АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 645/148/16-ц Головуючий суддя І інстанції Бондарєва І. В.
Провадження № 22-ц/790/770/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Шаповал Н.М.,

суддів - Кіпенка І.С., Кокоші В.В.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки припиненим.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що 14 серпня 2013 року між нею та Кредитним Союзом «Східноєвропейський Кредитний Союз» укладено споживчий кредит за умовами якого вона отримала 75 000 грн. під 36% річних. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання укладений також договір іпотеки, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1. В кінці 2014 року їй стало відомо, що Кредитний Союз «Східноєвропейський Кредитний Союз», як юридична особа, припинила свою діяльність, усі права вимог кредитора перейшли до ОСОБА_2. З березня 2015 року вона з відповідачем досягли згоди з розміру кредитної заборгованості, вона погасила борг за кредитом, після чого відповідач повернув їй усі оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, проте до нотаріуса для врегулювання питань щодо припинення іпотеки ОСОБА_2 не з'явився.

Тому, ОСОБА_1 просила суд визнати договір іпотеки від 14 серпня 2013 року припиненим у зв'язку з повним виконанням нею зобов'язань за кредитним договором.

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою ОСОБА_2 у судове засідання.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що її позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, судом першої інстанції встановлені усі фактичні обставини по справі, але неправильно зроблені висновки.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 14.08.2013 р. між ОСОБА_1 та КС «Східноєвропейський Кредитний Союз», правонаступником якого є ОСОБА_2, був укладений Кредитний договір, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 75 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% річних, на строк з 14.08.2013 р. по 14.08.2016 р. (а.с.72).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно додатку №1 до кредитного договору, встановлений графік розрахунку та визначений розмір щомісячної плати у сумі 3 435,28 грн. (а.с.75).

На забезпечення виконання зобов'язань позичальником, 14.08.2013 р. між ОСОБА_1, ОСОБА_3 з одного боку, та КС «Східноєвропейська Кредитна Спілка», правонаступником якого є ОСОБА_2, з іншого боку, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О., за яким предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності (а.с.78, 86-90).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до п.18 Договору іпотеки сторони узгодили строк дії договору іпотеки, а саме, встановлено що він діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов'язань за основним зобов'язанням.

Згідно п.8.7, п.9.2.1 Договору іпотеки, предмет іпотеки залишено у користуванні і володінні Іпотекодавців відповідно до її функціонального призначення та технічних можливостей.

18 вересня 2014 року між КС «Східноєвропейська Кредитна Спілка», та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором, сума переданого до п.1 цього договору вимоги становить 56 735,96 грн., з яких 56 519,52 грн. - залишок неповернутої суми кредиту, а 216,44 грн. становить заборгованість ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитом станом на 18.09.2014 р. (а.с.81).

Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміни кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачка вказує, що з вересня 2015 р., після отримання відомостей про зміну кредитора та іпотекодержателя, вона була позбавлена можливості сплачувати щомісячні платежі, оскільки не могла зустрітись з відповідачем, що підтверджується змістом повідомлення поштового відділення щодо неможливості вручення телеграми ОСОБА_2, поданої 21.01.2015 р. позивачем ОСОБА_1 (а.с.100).

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України 01 липня 2015 року, справа № 6-979ц15, яка за яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Матеріали справи свідчать, що 26.01.2015 р. відповідач письмово повідомив позивача про порушення основного зобов'язання та заявив вимогу про усунення порушення, де зазначив про наявність заборгованості за кредитним договором у розмірі 65 577,45 грн. станом на 24.01.2015 р., вимагаючи її сплати та попереджаючи про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. До вказаного листа-повідомлення було додано відповідний розрахунок (а.с.99).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З копій розписок від імені ОСОБА_5, датовані 14.11.14 р. та 16.10.14 р., вбачається отримання ним від ОСОБА_1 двічі по 3 435 грн., а також дві квитанції про грошовий переказ на ім'я ОСОБА_2: 21.01.2015 р. на суму 7000 грн. та 17.02.2015 р. на суму 3543 грн., які не були ним отримані.

Згідно зі ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що як на підставу заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на ч.2 ст. 651 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять даних та підстав для застосування ч.2 ст. 651 ЦК України.

Згідно вимог ст. ст. 531, 545, 598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено перелік підстав для припинення іпотеки. Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Матеріали справи також не містять доказів належного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором від 14 серпня 2013 року та відповідно відсутні підстави для припинення договору іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року було відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі у розмірі 606 грн. 32 коп. (а.с. 139) Отже, слід стягнути вказану суму з ОСОБА_1 на користь держави.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 606 грн. 32 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

В.В. Кокоша