Провадження № 2/263/496/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Скрипниченко Т.І.,

при секретарі - Молчановій С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_2, який постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 Зазначена квартира на праві особистої приватної власності належить в рівних частках, тобто по ? частки кожному: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 28.10.1993 року. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишив заповіт, яким заповів їй грошовий банківський внесок. Спадщину вона прийняла та 19.04.1996 року отримала в Першій маріупольській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно. Свідоцтво на право на спадщину за законом на належну спадкодавцю ? частину вказаної квартири вона вчасно не отримала. Вважає, що як у єдиного спадкоємця першої черги за законом в неї виникло право на спадкування ? частини вказаної квартири. Спадщину вона фактично прийняла, оскільки фактично проживала сумісно зі спадкодавцем на дату його смерті в спірній квартирі. Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ново виявлене спадкове нерухоме майно у зв'язку з відсутністю доступу до архівних документів, які зберігаються в державному нотаріальному архіві в м. Донецьку, тому звернулась до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, з участю ії представника ОСОБА_3, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник позивача у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задовольнні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує.

На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на житло № НОМЕР_1, виданого 28.10.1993 року бюро приватизації житла ЖКГ комбінату «Азовсталь», зареєстрованого в Маріупольському БТІ 01.11.1993 року за реєстровим номером 35457, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до технічного паспорту загальна площа квартири АДРЕСА_1 складає 59,1 кв.м., житлова площа - 43,21 кв.м.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 року, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 ОСОБА_4 13.03.1965 року уклала шлюб, у зв'язку з чим змінено прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4, видане 17.10.1995 року Жовтневим відділом запису актів громадянського стану м.Маріуполя Донецької області.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 355 Цивільного Кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно довідки, виданої ПрАТ «МК «Азовсталь» 05.12.2016 року, ОСОБА_2 проживав з 13.03.1979 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року по АДРЕСА_1 однією сімьєю з донькою ОСОБА_1. Відповідно до паспорта позивача ОСОБА_1 зареєстрована АДРЕСА_1 з 13.03.1079 року.

Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. від 08.12.2016 року № 2598/02-31 ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року батька ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, відмовлено у зв'язку з відсутністю доступу до архивних документів, які зберігаються в державному нотаріальному архиві в м. Донецьку, що не дозволяє витребувати спадкову справу, відкриту до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2, та позбавляє можливості визначитися з колом спадкоємців за законом і встановити обсяг спадкового майна. У такому випадку усі інші заяви, що подаються після закінчення спадкової справи вважаються такими, що подані додатково.

Згідно листа Першої маріупольської державної нотаріальної контори № 2777/01-09 від 29.12.2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) по спадковій справі № 32 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 видане свідоцтво про право на спадщину 19.04.1996 року та спадкова справа вважається закінченою. Усі спадкові справи, що закінчені провадженням Першою маріупольською державною нотаріальною конторою за період 1943-2001 роки, були передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву, доступ до якого відсутній, оскільки знаходиться на території (м.Донецьк), що не підконтрольна Україні.

Згідно п. 1 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-ХП «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються привилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі викриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом и за заповітом.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року та яка прийняла спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших доказів. Аналогічні підстави задоволення позову передбачені в ст. 174 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведених норм права, того, що позивач прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, звернувся в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, вимоги позивача не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, відповідачем позовні вимоги визнані, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнає за позивачем право власності на частку квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 174, 213- 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 59,1 м2, жилою площею 43,21 м2, в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні підчас проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І. Скрипниченко