Номер провадження: 22-ц/785/3236/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 рокупозовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІІН НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» (65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2/11 Ж, офіс 86, , п./рах.7190, МФО300528), заборгованість за кредитним договором №2091814/N-8 від 22.10.2013 року, станом на 09.11.2016 року, у розмірі 31 519,54 грн., з яких: 10 895,72 грн. заборгованість за кредитом, 2407,72 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 8016,10 грн. заборгованість по комісії, 10200,00 грн. штрафні санкції; а також сплачені і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378,00 гривень, - на п./рахунок 190.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала до судуапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Компанія Дасті».

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає повністю вказаним вимогам з огляду на наступне.

Відповідно матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір № 2091814/N-8 про надання кредиту від 22.10.2013 року, на підставі якого банком наданий позичальникові овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 20 000,00 гривень зі сплатою 12% фіксованої процентної ставки річних, комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 1,84% від суми отриманого кредиту. 21.11.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» був укладений договір про відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор за плату передав/відступив, а Новий кредитор одержав/набув право вимоги, належні Первісному кредитору за кредитним договором. 26.12.2014 року ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті» укладено договір про заміну сторони в зобовязанні, згідно якого здійснена заміна сторони, а саме Нового кредитора у договорі про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року, який укладено між Банком та ТОВ «Фрегат». З моменту підписання договору усі права та обовязки Нового кредитора за договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року перейшли від ТОВ «Фрегат» до ТОВ «Компанія Дасті». За вказаним кредитним договором відповідачка зобовязана була сплачувати борг з нарахованими відсотками згідно умов погашення кредиту, підписаного сторонами.

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк повернення кредиту сплив, однак відповідачка своєчасно не повернула грошові кошти у повному розмірі .

Колегія суддів не може погодитись з повністю з такими висновками, з огляду на наступне.

Стаття 509 ЦК України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Окрім цього, даною статтею передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 512 ЦК України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою.

Разом з цим, відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 519 ЦК України встановлює, що первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Так, відповідно до положень чинного цивільного законодавства, обовязкове повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні не передбачено. Тому, неповідомлення боржника про таку зміну не звільняє його від обовязку належного виконання умов договору.

Як встановлює ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначені правові наслідки порушення зобов'язання, встановлені договором чи законом. А саме: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У звязку з тим, що відповідач по справі передбачені договором обовязки належним чином не виконував, що підтверджується матеріалами справи, тому ТОВ «Компанія Дасті» на правах нового кредитора у зобовязанні отримало право стягнути з боржника суму заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу було передано вимоги до ОСОБА_2 щодо кредитного договору № 2091814/N-8 від 22.10.2013 року, а саме овердрафт за допомогою платіжної картки VISA, з максимальною сумою заборгованості 20 000,00 гривень зі сплатою 12% фіксованої процентної ставки річних, комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 1,84% від суми отриманого кредиту.

Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року (далі Закон), а саме до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Перелік видів фінансових послуг міститься у ст. 4 Закону, до яких, зокрема, належать надання коштів у позику та надання поручительства.

Пунктом 7 статтею 1 визначено вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія Закону. Зокрема, на учасників ринків фінансових послуг, до яких відносяться юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України та споживачі таких послуг. При цьому дія Закону розповсюджується не на всіх юридичних осів, а лише на тих, які є професійними учасниками ринку фінансових послуг.

Як встановлено колегією суддів та підтверджено представником апелянта, ТОВ «Компанія Дасті» не являється учасником ринку фінансових послуг, оскільки не входить у перелік визначених фінансових установ згідно п. 1 ст. 1 даного Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що сфера дії Закону за суб'єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється на: по-перше, юридичних осіб, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами; по-друге, фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Тому, оскільки позивач за своїм правовим статусом не відноситься ні до юридичних осіб, ні до суб'єктів підприємницької діяльності, які відповідно до Закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, а відтак відсутні підстави стягнення інших виплат з відповідача окрім тих, які вказані у договорі про відступлення права вимоги, тобто максимальна сума заборгованості 20 000,00 гривень зі сплатою 12% фіксованої процентної ставки річних, комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 1,84% від суми отриманого кредиту.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, лише 09.11.2016 року ТОВ «Компанія Дасті» направило ОСОБА_2 претензію щодо повернення заборгованості за кредитом № 2091814/N-8 від 22.10.2013 року відповідно до якої ТОВ «Компанія Дасті» повідомило позичальника про договір відступлення права вимоги від 21.11.2014 року та договір про заміну сторони у зобовязанні від 26.12.2014 року, а також про необхідність сплатити заборгованість за кредитом з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 31519,54 грн.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, постановлене при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права судове рішення, підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафних санкцій в сумі 10200,00 грн. та відмови в задоволенні вимог ТОВ «Компанія Дасті» в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 штрафних санкцій в сумі 10200,00 грн. та відмовити в задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Дасті» в цій частині.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_3