Справа № 750/2441/17 Провадження № 22-ц/795/1509/2017 Головуючий у I інстанції Жук М. І. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.06.2017, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено повністю, та постановити нове, яким закрити провадження по справі.

За доводами скарги, оскаржуване рішення суду є неогрунтованим, висновки суду є необґрунтованими, вимоги позивача є безпідставними.

В скарзі заявник посилається на те, що позичальник сплатив всю суму кредиту ще наприкінці 2012 року.

Зазначає, що позивачем пропущено термін позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 18.02.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 3100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання в сумі 17112,94 грн, яка складається з: 636,09 грн заборгованість за кредитом; 11985,76 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн штраф (фіксована частина); 791,09 грн штраф (процентна складова).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач свої зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконав, а тому у відповідності до ст.ст. 526, 610 ЦК України позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, у разі виникнення прострочених зобов»язань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору, Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов»язанння та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3. Договору.

Отримання відповідачем ОСОБА_2 від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної картки та грошових коштів відповідачем не заперечувалось, даний факт підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором. При порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочсених процентів та комісії. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу (п. 2.1.1.7.6).

Заявником на спростування розрахунків не надано жодного доказу, як не надано доказів на підтвердження сплати коштів в повному обсязі по кредитному договору.

Судом встановлено, що сторони погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, а факт не укладення договору, не отримання кредиту та не використання кредитної картки відповідачем не доведено.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Крім того, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до банківської установи з заявою про закриття карткового рахунку не звертався, під час розгляду справи в суді першої інстанції, як з письмовою, так і усною заявою про застосування строків позовної давності не звертався, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі і журналом судового засідання (а.с. 54-55).

За змістом ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності, таким чином, посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються обставинами даної справи, не свідчать про порушення судом норм матеріального або процесуального закону та не дають підстав для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: