АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 лютого 2017 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

при секретарі - Пузиковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» (далі - ТОВ «НТЦ Вітроенергетики») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання, відшкодування моральної шкоди

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 01.10.2009 р. вона працювала в ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» на посаді фінансового директора, з окладом згідно штатного розкладу.

У період з 2012 р. до березня 2014 р. відповідач не належним чином виплачував заробітну плату, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до керівництва з цього питання, на яке отримувала відповідь про необхідність зачекати.

У лютому 2014 р. її повідомили, про те, що вона не отримає заборгованість по заробітній платі, а тому 14.03.2014 р. вона вимушена була написати заяву про звільнення за власним бажанням. З 31.03.2014 р. вона звільнена із займаної посади за власним бажанням.

Посилаючись на те, що у день звільнення з нею не було проведено розрахунку з виплати заробітної плати, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 96 880,93 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 101 939,16 грн., 18 251,36 грн. - за прострочення грошового зобов'язання, та 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2015 р. у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 756/12539/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/124/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2015 р. апеляційні скарги ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відхилено, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2015 р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.06.2015 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2015 р. у частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасовано, а справу в цій частині позовних вимог передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.10.2016 р. задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 101 939,16 грн., та 2 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» судовий збір у сумі 1 262,99 грн. в дохід держави.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.11.2016 р. заяву ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що суд не урахував, що відповідно до касових ордерів, та відомостей про виплату заробітної плати, гроші на виплату заробітної плати перераховувалися щомісячно, отже затримки у виплаті заробітної плати в товаристві не було, а тому твердження позивачки щодо затримки та невиплати їй заробітної плати в період з 01.07.2012 р. по 31.03.2014 р. є безпідставними.

Вказував на те, що позивачка в день звільнення не працювала і не зверталася з приводу невиплаченого їй у день звільнення розрахунку. Її неодноразово запрошували до товариства для ознайомлення з наказом про звільнення та виплати грошових сум, проте вона не з'явилася, а тому то всі необхідні виплати їй були перераховані на розрахунковий рахунок 10.09.2014 р., що підтверджується випискою банку № 594.

Також зазначав, що суд безпідставно стягнув на користь позивачки відшкодування моральної шкоди, оскільки вона з 01.07.2011 р. була переведена на посаду фінансового директора за сумісництвом, а тому звільнення з товариства не могли призвести до втрати нормального життя, та докладання додаткових зусиль для організації її життя.

В судовому засіданні представник ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1 та її представник просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_1 з 01.10.2009 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду фінансового директора ТОВ «НТЦ Вітроенергетики».

Наказом №25-к від 01.07.2011 р. ОСОБА_1 переведена з основного місця роботи на посаду фінансового директора за сумісництвом з 01.07.2011 року з окладом згідно штатного розкладу.

31.03.2014 р. позивач була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 1-000000005.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що у день звільнення з нею не було проведено розрахунку у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, що завдавало їй моральних страждань, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та потребувало від неї докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За період з 01.07.2012 р. до 31.03.2014 р. ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 81 480,57 грн., із яких утримано податків на суму 14 715,40 грн. та виплачено через касу - 54 260,84 грн., таким чином заборгованість станом на 31.03.2014 р. становить 12 504,33 грн.

Відповідно до виписки банківської установи від 10.09.2014 р. № 594 на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 перераховано кошти в розмірі 12 513, 89 грн., із заробітної плати за серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2013 року та січень, лютий, березень 2014 р.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо відсутності затримки у виплаті заробітної плати в ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» є безпідставним.

Оскільки в порушення вимог ст.116 КЗпП України ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» не здійснило виплату всіх належних ОСОБА_1 сум при звільненні, а лише 10.09.2014 р. здійснив повний розрахунок, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період з 01.04.2014 р. (з наступного дня після звільнення) по 09.09.2014 р. (дата розрахунку).

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не урахував, що з 01.07.2011 р. вона переведена на роботу за сумісництвом.

Порядок i умови сумiсництва визначенi постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 03.04.93 р. № 245 «Про роботу за сумiсництвом працiвникiв державних пiдприємств, установ i органiзацiй»(постанова КМУ від 03.04.1993 р. №245), а також Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установі організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 р. №43 (Положення).

Відповідно до п. 1 Положення сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи)за наймом.

Вiдповiдно до п. 2 постанови № 245 тривалiсть роботи за сумiсництвом працiвникiв державних пiдприємств не може перевищувати чотирьох годин на день i повного робочого дня у вихiдний день. Загальна тривалiсть роботи за сумiсництвом упродовж мiсяця не має перевищувати половини мiсячної норми робочого часу.

Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати позивачка виходила з восьмигодинного робочого дня кожного календарного дня у місяці. Представник відповідача стверджував, що ОСОБА_1 працювала за сумісництвом на умовах передбачених постановою КМУ від 03.04.1993 р. №245 та Положенням.

Облік робочого часу позивачки в ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» не вівся, а тому вирішуючи питання щодо тривалості робочого часу ОСОБА_1 в ТОВ «НТЦ Вітроенергетики», колегія суддів виходить з загальних вимог трудового законодавства, яким врегульовано питання роботи за сумісництвом.

Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 ( Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як убачається з довідки від 12.01.2015 р. № 2, ОСОБА_1 було нараховано за січень 2014 р. - 2 619,05 грн., та за лютий 2014 р. - 2 500,00 грн.

Середньогодинна заробітна плата визначається шляхом складання сум оплати за січень та лютий 2014 р. за фактично відпрацьований час поділених на кількість фактично відпрацьованих годин за ці місяці.

(2 619,05 + 2 500): 160 = 31,99 грн.

Кількість робочих годин за період з 01.04.2014 р. по 09.09.2014 р. з урахуванням графіку роботи 4 години на день становить 436.

Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2014 р. по 09.09.2014 р. становить 13 947,64 грн. (31,99 х 436).

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «НТЦ Вітроенергетики» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також в частині стягнення судового збору на користь держави підлягає зміні.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порушення відповідачем трудових прав ОСОБА_1 щодо невиплати їй розрахунку при звільненні, призвело до порушення її звичного способу життя та завдавало їй моральних страждань, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 р. в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» на користь держави судового збору змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 13 947,64 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-Технічний Центр Вітроенергетики» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: