Справа № 128/4089/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2017 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді Бондаренко О.І.,

при секретарі Нагірняк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради, Вінницького району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вороновицької селищної ради, Вінницького району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи вимоги тим, що з 1993 року вона проживала в житловому будинку за адресою: Вінницька область Вінницький район, смт. Вороновиця, вул. Київська, буд. №17, разом з ОСОБА_2. В період проживання в будинку, який належав ОСОБА_2 позивач допомагала йому по господарству, доглядала за будинком, так як останній був похилого віку та не міг самостійно виконувати всі роботи.

Родини у ОСОБА_2 не було, тому він ставився до позивача, як до дочки, а вона вважала його своїм батьком.

На початку осені 1993 року ОСОБА_2 повідомив позивачу, що він відноситься до неї, як до дочки і вона єдиний живий член його родини, а тому він бажає залишити їй свій будинок та господарство після смерті, оскільки позивач до нього дуже добре відносилась та у всьому допомагала.

В грудні 1993 року ОСОБА_2 помер, так і не встигнувши подарувати належне йому на праві приватної власності майно. Незважаючи на це, позивач продовжила проживати в його будинку та доглядати за господарством. Також, позивач до цього часу вважає померлого ОСОБА_2 членом своєї родини, через що ходить до нього на кладовище, прибирає на могилі та періодично ремонтує памятник.

В 1995 році позивач вийшла заміж за ОСОБА_3, а в 1997 році у них народилася донька, Дєнгіна (дошлюбне ОСОБА_3) ОСОБА_4 та вони втрьох продовжили проживати в даному будинку.

Після смерті ОСОБА_5 позивач вважала, що є власницею будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Вінницька область Вінницький район, смт. Вороновиця, вул. Київська, буд. №17; по сьогоднішній день продовжує проживати в будинку разом з дочкою, доглядає за будинком та господарством, постійно утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонт, тобто, добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. Крім того, позивач постійно сплачує комунальні послуги за будинковолодіння.

Протягом усього часу, з 1993 року по теперішній час, жодні спадкоємці чи будь які інші особи не звертались до неї з приводу її вільного користування даним майном.

31.10.2016 року Вороновицькою селищною радою Вінницького району Вінницької області видано довідку про те, що позивач дійсно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, без реєстрації з 1993 року.

В березні 2016 року позивач звернулася до адвоката за правовою допомогою, на що було зроблено запити до КП «ВООБТІ», Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області та відділу ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького РУЮ у Вінницькій області.

30.03.2016 року Відділом ДРАЦС Вінницького РУЮ у Вінницькій області надано відповідь на запит, згідно якого відмовлено про надання такої інформації, оскільки персональні данні є конфіденційною інформацією особи та не підлягають розголошенню.

06.04.2016 року КП «ВООБТІ» надано довідку, в якій вказано, що будинок за адресою: Вінницька область Вінницький район, смт.Вороновиця, вул. Київська 17, належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності №92 від 17.10.1991 року, виданого Виконавчим комітетом Вороновицької селищної Ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області згідно із рішенням від

15.10.1991 року № 43 і записано в реєстрову книгу №10 за реєстровим №1156.

Крім цього, в довідці вказано, 16.09.2014 року будинок за адресою: Вінницька область Вінницький район, смт. Вороновиця, вул. Київська 17, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №26856712 взятий на облік, як безхазяйний.

707.04.2016 року Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру надало відповідь про неможливість надати інформацію про реєстрацію права власності на земельну ділянку, оскільки таку інформацію надає Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно, хоча на день смерті ОСОБА_2, а саме: станом на 1993 рік Державних реєстраторів не існувало, а тому інформація повинна була зберігатись в архіві Управління Держгеокадастру у Вінницькому районі Вінницької області Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а реєстратори не мають доступу до інформації, яка виникла ще до 1993 року.

08.11.2016 року позивач звернулась з адвокатським запитом до Вінницької районної Державної нотаріальної контори з проханням про надання інформації, чи заводилась спадкова справ після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 02.12.1993 року.

На запит Вінницькою районною Державною нотаріальною конторою була надана відмова, в зв'язку з тим що така інформація є конфіденційною.

Також, при житті ОСОБА_2 передав позивачу оригінали деяких документів на житловий будинок і земельну ділянку, які знаходяться за адресою: Вінницька область Вінницький район, смт. Вороновиця, вул. Київська 17, а саме: технічний паспорт на житловий будинок від 05.09.1991 року, будівельний паспорт земельної ділянки від 1979 року, на якій розташований будинок, що додатково підтверджує той факт, що позивач володіє вказаною нерухомістю добросовісно та не приховує свого володіння.

За наведених обставин, позивач звертається до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Київська, буд. №17 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області та на земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована за даною адресою.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позов свого довірителя підтримує, змін та доповнень не має, просить його задоволити.

Відповідач, представник Вороновицької селищної ради, Вінницького району Вінницької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, при вирішенні спору покладається на думку суду.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки КП «ВООБТІ» № 103 від 06.04.2016 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 589 на житловий будинок № 17 по вул. Київська в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, в яких інформація щодо власників формувалась до 31.12.2012 року, 21.12.1991 року КП «ВООБТІ» була проведена реєстрація права власності в цілому за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № 92 від 17.10.1991 року, виданого виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради народних депутатів Вінницького району Вінницької області, згідно рішення від 15.10.1991 року №43 і записано в реєстрову книгу №10 за реєстровим № 1156. В матеріалах інвентаризаційної справи № 589 наявна копія витягу з Держанвого Реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна серія та номер ЕЕЕ 769849, виданого 16.09.2014 року Реєстраційною службою Вінницького районного управління юстиції Вінницької області (а.с.25 0 26).

Також, факт належності на праві власності ОСОБА_2 житлового будинку № 17 по вул. Київська в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області підтверджується: технічним паспортом на будинок, виготовленим КП «ВООБТІ» 05.09.1991 року (а.с. 7 - 9), будівельним паспортом № 72 від 1979 року земельної ділянки (а.с. 11 - 14), свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, в матеріалах якого наявні акт від 06.01.1979 року про проведення фактичного наділу земельної ділянки під будівництво нового житлового будинку по вул. Київській в смт. Вороновиця з присадибної ділянки ОСОБА_2 в розмірі 0,12 га та рішення виконавчого комітету Вороновицької селищної ради народних депутатів від 08.01.1979 року про виділення ОСОБА_2 земельної ділянки (а.с. 15 -21), домовою книгою для прописки громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 22 - 24).

Згідно актового запису про смерть № 130 від 02.12.1993 року, виданого Вінницьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області 27.12.2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, помер 02.12.1993 року.

Як вбачається з повідомлення Вінницької районної державної нотаріальної контори № 3653/01-16 від 28.12.2016 року, спадкоємці після смерті ОСОБА_2 до нотаріальних контор та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася.

Згідно довідки Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області № 02-29/583 від 31.10.2016 року позивач ОСОБА_1 дійсно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5, без реєстрації з 1993 року (зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6) (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.9 до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

В п.11 вищевказаної Постанови вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року.

Відповідно до п. п.13, 14 Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15, 16 ЦК, а також частини 4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини 1 ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно ( пункт 5 частини першої статті 19 закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За даних обставин суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном у вигляді будинковолодіння та земельної ділянки в смт. Вороновиця по вул. Київська, 17, Вінницького району Вінницької області, продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 174, 197, 209, 212 215 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на:

житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Київська, буд. №17 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області;

земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована по вул. Київська, буд. №17 в смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: