АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Волошиної В.М.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/1593/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М. Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Унікальний № 756/3543/16-ц

встановила:

у березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про витребування у відповідача квартири АДРЕСА_1, скасування договору купівлі-продажу вказаної квартири, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., за реєстровим номером 25121 від 13 жовтня 2008 року, та визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частину зазначеної квартири.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_9, якому на день смерті на праві приватної власності належала спірна квартира. В установлений законом строк 11 лютого 2003 року він подав заяву про прийняття спадкового майна до Одинадцятої київської нотаріальної контори. Крім нього спадкоємцем першої черги також є його рідний брат - ОСОБА_4

Позивач стверджував, що вказана квартира була незаконно відчужена 27 червня 2008 року від імені його батька майже через 6 років після його смерті шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_9 нібито продав, а ОСОБА_7 купив дану квартиру. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року вказаний договір був визнаний недійсним. Проте, 13 жовтня 2008р. спірна квартира була відчужена ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

Позивач посилався на те, що як спадкоємець має право витребувати у добросовісного набувача спірну квартиру та просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири у порядку спадкування за законом, так як позбавлений можливості захистити своє порушене право в інший спосіб.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року в позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

- 2 -

Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, за якими спірна квартира на час смерті спадкодавця належала йому на праві власності і була відчужена у 2008р. по підробленим документам.

Також представник позивача зазначає, що про продаж квартири відповідачу позивач дізнався у листопаді 2013р., коли був притягнений до участі у справі за позовом його брата у якості третьої особи, а тому ним не був пропущений строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 4 листопада 1999р. ОСОБА_9 належала квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини свого батька ОСОБА_9, який проживав у кватирі АДРЕСА_1, у зв'язку із чим була відкрита спадкова справа. Проте, свідоцтво про право на спадщину отримано ОСОБА_1 не було.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. 27 червня 2008р., зазначена квартира була відчужена ОСОБА_9 ОСОБА_7, який на підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 жовтня 2008р. відчужив цю квартиру ОСОБА_3

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015р. договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27 червня 2008р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О., визнаний недійсним.

22 грудня 2012р. за погодженням ОСОБА_1 заяву про прийняття спадщини батька ОСОБА_9 до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори подав ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є та не був власником спірної квартири, доказів, що квартира була викрадена у ОСОБА_9 чи у позивача суду надано не було, позивач не довів своє право на витребування майна із чужого незаконного володіння, спадкодавцю на час смерті такого права також не належало, а відповідач є добросовісним набувачем.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивач знав про існування спірної квартири у 2003р., коли звертався із заявою про прийняття спадщини, проте, не надав доказів причин пропуску строку позовної давності.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Так як ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 1 січня 2004р., суд першої інстанції неправильно застосував до спадкових правовідносин норми ЦК України, які набрали чинності з 1 січня 2004р., так як до даних відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР у редакції від 18 липня 1963р.

Згідно зі статтею 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і

- 3 -

батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 2 частини першої та частини другої статті 549 ЦК УРСР спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що на час смерті ОСОБА_9 на праві власності належана спірна квартира, позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини ОСОБА_9, а тому відповідно до вищезазначених норм матеріального права ОСОБА_1, як спадкоємець, який прийняв спадщину, є власником спадкового майна - спірної квартири - з моменту відкриття спадщини з ІНФОРМАЦІЯ_1

Проте, суд першої інстанції не врахувавши вищезазначені норми матеріального права, прийшов до помилкового висновку, що позивач ніколи не був власником спірної квартири, а його право власності на спадкове майно пов'язане із моментом державної реєстрації такого права.

Усупереч вимогам статей 548, 549 ЦК УРСР суд пов'язав збереження або втрату набутого спадкоємцем права власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину, у той час як свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права (стаття 560 ЦК УРСР).

Крім того, ні стаття 561 ЦК УРСР, ні стаття 1298 ЦК України, які передбачають право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину, не містять обмежувального строку одержання такого свідоцтва.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірна квартира була відчужена від імені ОСОБА_9 поза його волею, то він мав право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була відчужена від імені її законного власника ОСОБА_9 за підробленими документами, договір купівлі-продажу квартири, укладений від імені ОСОБА_9 визнаний судом недійсним саме з цих підстав, тому позивач, як спадкоємець власника, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, мав право на її витребування у добросовісного набувача, якою є ОСОБА_3

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов'язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об'єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту

- 4 -

цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Обов'язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Враховуючи положення статті 388 ЦК України, перебіг позовної давності за вимогами про витребування майна від добросовісного набувача починається за загальними правилами, визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про неправомірне відчуження його майна добросовісному набувачу.

Заперечуючи проти застосування позовної давності, представник позивача посилався на те, що про порушення свого права позивач дізнався у листопаді 2013р., коли був притягнений судом у якості третьої особи до участі у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Проте, надаючи пояснення у судовому засіданні 7 листопада 2013р., позивач зазначав, що спадковим майном він не цікавився, так як мати йому повідомила, що майно відсутнє. Однак, його брат ОСОБА_4 дізнався від працівників міліції, що з приводу квартири батька були вчинені шахрайські дії, про що повідомив йому і вони вирішили, що саме брат буде займатися питаннями повернення майна. Також позивач пояснював, що вони проживали разом із братом та матір'ю в одній квартирі.

З матеріалів цивільної справи № 756/2632/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_3, ОСОБА_14, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів, скасування реєстрації, реєстрації права власності, вбачається 27 квітня 2012р. працівниками управління карного розшуку ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_4 повідомлено, що спадковим майном його батька заволоділи злочинці по підробленим документам, у зв'язку із чим ОСОБА_4 11 серпня 2012р. звернувся із заявою до Оболонського районного управління ГУМВС України в м. Києві, за якою 21 серпня 2012р. порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (с.с.208 т.1 справи 756/2632/13-ц).

Враховуючи пояснення ОСОБА_1 у судовому засіданні 7 листопада 2013р., що підтверджується технічним записом, вбачається, що про своє порушене право він довідався або міг довідатися від свого брата ОСОБА_4 у квітні-серпні 2012р., а тому повинен був звернутися з позовом про захист свого порушеного права до квітня-серпня 2015р. Проте, з даним позовом позивач звернувся до суду 12 березня 2016р., тобто з пропуском трирічного строку.

При цьому, ні позивачем, ні його представником не було надано суду першої інстанції доказів у підтвердження того, що про своє порушене право позивач дізнався тільки 7 листопада 2013р. під час судового засідання, або що він не міг довідатися про своє порушене права у квітні-серпні 2012р., також не було надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду і не заявлено про його поновлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Позовні вимоги про скасування договору купівлі-продажу спірної квартири, який укладено 13 жовтня 2008р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, задоволенню не підлягають, оскільки ні ст. 16 ЦК України, ні іншими нормами матеріального права не передбачений такий спосіб захисту порушеного права, як скасування договору.

Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

- 5 -

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: