Справа № 570/3497/15-ц
Номер провадження 2/570/52/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_1

представників сторін - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі спадкового договору, укладеного між ним та батьками №2-63 від 27.01.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6, він набув у власність будинковолодіння, що знаходиться за адресою: вул. Піонерська, буд. №9, село Корнин Рівненського району Рівненської області. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 39130536. У вищезгаданому будинковолодінні з 19.06.1989 року зареєстрована ОСОБА_5 - дружина рідного брата позивача. Вказане підтверджується довідкою Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №1874 від 09.07.2015 року, та відповіддю Рівненського районного відділення ДМС в Рівненській області №29/1141 від 07.07.2015 року. Відповідачка перешкоджає позивачеві в реалізації права власності на будинковолодіння. Перебування відповідачки зареєстрованою у будинку позивача впливає на розрахунок й призначення відповідної субсидії, а також не надає останньому право проживати в будинку. На численні звернення щодо добровільного звільнення будинковолодіння й зняття з реєстраційного обліку відповідачка не реагує. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов'язкову частку. На відміну від спадкоємця, який прийняв спадщину та відповідно до статті 1282 ЦК України, зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора, на набувача за спадковим договором такий обов'язок не покладається. Тобто, чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника й втрати права користування житлом колишнім власником. Враховуючи вищенаведене до спірних правовідносин мають застосовуватися цивільного права, а саме ст.391 ЦК України, відповідно до якої, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення особи у якої право користування житлом припинилося. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На підставі викладеного просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: вул. Піонерська, 9, с. Корнин Рівненського району Рівненської області, шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Судові витрати покласти на відповідачку.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище.

Відповідачка позов не визнала. Подала письмові заперечення. Зазначає, що свою позовну заяву позивач мотивує тим, що відповідно до спадкового договору він набув у власність вказаний житловий будинок, а реєстрація в будинку ОСОБА_5 позбавляє його можливості в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, оформити належну субсидію, тобто порушується його право власності. Відповідачка зазначає, що жодним чином не порушує законні права і інтереси власника житлового будинку, як попереднього, так і теперішнього. Дійсно, вона проживає і зареєстрована у будинку по вулиці Піонерській, № 9, в селі Корнин Рівненського району Рівненської області з 19.06.1989 року. У цьому будинку проживає разом з чоловіком і спільними дітьми. У вказаному будинку була зареєстрована за згодою ОСОБА_7, батька чоловіка, який був власником будинку. За час проживання спільною сім'єю вони доглядали за будинком, підтримували його в належному стані, проводили ремонт, будували господарські споруди, збудували огорожу навколо будинку, оплачували комунальні послуги. В свою чергу позивач ОСОБА_4 переїхав жити в село Залужжя Володимир-Волинського району Волинської області, і дуже рідко навідувався до батьків. Після смерті ОСОБА_7, який помер 06 листопада 2009 року, сімя відповідачки продовжує проживати в будинку, так само доглядати за будинком, обробляють навколишню територію біля будинку, продовжують сплачувати комунальні послуги, і жодним чином не перешкоджають ОСОБА_4 перебувати в будинку, проживати в ньому і користуватися ним. Але сам позивач не бажає перебувати в будинку, він за весь час жодного разу не приїхав до будинку, щоб провідати батьків, не надавав жодної допомоги на їх поховання, відповідачка з чоловіком проводили обряд поховання за власний кошт. Зауважує, що позивач жодного разу не говорив з нею на рахунок виселення, адже після смерті ОСОБА_7 жодного разу не приїжджав до будинку, в якому проживає сім'я відповідачки. Таким чином доводи позивача про те, що на його численні звернення щодо добровільного звільнення його будинковолодіння й зняття з реєстраційного обліку відповідачка не реагує, нічим не підтверджується. Окрім того, відповідачка ніколи не відмовляла у наданні документів на субсидію, хоча напевне позивач і жодного разу не звертався у відповідні органи для її отримання, адже якщо було звернення і була відмова, він би міг додати її як докази до справи. Крім того, яка мова може йти про оформлення субсидії на імя позивача, якщо відповідачка сплачує за комунальні послуги. Чоловік відповідачки хотів врегулювати цей спір по-мирному, і пропонував виплатити гроші за будинок. Але сума, яку запросив позивач, є занадто великою і непосильною, а це 40 000 доларів США. Відповідачка запропонувала провести оцінку будинку і оплатити її, але це ОСОБА_4 не влаштовувало, бо ціна, як він вважає, буде занадто мала, а в нього багато боргів. Будинок, в якому проживає сімя відповідачки, є єдиним житлом на даний час, іншого житла сім'я не має. Із змісту ч.4 ст.156 ЖК України випливає, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням. Що стосується доводів позивача про те, що він відповідно до ст.383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, то дійсно вказана стаття ЦК України передбачає таку вимогу. Але ні позивачка, ні будь-хто інший із її сім'ї не чинить перешкод позивачу у використанні спірного будинку для його проживання чи проживання членів його сім'ї. Жодного доказу, який би підтверджував те, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні будинком, він суду не надав. Таким чином, позов є безпідставним, не обґрунтованим, не доведеним належними доказами, а тому до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі спадкового договору, укладеного між позивачем та батьками позивача 27.01.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Рівненської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 (реєстровий №2-63), позивач набув у власність будинковолодіння, що знаходиться за адресою: вул. Піонерська, 9, село Корнин Рівненського району Рівненської області. Вказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 39130536.

У вищезгаданому будинковолодінні з 19.06.1989 року зареєстрована ОСОБА_5 - дружина рідного брата позивача. ОСОБА_6 обставина підтверджується довідкою Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області №1874 від 09.07.2015 року, та відповіддю Рівненського районного відділення ДМС в Рівненській області №29/1141 від 07.07.2015 року.

Позивач просить суд постановити рішення, яким усунути йому перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться за адресою: вул. Піонерська, 9, с. Корнин Рівненського району Рівненської області, шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням; судові витрати покласти на відповідачку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він не може оформити субсидію щодо даного будинковолодіння; не може користуватися цим майном.

Проте дані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Позивач не довів суду, що він намагався оформити субсидію щодо будинковолодіння за адресою: вул. Піонерська, 9, с. Корнин Рівненського району Рівненської області. Але цьому завадило те, що відповідачка не надала йому певні документи; чи цьому завадив факт реєстрації відповідачки у зазначеному будинку.

Позивач не довів суду, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним помешканням.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надали суду показання про те, що позивач останній раз був на похоронах матері, після цього в село не приїздив.

Відповідачка заявила про готовність у будь-який час надати можливість позивачеві проживати в цьому будинку. Але, з її слів, відповідач не зявляється до будинковолодіння за адресою: вул. Піонерська, 9, с. Корнин Рівненського району Рівненської області.

Позивач не спростував дану обставину.

Надалі. Відповідачка готова придбати цей будинок у позивача, але бажає заплатити справедливу ціну, для чого запропонувала провести оцінку майна. Але позивач не погодився на цю пропозицію, зазначивши свою ціну за майно 40 000 доларів США.

Загальновідомо, що на даний час через падіння цін на нерухомість будинковолодіння 1960 року забудови в селі Корнин Рівненського району Рівненської області не може вартувати 40 000 доларів США, оскільки ця ціна є завищеною.

Із змісту ч.4 ст.156 ЖК України випливає, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує. Це означає, що вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Власник має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому рішенню (ст. 386 ч. 2 ЦК України).

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

В той же час норми ЖК України гарантують кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. При розгляді таких справи суду слід «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Отже, при розгляді справи не було встановлено, що права позивача є порушеними відповідачкою. А тому немає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Красовський О.О.