було повідомлено про пропущення визначеного законом строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду із відповідною заявою (а.с.73).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з відсутності доказів поважності причин пропущення строку позовної давності щодо предмету позову.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Питання спадщини регулюється Книгою 6 Цивільного кодексу України, зокрема ст. 1216 ЦК України надає легальне визначення спадкування як переходу прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у абзаці 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій.

Твердження апеляційної скарги про те, що на підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини позивачкою було надано копію заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ОСОБА_6 від 11 січня 2011 року, тобто через 1,5 місяці після смерті матері - ОСОБА_4, яка нотаріально завірена, на серійному бланку ВРЕ 215028, підписана нотаріусом і ОСОБА_1, зареєстрована в реєстрі за № 22 та містить роз'яснення ст. 1296 ЦК України, а також довідка від 13 березня 2017 року, складена приватним нотаріусом ОСОБА_6, колегія суддів визнає такими, що не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по зверненню із заявою у визначений законом строк, а вказані документи не передбачають належності дотримання процедури успадкування.

Встановлено, що приватний нотаріус ОСОБА_6 лише засвідчила підпис ОСОБА_1 на заяві, яку остання адресувала державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини (а.с.8).

До того ж, звертаючись 11 червня 2011 року до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позивачка вказала про пропуск нею шестимісячного строку для прийняття спадщини та бажання звернення у суд із заявою для надання їй додаткового строку.

Відповідно до справи, подану ОСОБА_1 в суд заяву про визначення додаткового строку для прийняття спадщини 24 червня 2014 року визнано неподаною й повернуто, проте належно складену заяву позивачкою було подано у суд лише у жовтні 2016 року.

Доказів поважності причин звернення у суд з заявою за спливом визначеного законом шестимісячного строку, ОСОБА_1 не надано, а тому правові підстави до його поновлення відсутні.

Посилання апеляційної скарги на напружені стосунки із братом - ОСОБА_2 та неповідомлення останнім про його звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи, колегія суддів визнає такими, що не спростовують висновків районного суду про відсутність правових підстав до його поновлення.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/15831/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10042/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.