Ухвала

іменем україни

25 січня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Дьоміної О.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 1 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 19 травня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2013 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними було розірвано.

Позивач зазначала, що діти проживають із нею і знаходяться на її повному утриманні, оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів. У зв'язку з цим нею було подано позов до суду про стягнення аліментів, який за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2013 року було задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки і сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, кожного місяця, починаючи з 16 травня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття.

Однак враховуючи те, що діти навчаються у гімназії, відвідують різні секції, вказаних вище коштів на їх оплату не вистачає, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 12 746 грн 91 коп. одноразово, щомісячно додаткові витрати на утримання дочки у розмірі 280 грн та сина у розмірі 590 грн до досягнення ними повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 1 червня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_5 додаткові витрати на утримання дітей, а саме: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 5 998 грн 23 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_4 та стягнення на її користь з ОСОБА_5 5 998 грн 23 коп. додаткових витрат на утримання дітей, виходячи із того, що батько зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дітей. При цьому визначаючи розмір додаткових витрат, суди врахували захворювання дітей та витрати на їх лікування, витрати на розвиток їхніх здібностей, матеріальний і сімейний стан сторін та те, що відповідач має постійне місце роботи, має на утриманні малолітню дочку у другому шлюбі і дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.О. Дьоміна А.В. Маляренко

Колегія суддів: