Справа № 755/2285/17
У х в а л а

про залишення позовної заяви без руху

"10" лютого 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Арапіна Н.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Київенерго» про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно ст. 122 ЦПК України, суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119,120 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місце знаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно із ч. 7 ст. 119 ЦПК України, у разі пред'явлення позову особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Крім цього, як зазначено в ч. 1 ст. 45 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно із ч. 3 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів,місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Захист прав споживачів у сфері безпечності та якості харчових продуктів, інформування про їх властивості, у тому числі маркування, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та якості харчових продуктів.

Як роз'яснено в абз. 1, 2, 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» 12 червня 2009 року №2, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України (254к/96-ВР) та статті 3 ЦПК (1618-15) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси та брати участь у цих справах. Такі випадки передбачені, зокрема, в законах України від 23 грудня 1997 року N 776/97-ВР (776/97-ВР) "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", від 5 листопада 1991 року N 1789-XII ( 1789-12 ) "Про прокуратуру", від 25 червня 1991 року N 1264-XII (1264-12) "Про охорону навколишнього природного середовища", від 12 травня 1991 року N 1023-XII (1023-12) "Про захист прав споживачів" (у редакції Закону від 1 грудня 2005 року N 3161-IV (3161-15 )), від 3 липня 1996 року N 270/96-ВР (270/96-ВР) "Про рекламу" (у редакції Закону від 11 липня 2003 року N 1121-IV (1121-15).

Звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. У разі надходження такого звернення суддя повертає заяву на підставі пункту 3 частини третьої статті 121 ЦПК (1618-15), а якщо такий характер звернення встановлено у попередньому судовому засіданні або під час судового розгляду - суд залишає заяву без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК (1618-15).

Враховуючи те, що Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено обмежене коло органів, яким надано повноваження захищати права споживачів, а також зважаючи на те, що серед зазначених органів відсутня можливість фізичної особи захищати прав та інтереси споживача в порядку передбаченому ст. 45 ЦПК України. Крім цього жодних доказів, які б підтверджували службові повноваження ОСОБА_1, надані йому органами передбаченими ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», останнім не надано. Тому зазначення в позовній заяві ОСОБА_1, про подання її в порядку захисту інтересів ОСОБА_2 не відповідає нормам законодавства України.

Проте в додатках до позовної заяви наявна копія довіреності б/н від 23 листопада 2016 року, що дозволяє ОСОБА_1 представляти права, свободи та інтереси ОСОБА_2 у відповідності до ст. 38 ЦПК України, та в обсязі передбаченому довіреністю б/н від 23 листопада 2016 року.

Тому необхідно уточнити, чим підтверджується право подання позову в інтересах особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Разом з тим, частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір». Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

З 01 вересня 2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Отже, з 01 вересня 2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Крім цього, слід мати на увазі правову позицію Конституційного Суду України, який у мотивувальній частині свого Рішення № 12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року (пункт 2.4.) вказав, що у частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік об'єктів - заяв до суду, за подання яких судовий збір не справляється, а в статті 5 цього закону - вичерпний перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг та за видачу судами документів, а також підстави звільнення від сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8 000,00 грн.), а за подання позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.).

Згідно положень ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Однак, при зверненні із цим позовом до суду позивачем ОСОБА_2 не надано докази, що підтверджують сплату судового збору, враховуючи, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру (оскарження дій посадової особи та зобов'язання вчинити певні дії), що зумовлює сплату судового збору в порядку та розмірах визначених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням положень п.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

На виконання ухвали суду, позивач має надати суду оригінали семи квитанцій про сплату судового збору в розмірі 640,00 грн. кожна, а всього на загальну суму 4480,00 грн., виходячи із загального обсягу заявлених позовних вимог, які оплачуються окремо,а саме: визнання дій та бездіяльності щодо ненадання договору про надання житлово-комунальних послуг; про визнання бездіяльності щодо ненадання відповіді на звернення незаконною; про визнання бездіяльності щодо не усунення недоліків житлово-комунальних послуг та здійснення приписок; зобов»язання надання договору про надання житлово-комунальних послуг з урахуванням неопалювальної площі місць загального користування та площі ванної кімнати; про зобов»язання проведення перерахунку за недотримання якості послуги; про зобов»язання надати інформацію про структуру тарифів та їх вартість по складовим; про зобов»язання скасування нарахування за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води з липня 2014 року по день укладання договору на ці житлово-комунальні послуги.

Крім того, позивач просив про зобов»язання повернути кошти житлової субсидії на особовий рахунок станом на дату укладення договору про надання житлово-комунальних послуг.

Тому необхідно уточнити розмір житлової субсидії та період нарахування.

Після уточнення розміру житлової субсидії позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Звертаю увагу, що у ст. 2 Закону України «Про судовий збір» визначено, що платником судового збору виступає особа (фізична або юридична), яка звертається до суду, тому наявність у ОСОБА_1 пільг щодо сплати судового збору не є підставою звільнення позивача, як сторону цивільного процесу, від сплати судових витрат, за відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, які визначені у статті 5 Закону України «Про судовий збір».

У відповідності до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених в ст. 119, 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, зазначаючи підстави для залишення позову без руху, встановлює строк для усунення недоліків, про що повідомляє позивача.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 119, 120, 121, ст. 208 - 210, 293, 294 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про оскарження неправомірних дій та зобов'язання вчинити певні дії залишити без руху.

Строк для усунення недоліків не може перевищувати 5-ти днів з дня отримання даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що у випадку не виконання вимог даної ухвали в строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Арапіна