Провадження № 22-ц/773/1271/17 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Лимаря Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд» на дії державного виконавця, за апеляційною скаргою заявника на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 21.08.2017 року в задоволенні скарги товариства з додатковою відповідальністю (далі - ТзДВ) «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд» на дії державного виконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі заявник ТзДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 та 2 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 10.09.2013 року Луцьким міськрайонним судом ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Український інноваційний банк» до ТзДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, яким позов задоволено та стягнуто солідарно з ТзДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд», ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 5 187 836,49 грн. заборгованості за кредитним договором, а також стягнуто з ТзДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд», ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 3 219 грн. судового збору (а.с.11)

06.12.2013 року Луцьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист №161/11023/13-ц і 19.12.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Волинській області Новосадом О.Ю. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №4115957 (а.с.9).

Як вбачається з акту опису й арешту майна від 23.04.2014 року, державним виконавцем в ході проведення виконавчих дій здійснено опис та і накладено арешт на таке майно: 1) магазин з кімнатами приймання їжі і побутовою /літер. А-1/, загальною площею 166,2 кв. м.; 2) склад з гаражем і столярною майстернею /літер. А-1/, загальною площею 348, 6 кв. м.; 3) адміністративно-побутовий комплекс /літер. А-2/, загальною площею 309,4 кв. м.; 4) приміщення охорони /літер. В-1/, загальною площею 8 кв. м.; 5) склад сипучих будівельних матеріалів /літер. Г-2/, загальною площею 71, 1 кв. м.; 6) будинок для відпочинку /літер. Д-2/, загальною площею 163 кв. м. Зазначене нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20 - зворот).

Згідно умов іпотечного договору від 27.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Грушицькою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №4007, згадане нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «Український інноваційний банк» (а.с.15-19).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-349цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень.

Судом з пояснень державного виконавця та наявних у справі матеріалів встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебуває лише одне виконавче провадження про стягнення з ТзДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд» боргу на користь іпотекодержателя - ПАТ «Український інноваційний банк».

З огляду на встановлені у справі обставини, висновок суду про відсутність підстав для задоволення скарги є правильним, оскільки як правильно встановлено місцевим судом, державним виконавцем при проведенні виконавчих дій - звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення кредитної заборгованості ТзДВ «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд» на користь іпотекодержателя - ПАТ «Український інноваційний банк», порушень Закону України «Про виконавче провадження» допущено не було

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що постановлена місцевим судом ухвала про відмову в задоволенні скарги заявника на дії державного виконавця відповідає вимогам закону.

У своїх доводах апеляційної скарги заявник, вважаючи незаконною постановлену ухвалу, покликався на правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №6-144цс16, в якій йде мова про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході виконання судових рішень про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, зокрема за такої умови як наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Крім того, заявник також покликався і на постанову Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-224цс16, в якій зазначено, що окрім наявності заборгованості виключно перед іпотекодержателем, необхідна наявність також і рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, такі доводи апеляційної скарги заявника до уваги колегією суддів не приймаються.

У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №6-144цс16, на яку покликався заявник, міститься аналогічний висновок, що і в згаданій вище постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-349цс16, у яких вищим судом дані правові висновки щодо можливості державного виконавця передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході виконання судових рішень про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, зокрема за такої умови як наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем, що й було встановлено у розглядуваному випадку, оскільки інших виконавчих проваджень про стягнення заборгованості на користь іпотекодержателя у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області не перебуває.

Щодо постанови Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-224цс16, в якій зазначено щодо наявності окрім заборгованості виключно перед іпотекодержателем також і рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, то такі покликання заявника колегією суддів не беруться до уваги, оскільки дана постанова щодо спірних правовідносин була прийнята раніше і не відповідає правовим висновкам вищого суду наданим у постановах, які були ухвалені пізніше і не містили висновок щодо наявності окремого рішення суду про звернення на предмет іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заявника товариства з додатковою відповідальністю «Довірче товариство - Перша Волинська фінансово-будівельна компанія «Траст-Інвест-Буд» відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: