№ провадження 6/521/49/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«3 » січня 2017 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні поданням головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло подання з Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 21 травня 2015 року, подання державного виконавця Першого Малиновського служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове

межі України боржника ОСОБА_1 задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 травня 2015 року в справі за поданням головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції*про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, за участю стягувача публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» - скасовано подання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»,виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як встановлено судом, Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 березня 2013 року задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк», відмовлено в задоволенні апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3; рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 8 листопада 2012 року в частині позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до фізичної особи- підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Марфін Банк» про звернення стягнення на предмет застави задоволено; звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «МАЗ», модель 543203-222, 2006 року випуску, номер шасі Y3M5930, реєстраційний номер НОМЕР_1, за договором застави транспортного засобу, укладеним 7 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Морський транспортний банк», шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність в межах процедури виконавчого провадження та зарахування коштів від реалізації для покриття заборгованості станом на 5 липня 2012 року перед ПАТ «Марфін Банк» в загальній сумі 211177,67 грн. за кредитним договором № 2189/ OF від 7 грудня 2006 року, укладеним між ВАТ «Морський транспортний банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3; рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 8 листопада 2012 року в частині позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до фізичної особи- підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості станом на 5 липня 2012 року перед ПАТ «Марфін Банк» в загальній сумі 211177,67 грн. за кредитним договором №2189/OF від 7 грудня 2006 року залишено без змін; стягнуто на користь ПАТ «Марфін Банк» судові витрати з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в сумі 1055,89 грн., з ОСОБА_1 в сумі 1055,89 грн. (а.с.128-132).

Виконавчий лист №1519/125672012 видано Малиновським районним судом м.Одеси 20 серпня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» 211177,67грн.

На підставі ст. ст. 5, 11, 18, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження відкрито постановою від 20 березня 2014 року державного виконавця першого Малиновського ВДВС Одеського МУЮ за заявою стягувана.

За змістом подання на час звернення державного виконавця до суду для тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України вимоги виконавчого провадження не виконано, жодних заходів стосовно погашення заборгованості боржниками не вжито.

Судова практика у вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а ухилення від їх виконання, тому зясуванню судом підлягає чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання у повному обсязі або частково.

Так, ОСОБА_1 має зобов'язання по погашенню заборгованості на загальну суму 211177,67 грн. на підставі судового рішення, ухваленого 8 листопада 2012 року.

Рішення суду було звернуто до виконання, однак з наявних в справі матеріалів неможливо встановити, чому рішення суду не виконано. До подання державного виконавця не додано жодних матеріалів виконавчого провадження, аналіз яких би давав можливість визначитися з тим, чому не виконується рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень,неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України,вирішення питання про тимчасове обмеження боржникафізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до узагальнень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Разом із тим, в сенсі ст. 2 протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження»,передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цьогцього закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону № 3857-XIIта у п. 18 ч. 3ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Право громадян України на пересування є конституційним правом (ст. 33 Конституції України).

Суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 саме ухиляється від виконання зобовязань за рішеннями суду.

З матеріалів справи вбачається, що подання не містить необхідних відомостей, а саме:

відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості, тобто, не зазначено у поданні та не надано доказів до суду, які саме виконавчі дії було проведено державним виконавцем відносно боржника .

Виходячи зі змісту подання, а також відсутності у матеріалах справи будь-яких документів, які могли б підтвердити саме факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а також з урахуванням розяснень Верховного суду України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, суд вважає, що подання Малиновського відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 Андріївни- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

03.01.17