Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1406/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.09.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Мурашка С.І.

суддів Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротехдіагностика» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротехдіагностика» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31 травня 2017 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ТОВ «Украгротехдіагностика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих відповідачем коштів в сумі 147 250 грн., а також 99 835,50 грн. у звязку з підвищенням індексу інфляції та 3% річних від не отриманої суми, що складає 12 780,49 грн., а всього 259 865,99 грн.

Позивач зазначав, що 06.02.2014 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу у письмовій формі, за яким він придбав нежитлову будівлю, розташовану в с.Семенасте Новоукраїнського району Кіровоградської області, що належала відповідачеві на підставі свідоцтва про право власності на будівлю зерносховища.

На підтвердження своїх зобовязань за договором купівлі-продажу товариство передало відповідачеві кошти в сумі 147 250 грн., що підтверджується розпискою від 06.02.2014 року.

Однак, станом на 28.12.2016 року відповідач жодних дій на виконання домовленості за договором не здійснив, посвідчити договір в нотаріальному порядку відмовився.

Оскільки договір купівлі-продажу є неукладеним, кожна сторона повинна повернути іншій стороні все, що нею було отримано, а також з відповідача підлягає стягненню втрати у звязку з підвищенням індексу інфляції та 3% річних.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31.05.2017 року у позові відмовлено повністю за необґрунтованістю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «Украгротехдіагностика» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ТОВ «Украгротехдіагностика» адвокат ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, надав письмові заперечення.

Крім того представник ТОВ «Украгротехдіагностика» адвокат ОСОБА_3 відмовився від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 99835,50 грн. інфляційних втрат та 12780,49 коп. 3% річних, в звязку з чим ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 22.09.2017 року провадження в цій частині закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2014 року відповідачем та директором ТОВ «Украгротехдіагностика», ОСОБА_5, було підписано договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, предметом якого є нежитлова будівля (зерносховище), яку сторони оцінили у 147 250 грн.

Зазначений договір укладено у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений. Оригінал договору, досліджений в судовому засіданні, знаходиться у позивача (т.1а.с. 12).

В цей же день відповідач написав розписку про отримання ним коштів в розмірі 147 250 грн. за будівлю зерносховища (т.1 а.с.13).

Зважаючи на те, що сторони не оспорювали факту підписання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та розписки і пояснили, що на час підписання зазначеного договору не знали про обов'язкову необхідність його нотаріального посвідчення, суд визнав ці обставини доведеними в частині належності підпису сторін.

Таким чином, суд фактично встановив, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення у простій письмовій формі, що підтверджується текстом підписаного представником позивача і відповідачем договору, а також розпискою відповідача про отримання ним коштів за продане приміщення.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача посилався на те, що відповідач весь час з моменту отримання коштів від представника позивача вважав, що перебуває в боргових зобов'язаннях з фізичною особою ОСОБА_5, а не юридичною особою ТОВ «Украгротехдіагностика», а договір купівлі-продажу, який не було належним чином укладено, та розписку, знищено.

Судом також встановлено, що 06.02.2014 року між відповідачем і ОСОБА_5 було укладено договір позики коштів в сумі 147 250 грн., який нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі (т.1 а.с. 50-51).

Відповідач суму позики в зазначений строк не повернув, тому рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.10.2016 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5 було задоволено частково, з відповідача на його користь стягнуто 307518 грн. на виконання договору позики (т.1 а.с.52-56).

Дослідивши оригінали документів первинного бухгалтерського обліку на підтвердження витрат підприємства в сумі 147 250 грн. через підзвітну особу ОСОБА_5, суд дійшов висновку, що документи такої інформації не містять (т.1 а.с. 88-125) і це свідчить, що кошти з ТОВ «Агротехдіагностика» на купівлю нежитлового приміщення (зерносховище) не витрачались.

Крім того, як зазначив суд в рішенні, він не виключає доводи відповідача та його представника, що зазначений договір позики 06.02.2014 року дійсно було укладено замість договору купівлі-продажу нежитлової будівлі.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки укладення між сторонами договору купівлі-продажу і передача представником позивача, директором товариства ОСОБА_5, грошей в сумі 147 250 грн. відповідачеві підтверджується не тільки договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.02.2014 року за ціною 147 250 грн., підписаним продавцем ОСОБА_2 і представником покупця ОСОБА_5, а також розпискою ОСОБА_2 від 06.02.2014 року (т.1 а.с.195), в якій від підтверджує отримання в присутності свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 коштів в сумі 147 250 грн. від директора ТОВ «Украгротехдіагностика» ОСОБА_5 за будівлю зерносховища, але і протоколом № 5 загальних зборів учасників ТОВ «Украгротехдіагностика» від 06.02.2014 року (т.1 а.с.177, т.2 а.с.16), на яких було прийнято рішення про укладення з ОСОБА_2 договору купівлі-продажу нежитлової будівлі за ціною 147 250 грн. представником товариства ОСОБА_5, а також звітом ТОВ «Украгротехдіагностика» про використання коштів, виданих під звіт № 5 від 07.02.2014 року ОСОБА_5, в розмірі 147 250 грн., отриманих ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу (т.1 а.с.105, т.2 а.с.17).

Крім того, припущення суду про те, що нотаріально посвідчений 06.02.2014 року договір позики було укладено замість договору купівлі-продажу будівлі зерносховища суперечить положенням ч.4 ст.60 ЦПК України, згідно з якою доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.02.2014 року відповідач уклав 2 договори, а саме, договір позики з ОСОБА_5 і договір купівлі-продажу зерносховища з ТОВ «Украгротехдіагностика».

За зазначеними договорами відповідач отримав всього 294 500 грн. і та обставина, що вартість зерносховища і розмір позики визначено в сумі 147 250 грн., не спростовує укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, а підтверджує правильність доводів представника позивача про те, що відповідачеві загалом потрібні були кошти в сумі 294 500 грн., тому він взяв в борг 147 250 грн. у ОСОБА_5, оскільки такої суми йому не вистачило до потрібної після продажу будівлі зерносховища за 147 250 грн.

Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, яким є будівля зерносховища, підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідач передав представникові позивача, директору товариства ОСОБА_5, оригінал свідоцтва № 333 про право власності на будівлю зерносховища, виданого 18.12.2009 року виконавчим комітетом Семенастівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, який до теперішнього часу знаходиться у позивача, але угода не була нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.1 ст.216 ЦК України).

Оскільки укладений між сторонами 06.02.2014 року договір купівлі-продажу зерносховища є нікчемним через недодержання вимог закону про його нотаріальне посвідчення, визнання його недійсним судом не вимагається, доводи позивача про те, що він має право на повернення йому відповідачем коштів, одержаних за нікчемним правочином, є обґрунтованими.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні вимог про повернення сплаченої за нікчемним договором суми, суд припустився помилки у застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Так, всупереч вимогам ст.212 ЦПК України суд не дав належної оцінки зазначеним доказам у їх сукупності.

Зокрема, суд дійшов помилкового висновку про те, що документи первинного бухгалтерського обліку товариства не підтверджують факту витрачання коштів товариства для розрахунку з продавцем зерносховища.

Між тим, з наданих позивачем і досліджених в судовому засіданні доказів (виписок по рахунку, фінансових звітів підприємства, журналу ордеру в відомості по рахунку 631, оборотно-сальдових відомостей за 2014-2016 роки) (т.2 а.с.16-39) вбачається, що кошти ОСОБА_2 в розмірі 147 250 грн. за зерносховище передав директор ТОВ «Украгротехдіагностика» ОСОБА_5, який отримав їх у товаристві під звіт.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 5 і 6 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

У правовому висновку у справі № 6-87цс12 від 19.12.2012 року Верховний Суд України зазначив, що згідно зі ст. 204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

У справі № 6-348цс15 від 10.06.2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої положення статей 215, 216 Цивільного кодексу України застосовуються лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним, тому вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Отже, реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобовязального характеру, за умови якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору).

Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо застосування наслідків нікчемного правочину і повернення сплачених ним коштів без визнання угоди недійсною є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 147 250 грн., безпідставно отриманих за нікчемним правочином.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України у звязку із скасуванням рішення суду колегія суддів змінює розподіл судових витрат.

Оскільки розмір задоволених позовних вимог становить 57% з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, 8757 грн. 37 коп. понесених судових витрат, з яких: 4648,37 грн. судовий збір та 4109 грн. витрати на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротехдіагностика» задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 31.05.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгротехдіагностика» 147 250 (сто сорок сім тисяч двісті пятдесят) грн., сплачених за нікчемною угодою та 8757 грн. 37 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

ОСОБА_8