ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1923/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Кириченко Н.О.

за участі секретаря Палій Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди, зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 21.11.2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи, в якій просила суд: - визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її матір'ю - ОСОБА_2 за адресою: 02218, АДРЕСА_1; - відібрати малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача ОСОБА_3, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та передати її матері - ОСОБА_2; - зобов'язати відповідача відшкодувати позивачеві моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.; - стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2, на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено наступне.

У квітні 2010 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.Від шлюбу вони мають дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року шлюб сторін було розірвано.

08 липня 2016 рокупозивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком - ОСОБА_5, на даний час вагітна від нього, а дочка ОСОБА_4 проживає з ними та знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач мешкає окремо.На початку жовтня 2016 року вона розповіла дочці про свою вагітність і остання дуже зраділа цьому.

Позивач ніколи не створювала жоднихперешкод для побачень дочки з батьком, він завжди мав можливість брати участь у вихованні дочки. Тому, коли 21 жовтня 2016 року відповідач попросив забрати дочку до себе на вихідні дні, вона проти цього не заперечувала і привезла дочку донього. Під час перебування у відповідача дочка розповіла йому новину про вагітність позивача.

23 жовтня 2016 року, ввечері, коли позивач прийшла забирати дочку додому, відповідач не віддав дитину і заявив, що дочка залишиться у нього. Дочка плакала та казала, що матір її зраджуе та обманюе, що батько розповів їй про те, що мама її не буде більше любити, тощо.

Позивач одразу викликала наряд працівників поліції за адресою відповідача. Проте, працівники поліції пояснили, що оскільки немає рішення суду про відібрання дитини та її місце проживання не визначено, тому нічим допомогти не можуть.

Коли позивач намагалась розмовляти з відповідачем про повернення дитини, то відповідач, знаючи про вагітність позивача, вимагав зустрічі наодинці та проведення перемовин. Відповідач говорив, що дочка не здорова і тому її не віддасть.

У зв'язку з вищевикладеними подіями у позивача був нервовий зрив, їй одразу стала погано себе почувати і звернулась до лікаря. Лікар наполягав на негайному стаціонарному лікуванні з метою збереження вагітності.

З 30.10.2016р. по 06.11.2016р. позивач перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 08.11.2016р. знаходилася на стаціонарному лікуванні по збереженню вагітності, змушена була купувати дорогі ліки.

Позивач переживала дуже тяжкі часи, пов'язані з відібранням дитини, не могла спати, тому зверталася до приватного психолога та оплачувала її послуги.

Таким чином, діями відповідача позивачеві завдано також моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із його діями, постійно знаходилась у стресовому стані, тривалий час відчувала глибокі моральні страждання, вимушена докладати значних зусиль для відновлення своїх материнських прав і захисту прав дитини, що суттєво позначається на її життєвому укладі та психологічному стані.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивач обгрунтовує тим, що тривалий період з моменту викрадення дитини вона перебувала в напруженому нервовому стані, потрапила у лікарню, що є прямим наслідком дій відповідача. За наявності зазначених обставин грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду оцінила в сумі 5000,00 грн.

Позивач вважає, що дочка повинна проживати разом з нею, оскільки відповідач не має самостійного доходу, формує в дитини негативне відношення до матері, дитина перебуває під постійним психоемоційним тиском відповідача по відношенню до матері, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.Вона ж навпаки, працює та має стабільний дохід. Дитина проживала разом з нею в квартирі з усіма зручностями за адресою: АДРЕСА_1, була забезпечена продуктами харчування, іграшками, одягом, мала місце для відпочинку, ігор, занять.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачувати не бажає. На пропозицію сплачувати аліменти на дитинувідповідачвідмовляється, постійно ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги для виховання та утримання дитини.Хоч він і молода людина працездатного віку, інших дітейна утриманні не має, проте ніде офіційно не працює та має нерегулярний, мінливий дохід.

Позивач сплачує за дитячий садок кожного місяця в розмірі 650,00 грн.Крім того, дитина потребує посиленого вітамінного харчування, одягу, іграшок, що коштує близько 3500.00 грн. на місяць.

