У Х В А Л А

24 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ нежитлового приміщення в натурі,

в с т а н о в и в:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: припинено право спільної часткової власності ОСОБА_4 на Ѕ частину нежитлового приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 527,3 кв.м.; визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину вищевказаного нежитлового приміщення; стягнуто на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 1 млн 88 тис. 428 грн, які знаходились на депозитному рахунку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, згідно з ухвалами від 11 вересня 2014 року, від 9 червня 2015 року та згідно платіжного доручення від 23 червня 2015 року; відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5; зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: виділено у натурі Ѕ частину нежитлового приміщення, загальною площею 263,94 кв.м. розташованого в будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_4 право власності на це нерухоме майно; припинено право спільної часткової власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 527,3 кв. м., право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_4 (1/2 частина) та ОСОБА_5 (1/2 частина).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року скасовано, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2015 року залишено в силі.

До Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 13 липня 2016 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави, - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 356, 365, 367 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилалася на постанову Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції установивши, що спільне володіння і користування сторонами спірним майном є неможливим; припинення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину спірного приміщення не завдасть їй істотної шкоди як співвласнику; позивачка використовує це приміщення для здійснення підприємницької діяльності; ОСОБА_5 внесла на депозит суду суму вартості 1/2 частини спірного нежитлового приміщення, визначену висновком судової експертизи, дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення права спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/2 частину нежитлового приміщення; визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частину цього приміщення; стягнення на користь ОСОБА_4 грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, а також про відсутність правових підстав для поділу нежитлового приміщення в натурі.

Такий висновок не суперечить висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ нежитлового приміщення в натурі до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк