Справа № 163/2164/17
Провадження № 2/163/387/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Куснищанської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2017 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом по 1/3 частки нерухомого майна.

Свій позов мотивують тим, що після смерті їх матері, ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1. За життя вона склала заповіт, яким заповіла усе своє майно у рівних частинах ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, остання від спадщини відмовилась.

Позивачі зазначають, що є спадкоємцями по 1/3 частки спадкового майна за заповітом після смерті - ОСОБА_4. Спадщину прийняли, оскільки подали нотаріусу, в строки передбачені ч.2 ст. 1270 ЦК України, заяви про прийняття спадщини. Оформити свої спадкові права належним чином не мають можливості, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок.

Просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом по 1/3 частки спадкового майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачі не з'явилися, в позовній заяві просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що не заперечують проти задоволення позову.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З довідки виданої виконавчим комітетом Куснищанської сільської ради Любомльського району Волинської області № 356 від 25.07.2017 року та витягу з погосподарської книги №7 за 2015 рік особовий рахунок № НОМЕР_1, вбачається, що ОСОБА_4 належав будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, в якому вона проживала і була зареєстрована (а.с.7,8).

Витягом з архівної копії з рішення №3/1 сесії Куснищанської сільської ради Любомльського району, Волинської області від 18.10.1994 року та витягом з рішення від 21.09.2009 року № 22/21 про уточнення цільового призначення земельних ділянок стверджується, що ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,25 га (а.с.9,10).

ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.7).

Отже, після смерті останньої, відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкодавець ОСОБА_4 на випадок своєї смерті залишила заповіт від 12 червня 2007 року, яким все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона матиме право за законом на момент смерті, заповіла у рівних частинах: ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_7 (а.с.11).

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_7, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 22/2016, від належної їй частки спадщини після смерті матері ОСОБА_4 відмовилася. (аркуш спадкової справи 3).

Відповідно ч. 1 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_3 є спадкоємцями по 1/3 спадкового майна за заповітом після смерті ОСОБА_4.

Позивачі у відповідності до ст. 1268 ЦК України, фактично спадщину прийняли оскільки, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини (аркуш спадкової справи 2,3). Проте постановою державного нотаріуса від 25.07.2017 року № 337/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1. Любомльського району Волинської області останнім було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.(а.с.11).

Крім них, Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

З копії техпаспорта вбачається, що нерухомі об'єкти, які знаходяться по АДРЕСА_1 були побудовані в 1953, 1965, 1977,1982 роках.

На час побудови спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно регулювалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, літньої кухні, сараю, гаражу, вбиральні, колодязя, огорожу, які знаходяться по АДРЕСА_1, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання.

Стаття 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідач у своїй заяві до суду позов визнав, що в силу ст.ст. 60, 61 ЦПК України, дає підстави суду вважати доведеними обставини, на які посилається позивач, як такі, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_3 право власності по 1/3 спадкового майна за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: по 1/3 житловий будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частки спадкового майна за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: право власності на 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки спадкового майна за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: право власності на 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки спадкового майна за заповітом, що залишилось після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме: право власності на 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Павлусь О.С.