Таким чином, на думку позивача, відповідач має сплачувати аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно.

Під час розгляду справи у суді позивач зменшила заявлені позовні вимоги, залишила без розгляду позовні вимоги щодо відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача ОСОБА_3, та передачі її матері - ОСОБА_2; та стягнення з ОСОБА_3 аліменти в розмірі 4000,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь ОСОБА_2, на утримання дитини ОСОБА_4.

Відповідач в свою чергу звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із зустрічним позовом в якому просив суд зобов"язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4, у тому числі у спілкуванні батька з донькою засобами телефонного, поштового, електронного зв"язку, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання чи перебування дитини.

Встановити з дня набрання рішенням чинності та до повноліття дитини :

- час особистих побачень ОСОБА_3 з Донькою ОСОБА_4, за умови додержання режиму дня та харчування дитини у вихідні дні з 10.00 годин суботи до 17.00 години неділі з правом забирати доньку з навчального закладу чи з її постійного місця проживання;

- дні спільного відпочинку ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 під час канікул у вигляді половини від загальної кількості канікулярних днів: осінніх- у першій їх частині; зимових у другій частині; весняних у другій частині; літніх- у першій частині.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 для побачення з дитиною у випадку її хвороби за місцем її проживання, знаходження чи перебування.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 для відвідування дитячих заходів, дитячого садочку, школи, гуртків, дитячих ігрових майданчиків у яких виховується, навчається, приймає участь чи перебуває дитина ОСОБА_4.

Зобов"язати ОСОБА_2 у разі погіршення стану здоров"я дитини ОСОБА_4, негайно повідомляти про це батька дитини ОСОБА_3.

Зобов"язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_3 у разі зміни місця прооживання дитини ОСОБА_4 , не пізніше ніж за 2 доби.

Зобов"язати ОСОБА_2 у разі неможливості з поважних причин чергового спілкування ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 негайно повідомити ОСОБА_3 про виникнення таких обставин та надати побачення в інший день.

Підставою для звернення до суду із зустрічним позовом стало те, що ОСОБА_2 починаючи з січня 2016 року періодично чинить йому перешкоди у спілкуванні із донькою, а з кінця жовтня 2016 року повністю обмежила його спілкування із дитиною, заборонила відвідувати та навіть говорити із донькою за допомогою телефонного зв'язку, він вимушений звернутися з цим зустрічним позовом про встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з донькою та усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Мотивуючи заявлені вимоги відповідач вказав про те, що з того часу, як з вересня 2013 року сторони припинили шлюбні відносини та почали жити окремо, конфліктів щодо виховання дитини між ними не виникало. Труднощів у спілкуванні з дитиною також не було, донька завжди їхала до батька із задоволенням.

Після розірвання шлюбу відповідач мав можливість спілкуватися з дитиною, приймав безпосередню участь у її вихованні. Позивач за первісним позовомдосить часто зверталася до нього для того, щоб донька деякий час проживала з ним, посилаючись на зайнятість та особисті обставини.

З початку 2016 року відносини між донькою та позивачем за первісним позовом погіршились. Донька почала настійливо висловлювати бажання залишитися проживати у відповідача, посилаючись на те, що мати її ображає. З пояснень доньки можна було дійти висновку, то її мати почала негативно до неї ставитися, власна дитина її дратувала. Дочка періодично тижнями проживала з батьком, у цей час позивач за первісним позовом не проявляла інтересу щодо стану дитини.

У травні 2016 року позивач за первісним позовом залишила дитину на один тиждень проживати з ним, аргументуючи це наявністю особистих проблем. По завершенню вказаного тижневого строку позивач за первісним позовом забрала дитину до себе.

Відповідач ніколи не чинив перешкод тому, щоб донька проживала із матір'ю, оскільки був впевнений, що матиме можливість спілкуватися із спільною дитиною та періодично забирати її до себе. Через декілька днів позивач за первісним позовом повідомила, що донька має знову повернутися жити до нього, оскільки заважає їй влаштовувати особистежиття. Так, дитина проживала з ним майже три місяці до23.08.2016року.

Коли в червні 2016 року донька захворіла на ангіну, позивач за первісним позовом не виявила бажання приїхати, жодного разу не відвідала дитину та лише зазначила по телефону, щоб він лікував дитину.

Проблем у спілкуванні між ним та дитиною не виникало, донька була забезпечена належними умовами проживання та розвитку.

Коли позивач почала спільно жити з своїм теперішнім чоловіком ОСОБА_5, вона почала періодично перешкоджати спілкуванню його як батька з донькою, не повідомляла про дитячі свята та інші заходи у дитячому садку задля того, щоб він їх не відвідував, обмежувала можливість забирати дитину до себе, скорочувала час зустрічей тощо. Свою поведінку вона пояснювала тим, що донька після того як проводить час у відповідача починає постійно просити повернутися до батька та не хоче проживати із позивачем та її новим чоловіком.

Від доньки він неодноразово чув, що мама і ОСОБА_5 не розмовляють з нею, постійно говорять, щоб вона їм не заважала тощо. Донька просила залишитися жити з батьком.

Змінити ставлення дитини досебе та свого нового чоловіка позивач за первісним позовом вирішила шляхом мовного відсторонення дитини від батька та повної заборони спілкування. Позивач за первісним позовом односторонньо та протиправно позбавила його як батька можливості реалізовувати батьківські права, позбавила дитину можливості спілкуватися із рідним батьком.

Відповідач вважає, що такі обставини можуть завдати лише шкоди психічному розвитку дитини. Спільні знайомі та сусіди позивача за первісним позовом неодноразово повідомляли відповідача про те, що намагається виховати в доньки почуття зневаги до батька, переконує її у тому, що він погана недостойна поваги людини, не любить її і таке інше.

Саме тому позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне встановити порядок його спілкування із дитиною, зобов"язати відповідача за зустрічним позовом не чинити йому перешкод у спілкуванні з донькою, з метою захисту та дотримання її прав та інтересів.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_3 визнали частково, просили визначити часи особистих побачень ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 за погодженням та у присутності ОСОБА_2 кожну другу суботу щомісяця в період з 11-00 год. до 18-00 год. та кожну другу неділю щомісяця в період з 11-00 год. по 18-00 год., в решті зустрічного позову - відмовити.

Відповідач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнали частково, не заперечували щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 разом з її матір"ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1. Щодо відшкодування моральної шкоди заперечували, вважаючи заявлені вимоги не обгрунтованими та недоведеними. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до суду не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, було лише подано Висновок про визначення місця проживання дитини, в якому зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір"ю ОСОБА_2, та витяг з розпорядження від 27.03.2017 року № 142 про визначення способів участі батьків у вихованні малолітніх дітей. Суд, з урахуванням думки позивача, відповідача та їх представників, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

З 02.04.2010 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у подружжя народилася дочка ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 8, 9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.07.2015 р. шлюб сторін розірвано (т. 1 а.с. 10).

Ще до розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання. Наразі позивачка з донькою мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач - АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 54, 106).

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи те, що відповідачем позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір"ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 визнана в судовому засіданні, вона не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступного висновку.

Позивачем у позовній заяві зазначено що в результаті конфліку, який виник між нею та відповідачем 23.10.2016 року щодо повернення дитини, вона, перебуваючи у стані вагітності, отримала нервовий зрив, стала себе погано почувати, тому лікарем рекомендовано було спочатку амбулаторне лікування з 30.10.2016 року по 06.11.2016 року, а з 08.11.2016 року - стаціонарне лікування по збереженню вагітності. Вимушена була купувати дорогі ліки, відвідувати психолога.

