Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/7012/16 Головуючий у 1 інстанції Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/778/579/17 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

Трофимової Д.А.,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначав, що він проходив службу на території Афганістану з 15.05.1982 р. по 28.10.1983 рр. Під час виконання службових обов'язків в Демократичній республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій отримав вогнепальне накрізне кульове поранення м'яких тканин правого стегна та верхньої третини правої гомілки. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я. Суттєве погіршення стану свого здоров'я позивач відчув на початку 2012 року, його почали непокоїти болі у області тазостегнових суглобів, болі у правому стегні, правій голені (вираженої інтенсивності), обмеження рухової активності тазостегнових та колінних суглобів, порушення сну, у зв'язку з чим, порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього виникають складнощі у зв'язку з проблемами зору (агніопатія сітківки), позивач страждає на безсоння на фоні сильних больових відчуттів. До того ж, у зв'язку зі зниженням моєї працездатності та встановленням обмежень щодо умов і характеру праці, я не можу продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, яке виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані.

Згідно консультативного висновку Клініки травматології та ортопедії від 22.05.2012 р. позивачу було встановлено діагноз: правосторонній кокс артроз III ст. з різким обмеженням функцій та больовим синдромом; інорідне тіло (осколок) верхньої третини гомілки; остеохондроз попереку (клінічний), люмбоішиалгія справа, больовий синдром слабкої виразності; ангіопатія сітківки. Рекомендовано оформлення до медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

Згідно висновку МСЕК серія АД №178860 від 30.05.2012 р. його визнано інвалідом 3 групи, по причині отриманого поранення при виконанні військового обов'язку, з обмеженням працездатності та рекомендоване стаціонарне та диспансерне лікування. Протягом 2013 року позивач тричі знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у медичних закладах.

На початку 2014 року його стан здоров'я знов погіршився, та після чергового обстеження йому було поставлено діагноз: післятравмтична дисциркулярна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. прогресуючий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (2-3 на тиждень) судинними кризами змішаного характеру, мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю; післятравматичний церебральний арахноїдит з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вистибуло - атактичним синдромом - центральною вестибулярною дисфункцією III ст., стійко вираженим цефалічним синдромом; післятравматична невропатія правого малогомілкового нерва з парезом стопи, порушенням функцій ходи.

На підставі повторного висновку МСЕК серії АВ №02870142 від 16.06.2014 р. йому була підтверджена 3-я група інвалідності, по причині отримання поранення при несенні служби.

Протягом 2015-2016 рр. позивач неодноразово проходив медичні обстеження та стаціонарне лікування в медичних закладах.

На підставі третього висновку МСЕК серії АВ №0304259 від 01.07.2015 р. йому була встановлена 3-я група інвалідності безстроково.

У зв'язку з травмою, отриманою при виконанні обов'язків військової служби та її наслідками зазнав душевних страждань, не може вести повноцінний спосіб життя, зазнав порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 30000 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Ц ПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

Відповідно до 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовусуд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України , зазначаючи про наявність правових підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на фактичних обставинах справи та є обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу на території Афганістану з 15.05.1982 р. по 28.10.1983 рр. Під час виконання службових обов'язків в Демократичній республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій отримав вогнепальне накрізне кульове поранення м'яких тканин правого стегна та верхньої третини правої гомілки. Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я. Суттєве погіршення стану свого здоров'я позивач відчув на початку 2012 року, його почали непокоїти болі у області тазостегнових суглобів, болі у правому стегні, правій голені (вираженої інтенсивності), обмеження рухової активності тазостегнових та колінних суглобів, порушення сну, у зв'язку з чим, порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього виникають складнощі у зв'язку з проблемами зору (агніопатія сітківки), позивач страждає на безсоння на фоні сильних больових відчуттів. До того ж, у зв'язку зі зниженням моєї працездатності та встановленням обмежень щодо умов і характеру праці, я не можу продовжувати трудову діяльність на раніше встановленому рівні. Він не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, яке виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані.

Згідно консультативного висновку Клініки травматології та ортопедії від 22.05.2012 р. позивачу було встановлено діагноз: правосторонній кокс артроз III ст. з різким обмеженням функцій та больовим синдромом; інорідне тіло (осколок) верхньої третини гомілки; остеохондроз попереку (клінічний), люмбоішиалгія справа, больовий синдром слабкої виразності; ангіопатія сітківки. Рекомендовано оформлення до медико-соціальної експертної комісії (МСЕК).

Згідно висновку МСЕК серія АД №178860 від 30.05.2012 р. його визнано інвалідом 3 групи, по причині отриманого поранення при виконанні військового обов'язку, з обмеженням працездатності та рекомендоване стаціонарне та диспансерне лікування. Протягом 2013 року позивач тричі знаходився на стаціонарному обстеженні та лікуванні у медичних закладах.

На підставі повторного висновку МСЕК серії АВ №02870142 від 16.06.2014 р. йому була підтверджена 3-я група інвалідності, по причині отримання поранення при несенні служби.

Протягом 2015-2016 рр. позивач неодноразово проходив медичні обстеження та стаціонарне лікування в медичних закладах.

На підставі третього висновку МСЕК серії АВ №0304259 від 01.07.2015 р. йому була встановлена 3-я група інвалідності безстроково.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у частинах 1 ст.ст. 3,15 ЦПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичні або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Із матеріалів справи вбачається, що захворювання, яке отримав ОСОБА_3 під час проходження військової служби, пов'язане з її проходженням. Причинний зв'язок встановлено висновками МСЕК серія АД №178860 від 30.05.2012 р., МСЕК серії АВ №02870142 від 16.06.2014 р МСЕК серії АВ №0304259 від 01.07.2015 р. йому була встановлена 3-я група інвалідності безстроково, по причині отриманого поранення при виконанні військового обов'язку.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції врахував ступінь моральних страждань позивача та зазначив, що протягом багатьох років позивач переживає душевні страждання та у зв"язку з хворобою позбавлений нормального життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, яке виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначається на його душевному стані.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 3 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Отже, обов'язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів.

Оскільки, судом першої інстанції встановлено, що встановлена позивачеві третя група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, суд дійшов правильного висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди.

При цьому враховуючи тяжкість вимушених змін в житті яке отримав ОСОБА_3 виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру стягнутого відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000.00 грн.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: