Справа № 415/1248/17
Провадження № 2/415/751/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю: секретаря судового засідання Данько Л.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач ОСОБА_2, із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є клієнтом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк". З метою зберігання та накопичення власних коштів і здійснення інших операцій в національній валюті, позивачу було відкрито в відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», картковий рахунок та видані банківські карти № 112928; 824140; 494333. 06 лютого 2016 року, співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» було заблоковано банківські карти № 112928; 824140; 494333. З цього приводу позивач дзвонив за телефоном контакт - центру 3700, а також звертався з цим питанням письмово до працівників ПАТ КБ «Приватбанк», але будь-яких роз'яснень з приводу причин блокування карток, позивачу надано не було, лише в усній формі позивачу було розяснено, що його банківський рахунок причетний до шахрайських операцій і це стало підставою для блокування карток. Станом на 06.02.2017 року на рахунку позивача заблоковано 54 354, 90 грн.. Крім того 25.02.2016 року, з рахунку позивача, без його згоди, співробітниками ПАТ КБ «Приватбанк» були списані належні йому кошти в сумі 4550,00 грн., в якості повернення за фактом шахрайства. На підставі викладеного позивач просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" розблокувати його картковий рахунок та прив'язанні до нього банківські карти № 112928; 824140; 494333 та відновити видаткові операції за його рахунком. З урахуванням усних уточнень у судовому засіданні стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь позивача грошові кошти в сумі 49804,90 грн. які знаходяться на картковому рахунку та привязаннях до нього банківських карток № 112928; 824140; 494333. Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь позивача грошові кошти у сумі 4550,00 грн.

Від представника відповідача надійшли письмові заперечення, в яких він посилався на те що оформлюючи картковий рахунок, позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з п.1.1.3.2.13. яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки, держателем якої є позивач, на підставі звернення особи, яка повідомила що 06.02.2016 року з картки 981566 клієнта ОСОБА_3, внаслідок введення в оману перераховані кошти в сумі 4550,00 грн. на карту клієнта ПриватБанка: ОСОБА_2. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Приватбанк» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта Банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач неодноразово повідомлений про день, час та місце слухання справи в судове засідання свого представника не направив.

Враховуючи повідомлення відповідача про день, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача, з урахування письмових заперечень які надійшли електронною поштою.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Згідно копії анкета-замовлення про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписаної ОСОБА_2 04.12.2014 року, позивач є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно письмового заперечення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» факт перебування відповідача у договірних відносинах з позивачем не заперечується.

Як встановлено у судовому засіданні позивач має відкриті карткові рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк» № 112928; 824140; 494333, які були заблоковані 06.02.216 року.

Звернення позивача з питання розблокування належних йому карток результатів не дали. Факт звернення вбачається зі скріншоту з банківського програмного комплексу «Приват 24», згідно якого на заявку позивача 18.01.2017 року від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про неможливість користуватися послугами банку та розяснено право на звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для блокування карткових рахунків позивача слугував лист звернення ПАТ «Ощадбанк» за вхідним від 22.02.2016 року до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому ПАТ «Ощадбанк» просив повернути грошові кошти у сумі 4500,00 грн. на номер карткового рахунку, відкритого на імя ОСОБА_4, які були несанкціановано переказані на картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» №516874****2928(235211). В разі прийняття позитивного рішення просили повернути кошти в сумі 4550,00 грн.

З копії «Аналізу подій» наданого ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що в ДБ Печерської філії надійшла (вхідна кореспонденція, референ 20160222PBDNH20) інформація, що 06.02.2016 з карти 981566 клієнта ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) АТ «Ощадбанк» була несанкціоновано списана сума 4550 грн. В ході перевірки встановлено, що клієнт АТ «Ощадбанк» ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 є військовим пенсіонером і 04.02.2016 р. йому зателефонувала невідома з номеру +13 та назвалася співробітником АТ «Ощадбанк» і повідомила клієнту, що Кабінетом міністрів України прийнято постанову про повернення коштів пенсіонерам за три місяці які вираховували з пенсії. 06.02.2016 о 10:25 год. також передзвонила дана дівчина і повідомила, що перерахунок вони отримати не можуть, так як потрібно уточнити деяку інформації і увійшовши в довіру до клієнта, отримала від нього конфіденційну інформацію по карті 981566 (номер картки, термін дії,СVС2-код) та ОПТ-пароль. 06.02.2016 р. кошти з картки 981566 клієнта ОСОБА_4 в сумі 4550 грн. були проведені за допомогою сервісу компанії «МоneySend» на карту 112928 клієнта Приватбанку: ОСОБА_5, код НОМЕР_2. У зв'язку з тим, що 06.02.2016 р. на карту 112928 було встановлено обмеження ліміту видаткових операцій 0,09, зняти готівку власнику картки не вдалося. 06.02.2016 р. карта 112928 ОСОБА_5 заблокована із залишком 51574,43 грн. Встановити контакт з власником картки 112928, по контактному телефону +16 не вдалося, так як номер відключений. На підставі вищевикладеного, є підстави вважати, що ОСОБА_5 використовує карту 112928 для переведення в готівку коштів, що надійшли за результатами шахрайських дій,зарахування коштів відбувається від сторонніх фінансових установ (мерчантов).

Враховуючи викладене, за фактом шахрайства від 06.02.2016 року було здійснено дебетування карти 112928, у сумі 4500,00 грн. на картку № 364841 та заблоковано картки позивача.

Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановлюючи наявність порушеного права позивача з боку відповідачів, суд зазначає наступне.

Відносини між позивачем (володільцем банківських рахунків) та відповідачем щодо укладення договору банківського рахунку та здійснення операцій урегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно зі ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно частини 1 розділу ІІІ Постанови правління Національного Банку України від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» користувачі мають право використовувати електронні платіжні засоби для здійснення платіжних операцій відповідно до режимів рахунків, установлених нормативно-правовими актами Національного банку та умов договору з емітентом (постачальником платіжних послуг). Пунктом 6 розділу ІІІ також передбачено, що видача готівки в національній валюті через каси банків здійснюється за електронними платіжними засобами, емітованими як резидентами, так і нерезидентами.

Пунктами 11, 12 розділу ІІІ Постанови правління Національного Банку України від 05.11.2014 року №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» передбачено, що правила платіжної системи мають передбачати право платіжної організації ухвалювати рішення про зупинення здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів, емітованих певним емітентом. Порядок зупинення здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу, а також його вилучення і повідомлення про це користувача встановлюється правилами платіжної системи і обумовлюється в договорі платіжної організації з емітентом. Емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права. Емітент зобов'язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об'єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України. Емітент має право поновити право користувача використовувати електронний платіжний засіб або надати новий після усунення причини зупинення права використовувати електронний платіжний засіб.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Пунктом 6.2 цього Закону передбачено, що особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб. Згідно пункту 6.3 порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка. Пунктом 14.8 передбачено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Згідно пункту 14.13 право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов'язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права.

Оформлюючи картковий рахунок, позивач приєднався до Умов та правил банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» має право призупинити розрахунок за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень.

Пунктом 1.1.3.2.14 Умов та правил банківських послуг Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій.

Відповідно до п.10.1 глави 10 постанови Національного банку України №22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до ст.1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст.41 Конституції України, згідно якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути засноване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені ст.ст. 15 і 16 Закону, та зобов'язаний зупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів.

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення такої фінансової операції відповідно до частини першої цієї статті на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний невідкладно повідомити суб'єкта первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до кримінально-процесуального законодавства.

На забезпечення реалізації вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» Національним банком України була прийнята постанова № 417 від 26 червня 2015 року «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу», який визначає комплекс заходів, установлених внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу, побудови та забезпечення функціонування системи управління ризиками легалізації кримінальних доходів, надіслання інформації спеціально уповноваженому органу і визначає порядок зупинення, поновлення фінансових операцій та виконання рішень (доручень) спеціально уповноваженого органу.

Так, відповідно до п.91 вказаного Положення банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Загальний строк зупинення проведення фінансової операції у випадках, передбачених ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не може перевищувати 30 робочих днів (п.115 Положення).

Пунктом 119 Положення встановлено, що банк поновлює проведення фінансових операцій на третій робочий день із дня зупинення фінансових операцій в разі неотримання протягом строку, передбаченого ч.1 ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», або наступного робочого дня після дати закінчення строку зупинення відповідної(них) фінансової(их) операції(ій), зазначених у рішенні спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення відповідної(их) фінансової(их) операцій(ій) (видаткових фінансових операцій)

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано жодних письмових доказів на підтвердження виконання встановленої Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу процедури інформування спеціально уповноваженого органу про фінансові операції за розрахунковими рахунками ОСОБА_2 за наявності підстав підозри щодо неправомірності їх проведення та рішення, прийнятого з цього питання уповноваженим правоохоронним органом. На підставі заяви третіх осіб по справі банк мав право на проведення фінансового моніторингу розрахункових рахунків позивача, але подальші дії відповідача суперечать нормам ст.16, 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та п.п. 91, 104, 115, 119 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу в частині встановлення умов та строків такого блокування, оскільки станом на час розгляду справи, тобто більше року, позивач був протиправно позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Водночас, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України, щодо виявлення банком скоєних з використанням картки позивача незаконних операцій, сумнівних операцій або операцій, несучих репутаційні ризики для банку; отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» від правоохоронних інформації про неправомірне використання карти позивача; порушення позивачем умов договору або надання банку недостовірної інформації в рамках договору.

Посилання відповідача на ту обставину, що банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки, держателем якої є позивач на підставі звернення особи, яка повідомила, що 06.02.2016 року з карти 981566 клієнта ОСОБА_6, в наслідок введення в оману, перераховані кошти в сумі 4550,00 грн., а також те, що банк діє в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства, не відповідає діючому законодавству України, оскільки про злочинну фінансову операцію, її учасників та про залишок коштів на рахунку клієнта, спеціально уповноважений орган сповіщається у день зупинення здійснення фінансових операцій, тобто в день блокування картки позивача, однак, будь-яких доказів, що відповідач звертався до уповноваженого органу з таким повідомленням, або, що таке повідомлення було розглянуто суду не надано.

Також відповідачем не надано доказів того, що відносно позивача порушене кримінальне провадження чи є судові рішення щодо накладення арешту на його рахунки.

Посилання відповідача на те, що клієнт ОСОБА_4 за фактом розкрадання 07.02.2016 року звернувся до поліції, суд не приймає до уваги, оскільки доказів цього не надано.

Враховуючи, що відповідач в судові засідання не зявлявся, клопотань про витребування доказів не надавав, враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивачу не предявлялося жодної підозри про скоєння кримінального правопорушення.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд вважає, що відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б спростували доводи позивача про неможливість користування банківськими картками, з метою отримання коштів належних позивачу. В праві надання таких доказів відповідач не був обмежений і суд надавав відповідачу достатній час, неодноразово відкладаючи розгляд справи.

Суд вважає доведеним порушення прав позивача як споживача банківських послуг, що не допускається згідно вимог ст. 1074 ЦК України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність захисту інтересів позивача шляхом покладення на банк зобов'язання розблокувати рахунки ОСОБА_2, оскільки відповідач неправомірно вчинив дії щодо блокування карткових рахунків.

Щодо стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача грошових коштів, які знаходяться на карткових рахунках №112928; 824140; 494333 у сумі 49804,90 грн. суд зазначає наступне.

Оскільки після розблокування карткових рахунків позивача, він зможе вільно користуватися та розпоряджатися своїми коштами, які знаходяться на карткових рахунках № 112928; 824140; 494333, а стягнення з відповідача коштів у сумі 49804,90 грн., які знаходяться на карткових рахунках № 112928; 824140; 494333 призведе до подвійного стягнення з банку коштів, тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних в цій частині. Достатнім для поновлення порушених прав позивача буде саме розблокування вказаних рахунків.

Щодо позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" коштів у розмірі 4550.00 грн. на користь позивача, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, відповідно до ст.2 Закону України "Про судоустрій" завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Як вбачається із позовної заяви позивач просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь позивача грошові кошти у сумі 4550,00 грн. Проте , з аналізу ст. 1073 ЦК України вбачається, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта грошових коштів банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Отже в межах позовних вимог, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині, проте в наступній редакції: Зобовязати зарахувати на рахунок №112928, відкритий Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Прйватбанк" клієнту - ОСОБА_2, код НОМЕР_2, безпідставно списанні банком кошти в сумі 4550 (чотири тисячі п'ятсот пятдесят ) грн. 00 коп. Оскільки, вказана редакція за змістом відповідає способу захисту обраного позивачем, проте викладена із врахуванням приписів ст. 1073 ЦК України. Тобто, суд вважає, що необхідно поновити порушено право позивача у той же спосіб, у який воно було порушено, а саме шляхом зарахування на рахунок позивача безпідставно списаних коштів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Оскільки позивач у спірних правовідносинах є споживачем банківських послуг, відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору.

Частина 3 ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат, а позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже позовна заява містить три позовні вимоги за кожну потрібно сплатити судовий збір 640 грн. на загальну суму 1920,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 66,6 відсотків позовних вимог (1280 грн. від 1920,00 грн. складає 66,6%), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 1279,87 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1920,00 грн. х 86,35 % / 100%= 1279,87).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Прйватбанк" розблокувати електроні платіжні засоби - платіжні картки №112928; 824140; 494333 держателем яких є ОСОБА_2, код НОМЕР_2.

Зобовязати зарахувати на рахунок №112928, відкритий Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Прйватбанк" клієнту - ОСОБА_2, код НОМЕР_2, безпідставно списанні банком кошти в сумі 4550 (чотири тисячі п'ятсот пятдесят ) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Прйватбанк" , на користь держави судовий збір в розмірі 1279,87 (одна тисяча двісті сімдесят девять) грн. 87 коп. за такими реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві / м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача: Головне управління держаної казначейської служби України у м. Києві; код банку отримувача 820019; рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 ( стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 22 вересня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко