справа №619/392/17
провадження №2/619/1481/17
15 вересня 2017 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі головуючого - судді Болибок Є.А.
за участю: секретаря судового засідання Молотко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства приватна фірма «Мастер-Хокс», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, відділ державної реєстрації Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, про витребування майна та скасування записів про право власності -
У судове засідання представниквідповідача ПП ПФ «Мастер-Хокс» не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. На адресу місцезнаходження відповідача судом рекомендованим поштовим відправленням було направлено судову повістку про виклик, яка УДППЗ «Укрпошта» була повернута до суду за закінченням терміну зберігання.
Згідно п.99 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених Постановою КМ України від 5 березня 2009 р. №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.
Пунктом 110 цих Правил передбачено, що у разі коли адресат не з'явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень). Повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресованих до запитання та на абонементну скриньку, вкладаються відповідно до картотеки «До запитання» та до абонементної скриньки адресата.
Відповідно до п.117 зазначених Правил, поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.
Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Таким чином, з урахуванням вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, вважається, що судовий виклик ПП ПФ «Мастер-Хокс» вручений належним чином.
У судове засідання представник відділу державної реєстрації Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, не зявилася, начальник відділу ОСОБА_6 подала заяву, в якій просила справу розглядати у відсутність представника відділу.
У судове засідання третя особа ОСОБА_2 не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Згідно ч.3 ст.36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї.
Так як до суду не надходили заяви від зазначеної третьої особи про згоду на участь у справі, відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України справа розглянута без зазначеної третьої особи.
У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки в судове засідання не повідомив.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, у разі неявки в судове засідання представника відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, представник відповідача у судове засідання не зявився без поважних причин, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та такого вирішення справи, то суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2016 року (справа №619/5559/14-ц) скасовано рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року, яким було визнано за ОСОБА_2 право власності на: житловий будинок №42 по вулиці Молодіжна у смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, житловою площею 148,00м2, загальною площею 530,40м2 , надвірні будівлі і споруди: зливну яму - літ. В залізобетон, огорожу - літ. N - N 3 цегла, колону - літ. N4 труби азбоцементні; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер :00:003:0336, що розташована по вулиці Молодіжна №42 у смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер :00:003:0089, що розташована по вулиці Лозівська №41 у смт Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним рішенням Апеляційного суду Харківської області встановлено, що з 24 квітня 2004 року по 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок від 21 червня 2001 року, ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер :00:003:0336, що розташована по за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Молодіжна №42, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер :00:003:0089, що розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Лозівська №41. Придбання нерухомого майна ОСОБА_3 здійснювалось за згодою його дружини ОСОБА_1

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 20) власником земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0336 є ПП ПФ «Мастер-Хокс».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 20) власником земельної ділянки кадастровий номер :00:003:0089 є ПП ПФ «Мастер-Хокс».

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.

Щодо позовних вимог про витребування майна.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи спірні земельні ділянки були придбані в період зареєстрованого між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюбу.

Таким чином, зазначені земельні ділянки є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбані за час шлюбу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст.ст. 387, 388 ЦК України.

У п.19 згаданої вище постанови Пленуму роз'яснено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої це майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до закріпленого в ст.387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту ст.388 ЦК України вбачається, що важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне.

За пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

За змістом наведеного майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають на праві спільної сумісної власності спірні земельні ділянки, розподіл яких не проведено.

Оскільки рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_2, на підставі якого спірні земельні ділянки були вилучені з спільного володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як співвласників, у подальшому було судом скасовано, то слід вважати, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст.388 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи власником спірних земельних ділянок кадастровий номер :00:003:0336 та кадастровий номер :00:003:0089 є ПП ПФ «Мастер-Хокс».

У звязку з викладеним суд дійшов висновку про задоволення позову в частині витребування у відповідача спірних земельних ділянок.

Щодо позовних вимог про відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно записів про право власності на земельні ділянки та скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, кожна особа має конституційне право на судовий засіб захисту, зокрема право на пред'явлення позову в процесуальному розумінні.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відомості про реєстрацію права власності (в тому числі записи у стані зареєстровано, скасовано, припинено, погашено) на земельні ділянки кадастровий номер :00:003:0336 та :00:003:0089 за ОСОБА_3 станом на 14.09.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Особливості державної реєстрації похідних речових прав на земельні ділянки, право власності на які виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, врегульовано ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004.

Відповідно до ст.29 зазначеного Закону державна реєстрація похідного речового права на земельну ділянку, право власності на яку виникло та оформлено в установленому порядку до 1 січня 2013 року, здійснюється одночасно з державною реєстрацією права власності на таку земельну ділянку (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав) на підставі заяви про державну реєстрацію прав. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку у разі подання заяви про державну реєстрацію прав набувачем похідного речового права на таку земельну ділянку може здійснюватися без подання заявником документа, на підставі якого виникло право власності, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі та до моменту автоматизованого перенесення до Державного реєстру прав записів (відомостей) про речові права та обтяження на земельні ділянки з Державного реєстру земель.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», державна реєстрація прав на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», здійснюється з 01 січня 2013 року.

До 1 січня 2013 року державну реєстрацію права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводилася територіальними органами земельних ресурсів.

На теперішній час, порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, іншими нормативно-правовими актами України. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до пункту першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування врегульовано ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004.

Відповідно до ч.2 ст.26 зазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження скасування рішення про державну реєстрацію прав ПП ПФ «Мастер-Хокс» на спірні земельні ділянки, тому у суду відсутні правові підстави для скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Також суд відмічає наступне.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить відновити у відповідних реєстрах право власності на земельні ділянки шляхом скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, тобто фактично просить зобовязати вчинити певні дії.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 позов до державного реєстратора не подавала, клопотання про залучення його до участі у розгляді справи у якості співвідповідача не заявляла.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Ухвалою судді від 08 лютого 2017 року за заявою ОСОБА_1 було відстрочено їй сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Так як, суд задовольняє позов частково, то судові витрати присуджуються відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, а саме в дохід держави суд стягує з відповідача судовий збір за майновою вимогою, а з позивача - судовий збір за немайновою вимогою.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 208, 209, 212-215, 224-226, 233 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Витребувати у Приватного підприємства приватна фірма «Мастер-Хокс»: земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер :00:003:0336, що розташована за адресою: 62343 Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Молодіжна №42; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0994 га, кадастровий номер :00:003:0089, що розташована за адресою: 62343 Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Лозівська №41.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства приватна фірма «Мастер-Хокс» в дохід держави судові витрати у розмірі 6592,38 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати у розмірі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Є. А. Болибок