Таким чином позивачем оцінена заподіяна моральна шкода в розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 ЦК Укпаїни, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»-під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи те, що позивачем у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів заподіяння відповідачем ОСОБА_3 моральної шкоди ОСОБА_2, а з наданих до суду копій медичних довідок неможливо встановити причинний зв"язок між шкодою і діями відповідача. Крім того, сам факт перебування позивача на лікуванні в зв'язку із збереженням вагітності може бути обумовлено фізіологічними особливостями, загальним станом здоров'я, медичними показаннями, іншими властивостями організму, та може бути абсолютно не пов'язано із душевними стражданнями, а тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд вважає їх такими, що підлягаю задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що ворожі відносини сторін призводять до нерозуміння ними інтересів та потреб дитини, перешкоджають їм діяти виключно в інтересах дітей, а тому наявні підстави для вирішення спору щодо реалізації батьківських прав позивача за зустрічним позовом в судовому порядку.

При вирішенні спору суд керується як положеннями національного сімейного законодавства, які регулюють питання здійснення батьківських прав, так і відповідними нормами міжнародного законодавства.

Так, відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 цього Кодексу передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Конвенція про права дитини від 20.11.1989, ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, яка є першим і основним міжнародно-правим документом, присвяченим широкому спектру прав дитини, визначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.

Стаття 18 Декларації проголошує, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень (зокрема у справах «Хокканен проти Фінляндії», «Фуска проти Румунії») наголосив, що при визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, та забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до положень частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

В судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітньої дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не зловживає спиртними напоями та не вживає наркотичних засобів, має житло на праві власності, зареєстрований та проживаю за адресою: АДРЕСА_2. За місцем проживання характеризуюсь позитивно, що підтверджується довідкою Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 від 10.01.2017року, довідкою Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» № 372589 від 13.01.2017 року, характеристикою житлово-експлуатаційної дільниці № 210 від 11.01.2017 року вих. № 12/210 (а. с. 146, 147, 148).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які являються сусідами ОСОБА_3 та проживають з ним в одному будинку, та ОСОБА_10, яка є його сестрою, та пояснили, що відносити батька з дочкою ОСОБА_4 були дуже теплими, він піклувався про неї, купував їй одяг та іграшки, про що дівчинка розповідала на дитячому майданчику. Весь той час, коли дитина перебувала у батька, маму вони не бачили, навіть тоді, коли ОСОБА_4 зламала ногу та хворіла на ангіну. Проявів агресії чи негативу дитини до батька чи навпаки, свідки не бачили. Непорозуміння виникли лише тоді, коли дитині потрібно було повертатися до матері, однак вона цього не хотіла, а батько її вмовляв. Також свідки зазначилии про те, що не чули, щоб батько налаштовував доньку проти матері. Взагалі, при зустрічах на дитячому майданчику відповідач не розповідав про свою колишню дружину.

Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснила, що були випадки коли дівчинка говорила, що мама її ображає та обзиває, тому вона не хоче повертатися додому. Іноді ОСОБА_2 привозила дитину до батька о 23-00 год. говорячи про те, що дитина їй заважає влаштовувати особисте життя. Новий чоловік ОСОБА_2 спочатку не заперечував, щоб дитина спілкувалася з батьком, однак потім змінив свою думку.

Свідок ОСОБА_9 також пояснила, що вона була присутня під час конфлікту, який виник між сторонами восени 2016 року, коли мама викликала поліцію, ОСОБА_4 тоді не хотіла повертатися додому, у неї почалася істерика, і саме вона її заспокоювала.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_5, який являється чоловіком позивача за первісним позовом, в судовому засіданні пояснив що відповідач часто вів себе грубо та агресивно по відношенню до колишньої дружини. Дитиною він маніпулював, вона часто приходила від батька напружена, плакала вночі, ОСОБА_13 - батька позивача, та ОСОБА_14 - сестри позивача, які зазначили про те, що батько не хоче спілкуватися з дитиною, а дитина також не хоче бачити батька. Після зустрічей з батьком дівчинка ставала агресивною, говорила про те, що папа не змушує її нічого прибирати, бо він її любить. Перешкод батьку ніхто ніколи не чинив, про конфлікт, який відбувся в жовтні 2016 року,їм відомо лише зі слів матері. Разом з тим підтвердили твердження відповідача та позивача по первісному позову про те, що донгька сторін ОСОБА_4 часто бувала у папи на вихідні, а також в той час, коли позивач з новим чоловіком їздили до Одеси.

З пояснень свідка ОСОБА_15 встановлено, що вона працювала вихователем у групі дитячого садочка "Хочу, можу, умію", з жовтня 2015 року по травень 2016 року, коли його відвідувала ОСОБА_4. Мама бачитися з дитиною батькові не забороняла, так як були випадки, коли дитину в садочок приводали мама а забирав батько. Одного разу батько не прийшов і дівчинка почала плакати, вона хотіла бути з батьком. Коли батько її привозив до дитсадка, вона також не хотіла від нього йти.

З наданих свідками пояснень, судом не вбачається що між батьком та дитиною існували погані відносини, які негативно впливали на неї. Між тим, навпаки встановлено, що саме між колишнім подружжям існує конфлікт, свідком якого стає дитина.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Позивачем за первісним позовом не доведено факту здійснення батьком дитини негативного впливу на розвиток дитини. Навпаки, матеріалами справи підтверджено, що протягом всього часу з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_2 батько дитини намагався підтримувати зв'язок з дитиною, приймати участь в її житті, вихованні та розвитку, не проявляв байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку, що зокрема підтверджується його намаганням більше бачити дитину та проводити з нею час, приймати участь в її вихованні.

Суд, приймаючи до уваги те, що батько дитини ОСОБА_3 не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, завжди підтримував з дитиною теплі відносини, зважаючи на вік дитини та її інтереси, приходить до висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні шляхом встановлення відповідного графіку спілкування дитини з батьком.

Заперечення відповідача за зустрічним позовом щодо зустрічей батька з донькою лише у її присутності, не можуть бути задоволені судом, оскільки негативні відносини між сторонами у справі можуть завдати істотної шкоди моральному та психічному стану неповнолітньої дитини а тому не відповідають інтересам дитини. Посилання позивачем на інформаційну довідку про результати роботи та психологічний стан неповнолітньої на момент обстеження № 7/147 від 29.03.2017 року та інформаційну довідку про результати роботи та психологічний стан неповнолітньої на момент обстеження ( доповнення ) № 23/139 від 14.12.2016 року не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки є неналежним та недопустимим доказом.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, повно, всебічно та об"єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною, а заявлені ним вимоги не суперечать чинному законодавству та повністю відповідають інтересам малолітньої дитини.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 208, 209, 213 - 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 19, 141, 153, 159 СК України, Закону України "Про охорону дитинства", Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, Декларація про права дитини від 20.11.1959 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір"ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат- 640 грн.

В решті заявлених позовних вимог ОСОБА_2 Дмитрівни- відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_16 - задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_4 , у тому числі у спілкуванні батька з донькою засобами телефонного, поштового, єлектронного зв"язку, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання , проживання чи перебування дитини.

Встановити з дня набрання рішенням чинності та до повноліття дитини :

- час особистих побачень ОСОБА_3 з Донькою ОСОБА_4, за умови додержання режиму дня та харчування дитини у вихідні дні з 10.00 годин суботи до 17.00 години неділі з правом забирати доньку з навчального закладу чи з її постійного місця проживання;

- дні спільного відпочинку ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 під час канікул у вигляді половини від загальної кількості канікулярних днів: осінніх- у першій їх частині; зимових у другій частині; весняних у другій частині; літніх- у першій частині.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 для побачення з дитиною у випадку її хвороби за місцем її проживання, знаходження чи перебування.

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 для відвідування дитячих заходів, дитячого садочку, школи, гуртків, дитячих ігрових майданчиків у яких виховується, навчається, приймає участь чи перебуває дитина ОСОБА_4.

Зобов"язати ОСОБА_2 у разі погіршення стану здоров"я дитини ОСОБА_4, негайно повідомляти про це батька дитини ОСОБА_3.

Зобов"язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_3 у разі зміни місця прооживання дитини ОСОБА_4 , не пізніше ніж за 2 доби.

Зобов"язати ОСОБА_2 у разі неможливості з поважних причин чергового спілкування ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_4 негайно повідомити ОСОБА_3 про виникнення таких обставин та надати побачення в інший день.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування судових витрат - 640 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва .

Суддя: