АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 654/863/16 -ц Головуючий в І інстанції Сіянко В.М.
Номер провадження №22-ц/791/1073/17 Доповідач Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна та позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою власністю, за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2017 року у справі,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ майна, яке перебуває у спільній сумісній власності сторін як колишнього подружжя.

04 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який в наступному роз рваний за рішенням суду.

За час спільного проживання набуто майно, а саме: будинок № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами, електрична плита HANSA, кухня, пилосос SAMSUNG, дзеркало у ванну кімнату з полицею та шафою, вішалка, ліжко з матрацом, дитяче ліжко, яке позивачка просила визнати майном, яке придбано сторонами під час спільного проживання однією сім'єю.

В зв'язку з неможливістю добровільно розділити сумісно нажите майно позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог, як подала до суду 21.09.2016 року просила суд, визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами, виділивши її частку в натурі, визнати за нею право власності на наступне рухоме майно: ліжко з матрацом; електричну плиту HANSA, дитяче ліжко, витребувавши останнє у ОСОБА_6

10 жовтня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання будинку № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області його особистою приватною власністю, посилаючись на те, що хоча спірний будинок і збудований під час перебування сторін у шлюбі, проте його будівництво велося за кошти, в еквіваленті 15000 доларів США, які йому подарувала бабуся, а також за кошти його батьків, натомість ОСОБА_5 жодної участі у будівництві будинку не приймала, спільних коштів на будівництво будинку вони не мали. З посиланням на статтю 57 СК України просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2016 року зазначені вище позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2017 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна задоволено частково.

Припинено право спільної сумісної власності сторін на будинок № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами.

Поділено будинок № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами, який перебував у спільній сумісній власності сторін наступним чином: визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частку, а за ОСОБА_6 право власності на 3/4 частки будинку № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами в ідеальних частках.

Поділено рухоме майно, яке перебувало у спільній сумісній власності сторін наступним чином:

визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на наступне майно: ліжко «Тетяна» з матрацом; електрична плита HANSA, дитяче ліжко;

визнано за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на наступне майно: кухня, пилосос SAMSUNG, дзеркало у ванну кімнату з полицею та шафою, вішалка.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1 738,93 грн. понесених судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою власністю відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 Валеріїна просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення , яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом при ухваленні рішення неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати:

в частині припинення права спільної сумісної власності сторін на будинок № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами;

поділу будинку № 113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами, який перебував у спільній сумісній власності сторін та визнання за ОСОБА_5 права власності на ? частку, а за ОСОБА_6 право власності на ? частки спірного будинку в ідеальних частках;

визнання за ОСОБА_5 права особистої приватної власності на ліжко «Тетяна» з матрацом та відмовити ОСОБА_5 у цих позовних вимогах, а також в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 про визнання нерухомого майна особистою власністю та задовольнити позов ОСОБА_6 в повному обсязі, змінити розподіл судових витрат.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 частково, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням участі сторін у будівництві спірного будинку необхідно відступити від принципу рівності часток подружжя у спільному нерухомому майні, визначивши частку ОСОБА_5 у спірному будинку у розмірі 1/6, яку з урахуванням інтересів дитини, яка перебуває на її утриманні вважає за необхідне збільшити до ?, визначити частку ОСОБА_6 у спірному будинку у розмірі ? відповідно.

Вирішуючи вимоги поділу іншого майна подружжя, суд виходив з визнання сторонами його складу та вартості, не доведення ОСОБА_6 належності йому на праві приватної власності ліжка «Тетяна» .

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2007 року по 01 жовтня 2016 року (а.с.7,128).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку Діану, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.134), яка проживає з ОСОБА_5, що сторонами не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконкому Голопристанської міськради №104 від 30.08.2011 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.09.2011 року за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок №113-б, вул.200 річчя м. Гола Пристань м. Гола Пристань Херсонської області (а.с.113). Сторонами не заперечувалося, що ОСОБА_5 разом з дитиною не мають іншого житла, окрім вищезазначеного.

З дозволу на виконання будівельних робіт та акту готовності обєкта до експлуатації вбачається, що дозвільні документи на будівництво індивідуального житлового будинку та його готовність до експлуатації мали місце з 2008 року по липень 2010 року (а.с.114-117).

За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Наведена вище правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року (справа №6-1568цс16) і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 надана розписка про отримання в дар від бабусі ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 15000 доларів США на будівництво будинку (а.с.133).

Згідно ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян укладається у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню.

А отже, недотримання вимог закону унеможливлює визнання зазначеної розписки дарування валютних цінностей тією обставиною, яка є підставою для визнання будинку особистою приватною власністю ОСОБА_6

Отримання коштів на будівництво у дар від батьків ОСОБА_6 також не було доведено належними та допустимими доказами, а тому підстави для визнання будинку його особистою приватною власністю відсутні, висновок про що судом першої інстанції зроблений правильно, а тому доводи його апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті.

Вирішуючи питання щодо правового режиму майна, придбаного, набутого за час шлюбу, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Отже, враховуючи, що подружжя під час сумісного проживання навчалися, працювали в установах, працювали в теплицях батьків ОСОБА_6, що було суттєвим джерелом доходу сімї, вели спільне господарство, виконували взаємні права та обовязки, отримували допомогу від батьків обох сторін , яка була направлена на надання спільних коштів саме сімї ОСОБА_6 та в її інтересах, а не безпосередньо комусь з подружжя, будували будинок для своєї сімї та сумісного проживання в ньому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до норм ст. 70 СК України в редакції на час виникнення правовідносин, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відступлення від рівності часток у праві власності на будинок, визнавши, що ОСОБА_6. з підстав його більшої участі у будівництві будинку право власності на ? частки у будинку, оскільки його більша участь у будівництва будинку, який будувався для сімї і в інтересах сімї матеріалами справи не доведена. Крім того, ОСОБА_6 визнавав лише те, що будинок є його особистою приватною власністю, оскільки будувався за гроші, які подарувала бабуся та дарували (надавали) його батьки. А отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про необґрунтованість висновку суду про поділ будинку в частках визначених судом, є обґрунтованими.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (чч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України).

З висновку судової будівельно-технічної експертизи 43/2016 від 30 серпня 2016 року вбачається, що поділ домоволодіння, розташованого за адресою Херсонська область, м. Гола Пристань, вул. 200-річчя Голої Пристані,113-б, в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників неможливий (а.с.49-70).

За висновками судової експертизи, відступлення від часток тягне за собою не тільки компенсацію за зменшення частки, але виконання вимог по переобладнанню та переплануванню приміщень.

Разом з тим, відповідно до ст.152 ЖК України виконання власниками робіт по переобладнанню та переплануванню жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких обєкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №406 до таких робіт зокрема, відносяться роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції. Якщо ж таке втручання передбачається, то зазначені роботи в індивідуальних житлових будинках виконуються на підставі Будівельного паспорта забудови земельної ділянки, який згідно Порядку видачі будівельного паспорта забудови видається уповноваженим органом містобудування та архітектури на підставі відповідної заяви власника будинку та пакета документів, перелік яких наведений.

Оскільки право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_6, ОСОБА_5 не має можливості як власник звернутися з заявою до відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури, а тому без отримання дозволу на переобладнання та перепланування спірного будинку вирішення вимоги реального поділу будинку не є можливим, що не позбавляє ОСОБА_5 на відповідне звернення після отримання правовстановлюючого документа на частку у праві власності на будинок.

Враховуючи, що реальний поділ будинку між ОСОБА_5 в силу вищезазначеного, здійснити на даний час не надається можливим, суд першої інстанції помилково вирішив про припинення права спільної сумісної власності сторін на будинок, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині припинення права спільної сумісної власності сторін на будинок підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач визнав, що сторонами за час шлюбу було придбано електричну плиту HANSA, кухню, пилосос SAMSUNG, дзеркало у ванну кімнату з полицею та шафою, вішалку, в зв'язку з чим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про поділ вказаного вище спільного майна подружжя. Враховуючи, що ОСОБА_6 не доведено про належність йому як дарунка ліжка «Тетяна» з матрацом, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про віднесення його до спільного майна подружжя, внаслідок чого ліжко виділено ОСОБА_5, а отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про наявність підстав для визнання зазначеного ліжка його особистою приватною власністю висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, з урахуванням викладеного, рішення суду в частині припинення права спільної сумісної власності сторін на будинок підлягає скасуванню. Це ж рішення суду в частині поділу будинку підлягає зміні: визначити за ОСОБА_5 ? частку у праві власності на будинок, за ОСОБА_6 ? частку у праві власності на будинок №113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань, в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного, ст.ст. 57,60,61,70,71 СК України, ст.ст.368-370,372, 719 ЦК України, ст.ст.307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 квітня 2017 року в частині припинення права спільної сумісної власності сторін на будинок скасувати.

Це ж рішення суду в частині поділу будинку змінити, визначити за ОСОБА_5 ? частку у праві власності на будинок, за ОСОБА_6 ? частку у праві власності на будинок №113-б по вул. 200-річчя м. Гола Пристань, в м. Гола Пристань Херсонської області разом з господарчими будівлями та спорудами.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 22 вересня 2017 року

Рішення набрало законної сили 19 вересня 2017 року

Суддя І.В. Склярська

ОСОБА_8ОСОБА_4