Справа № 266/2682/17
Провадження№ 2/266/860/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 вересня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Сараєва І.А., за участю секретаря Шишханової К.Р,. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,0612 га, розташовану в м. Маріуполі по вул. Ялтинська, б. 102-а. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що на спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності відповідачу на підставі рішення Маріупольської міської ради №110/3 від 16.03.1994 р. зареєстровано за №1 від 05.06.1994 р. Вказану земельну ділянку ОСОБА_2 надано для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно біржової угоди №2742 від 17.10.1994 р. укладеної на Маріупольській універсальній товарній біржі спірна земельна ділянка була продана ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 які в свою чергу 10.04.1995 р. на підставі біржової угоди №3536 укладеної на Маріупольській універсальній товарній біржі продали йому. 22.04.1995 р. він отримав дозвіл на будівельні роботи та побудував на спірній земельній ділянці житловий будинок літ А-2, гараж Е-1, сарай Б-1, літній душ В-1 та навіс Г-1 , що підтверджується технічним паспортом від 12.11.2014 р., проте у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку вказане домоволодіння та господарські споруди він не зміг здати в експлуатацію та відповідно отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок. Він намагався визнати біржову угоду на земельну ділянку дійсною в судовому порядку, проте йому було відмовлено у позові. Він звернувся до управління Держкомагенства в м. Маріуполі з питання щодо приватизації спірної земельної ділянки на його імя, однак йому було повідомлено, що дана земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_2 . Крім того 09.03.2017 р. він звернувся до юридичного департаменту Маріупольської міської ради із заявою для проведення державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку на його імя, проте йому було відмовлено у звязку із відсутністю у нього документів про кадастровий номер . Він 22 роки добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою №102-а по вул.. Ялтинській у м. Маріуполі, у нього на момент придбання земельної ділянки о 1995 р. не виникало сумніву, що земельна ділянка належить йому на праві приватної власності, він отримував, як власник дозволи на будівництво. Тому вважає, що є всі законні підстави визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку за набивальною давністю.

В судове засідання позивач не зявився, проте надав письмову заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, справу розглянути без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, проте надала письмову заяву в якій не заперечувала проти задоволення позову, справу розглянути без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, хоча про час, місце та дату розгляду справи було повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомили, в результаті чого, згідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 10 квітня 1995року на Маріупольській універсальній товарній біржі між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено біржовий контракт №3536 предметом якого була передача у власність (повне господарське володіння земельну ділянку №102-а по вул.. Ялтинській в м. Маріуполі, площею 0,0612га, в межах у відповідності з планом, цільове призначення проведення будівельних робіт. Під час укладення правочину сторони досягли домовленості по ціні правочину - 60 000 000 карбованців, передали документи на обєкт нерухомості. Вказана земельна ділянка була придбана продавцям на підставі біржової №2742 виданої МУТБ 17.10.1994 р. (а.с.12).

22 квітня 1995р. ОСОБА_1 Головне управління архітектури и градобудівництва м. Маріуполя надало письмовий дозвіл на проведення будівельних робіт на присадибній ділянці №102-а по вул.. Ялтинській в м. Маріуполі, на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 16 березня 1994року №110/3 (а.с.16)

12.11.2014 р. було складено МКП «Маріупольське БТІ» технічний паспорт на житловий будинок №102 а по вул.. Ялтинській у м. Маріуполі , а саме житловий будинок літ. А-2, гараж літ. Е-1, сарай літ. Б-1, літній душ літ. В-1, навіс літ Г-1 ( а.с. 25-33).

Згідно відповіді з Управління держкомагенства у м. Маріуполі від 02.10.2013р. №2013/4068 станом на 01.01.2013р. земельна ділянка, що розташована за адресою вул.. Ялтинська, 102-а приватизована. (а.с.15)

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 11.08.2014 р. яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 07.10.2014 р. залишено без змін задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки по вулиці Ялтинській №102-а в м. Маріуполі, оформленого по біржовому контракту №3536 від 10 квітня 1995року на Маріупольській універсальній товарній біржі відмовлено ( а.с. 19-24).

Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №34940296 від 26 квітня 2017 р. складеного державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_6, юридичного департаменту ММР відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності:приватна на земельну ділянку, що розташований Донецька область, м. Маріуполь, вулиця Ялтинська, земельна ділянка 102а, за субєктом ОСОБА_1, ( а.с. 13-14)

Згідно відповіді начальника відділу у місті Маріуполі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 16.06.2017 р. А-99/0-0.32-134/135-17 згідно даних відділу у м. Маріуполі станом на 01.01.2013 р. земельна ділянка, розташована за адресою:вул.. Ялтинська,102-А, приватизована ( а.с. 18).

Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю земельна ділянка площею 0,0612 га за адресою вул.. Ялтинська, №102 А у м. Маріуполі належить на праві приватної власності на землю ОСОБА_2 на підставі рішення Маріупольської міської ради від 16 березня 1994 року №110/3, землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1 ( а.с 11).

В період з 1995 року по даний час позивач здійснює володіння та користування вказаною земельною ділянкою, на даній земельній ділянці побудовано домоволодіння та господарські споруди позивачем.

Дані обставини підтверджуються наданими позивачем документами, які досліджені судом.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335і344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 16 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою площею 0,0612 га, за адресою: м. Маріуполь, вул. Ялтинська, 102-а, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 344 335 ЦК України, ст.ст. 8, 11, 15, 57, 58, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( іпн НОМЕР_1) право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,0612 га, за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Ялтинська, 102-а.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Сараєв І. А.