Справа № 161/9846/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/282/17 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10.11.2016 року у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.12.2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 кредитно-заставний договір (а.с.6-12).

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7300 грн. 04 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом на строк 24 місяці.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, проте в ній домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Із долучених до матеріалів справи Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме вказані Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість в розмірі 23147 грн. 43 коп., що підтверджується наданим банком розрахунком (а.с.4-5).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Місцевим судом встановлено, що відповідачем останній платіж за кредитним договором після закінчення строку його дії було здійснено 26.06.2013 року на суму 38 грн. 06 коп. (погашення простроченого кредиту), що підтверджується випискою банку про погашення по кредиту ОСОБА_1 за період з 07.12.2010 року по 15.09.2015 року (а.с.32).

Відповідач скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, 21.09.2016 року звернувся із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.29-31), що відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з пропуском загального строку позовної давності, оскільки строк для звернення з вимогою сплинув 27.06.2016 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом лише 02.08.2016 року (а.с.2-3).

На підставі викладених обставин, колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідач не робив заяви про застосування строків позовної давності, оскільки рішення оголошувалося за відсутності сторін по справі, спростовується поданою відповідачем 21.09.2016 року заявою до ухвалення рішення в даній справі, в якій він просив суд відмовити в задоволенні банку з підстав пропуску останнім позовної давності звернення до суду із згаданим позовом.

Покликання позивача на неоголошення судом такої заяви, що на його думку свідчить про те, що відповідач її не робив, в даному випадку є безпідставними, оскільки розгляд справи здійснювався судом без фіксування технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, і суду для застосування позовної давності достатньо було наявності такої заяви в матеріалах справи до винесення рішення в справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 10 листопада 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: