Справа № 368/706/17 Головуючий у І інстанції Кириченко В. І.
Провадження № 22-ц/780/4015/17 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 49 20.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

встановила:

у червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06 червня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано, який було зареєстровано 02 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції.

Відповідно до вищезазначеного рішення, неповнолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з позивачем.

Однак, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку, щодо утримання своєї дитини.

Крім того, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не досягнуто домовленості, щодо участі останнього в утриманні їхньої спільної дитини.

Також зазначає, що їхній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вважає, що належний рівень не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2017 року і до досягнення сином повноліття, так як відповідач не виконує батьківських обов'язків і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2017 року і до досягнення сином повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, а також ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не повністю з'ясував обставини справи, чим дійшов помилкового висновку щодо фактичної сторони справи. Вважає, що не було з'ясовано правовідносин між сторонами, а саме, факту ухилення відповідача від сплати аліментів.

Також, суд першої інстанції повірив позивачу замість з'ясування факту ухилення від сплати аліментів та перевірки його доказами, адже недоведеність цієї обставини в суді позбавляє права позивача на звернення до суду з тих підстав, що між сторонами відсутній спір про право на аліменти.

Крім того, апелянт стверджує, що позивач не надала до суду докази, які б підтверджували факт недосягнення згоди про сплату аліментів.

Зазначив, що розмір аліментів, який визначив суд першої інстанції є не правильним, оскільки у сторін на утриманні одна дитина, тому вважає, що розмір аліментів має бути виражено у 1/4 частки.

Просив скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 червня 2017 року в частині розміру аліментів та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 1/4 частину аліментів на утримання дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03.06.2013 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився проживати з позивачем та перебуває на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково і пояснив, що погоджується сплачувати аліменти позивачу на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), так як він проживає з батьками пенсіонерами, працює, інших дітей не має.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що було доведено, що ОСОБА_2 не виконує батьківських обов'язків та не надає позивачеві допомоги на утримання їхньої спільної дитини.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За правилами ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч.1 ст.183 та ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину стягуються у відповідній частці від заробітку (доходу) батьків. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За правилами ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.57, ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 та ч.4 ст.60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, розмір аліментів визначений судом першої інстанції відповідає вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив правильний висновок про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді