Справа № 378/808/16-ц Головуючий у І інстанції Марущак Н. М.
Провадження № 22-ц/780/440/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 26.01.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Спеней І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення витрат по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача, в порядку регресу 121 087,10 грн. виплаченої суми страхового відшкодування та судових витрат - 1 816,31 грн., відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем в додаткових поясненнях та встановлено з матеріалів справи - згідно калькуляції дефектів, вартість ремонту автомобіля «Рено», д.р.н. СА 06 04 ВР, складає 196 673,01 грн.

Згідно розрахунку визначення ринкової вартості ДТЗ, проведеного експертом оцінювачем ОСОБА_3, ринкова вартість даного автомобіля становить 114 226,87 грн.

Різниця між ринковою вартістю та зобовязуючою пропозицією склала 82 446,14 грн.

З урахуванням ліміту відповідальності за договором страхування було виплачено страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. власнику даного автомобіля - ОСОБА_4, який, підписавши заяву на виплату страхового відшкодування, погодився із розрахунками, здійсненими оцінювачем.

Крім цього, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він був зафіксований правоохоронними органами.

Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

З наведеного вбачається, що учасниками ДТП була забезпечена можливість страховика перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, а тому сам по собі факт відсутності в матеріалах страхової справи позивача повідомлення страхувальника про страховий випадок, на думку суду, не зобов'язує відповідача відшкодувати суму страхового відшкодування в порядку регресу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.

Посилалось, при цьому, на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 29 жовтня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рітейл Страхування» та ОСОБА_5 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( а.с. 21 ).

Згідно правочину, була застрахована цивільно-правова відповідальність останнього за шкоду, заподіяну майну забезпеченим транспортним засобом - автомобілем «МАН», держномер АІ 93 78 ВЕ, з лімітом відповідальності у 50 000 грн. і встановлена нульова франшиза ( там же ).

09 квітня 2014 року на 17-му км. + 460 м. автодороги Золотоноша-Сміла-Умань сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: «МАН», держномер АІ 93 78 ВЕ, який належить на праві власності ОСОБА_6 під керуванням водія ОСОБА_2;

«Рено», СА 06 04 ВР, власником якого є ОСОБА_7; «Хюндай», держномер СА 43 34 АН, власником якого є ОСОБА_8;

«Лексус», держномер СА 89 78 АР, власником якого є ОСОБА_9.

Унаслідок ДТП вказаним транспортним засобам були завдані механічні пошкодження.

Постановою Ставищенського районного суду Київської області від 20 травня 2014 року винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн. ( а.с. 13 ).

Власники пошкоджених ТЗ, відповідно, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл Страхування» з заявами про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування ( а. с. 9, 12, 15, 23зв., 24, 26, 28, 33, 35, 36 ).

Згідно до наданих платіжних доручень зазначеною страховою компанією їм було сплачено страхове відшкодування у розмірі, відповідно, 50 000 грн., 50 000 грн. та 21 087,10 грн. ( а.с. 9зв, 10, 11, 22зв., 106-108 ).

У зв'язку із цим, 07 вересня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування» звернулось до суду із вимогами про стягнення із відповідача в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування у розмірі 121 087,10 грн. та внесеного судового збору - 1 816,31 грн. ( а.с. 3-6 ).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року №1961-ІV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати ), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п.п. 33.1.2. п. 33.1. ст. 33 даного Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати ), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

За вимогами абз. ґ) п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 зазначеного Закону України, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

При цьому, в правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15, який згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, письмове повідомлення страховика про настання ДТП установлено для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки у справі, що переглядалася встановлено, що настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинне базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків.

Відтак, як вірно зазначив місцевий суд, у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він був зафіксований правоохоронними органами.

Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

З наведеного вбачається, що учасниками пригоди була забезпечена можливість страховика перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, а тому сам по собі факт відсутності в матеріалах страхової справи позивача повідомлення страхувальника про страховий випадок, на думку суду, не зобов'язує відповідача відшкодувати суму страхового відшкодування в порядку регресу.

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно прийшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог і, з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 979, 988 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 213-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення по справі.

При цьому, дав відповідну оцінку належних і допустимих доказів у справі згідно положень ст.ст. 58, 59, 212 ЦПК України.

А тому, доводи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 1187 ЦК України, ст.ст. 30, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, оскільки повністю спростовуються зазначеними доказами, які ним ( судом ) відносяться до числа достовірних за своїм змістом.

Інші доводи, зокрема, про вірний розрахунок страхового відшкодування власникам пошкоджених у результаті ДТП транспортних засобів, в т.ч. і фізично знищеного автомобіля у відповідності до положень п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», надання належних доказів по справі на підтвердження необхідності його ( страхового відшкодування ) виплати, невиконання відповідачем обов'язку повідомити страховика про настання страхового випадку, на переконання суду другої інстанції та в силу викладеного, не спростовують висновок місцевого суду про необгрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, 29 жовтня 2013 року укладено правочин між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рітейл Страхування» та ОСОБА_5.

При настанні страхового випадку, обов'язки за договором виконував зазначений страховик.

Будь-яких доказів того, що правонаступником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл Страхування» є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Талісман Страхування», позивач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, згідно ст. 60 ЦПК України, не надав.

При цьому, позивач, на переконання апеляційного суду, не має права на захист заявленого права щодо отримання у порядку регресу виплачених сум іншим суб'єктом господарювання згідно ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, оскільки не довів, що воно ( право ), відповідно, в установленому законом порядку набуто та відповідачем порушено, не визнано або ним оспорюється.

Таким чином, відсутність заперечень у представників відповідача тієї обставини, що позивач є правонаступником Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рітейл Страхування», як зазначено у рішенні, на переконання апеляційного суду, правового значення не має та не свідчить, у силу викладеного, про обгрунтованість заявлених позовних та апеляційних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування».

Не є підставою для зміни чи скасування рішення місцевого суду, на переконання апеляційного суду, наявні у справі описки щодо звернення потерпілих в ДТП до позивача та виплату ним страхового відшкодування, зазначення прізвища, імені та по-батькові осіб, що отримали страхове відшкодування, оскільки вони можуть бути виправлені у порядку, передбаченому ст. 219 ЦПК України.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» відхилити. Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Талісман Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення витрат по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_10