08.02.2017 227/4971/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Тимофєєвої Г.Л.

при секретарі Сухіна О.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він з 1986 року по 2014 рік знаходився в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на його шахтах у шкідливих і небезпечних умовах праці.

Внаслідок впливу шкідливих факторів він отримав професійне захворювання ««хронічний бронхіт 2-ї стадії в фазі затихаючого загострення». Прикореневий, базальний пневмофіброз». Згідно акту №3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, форми П-4 від 20.04.2014р., професійне захворювання виникло внаслідок тривалої роботи в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пил). Загальний стаж його роботи в умовах впливу шкідливих факторів становить 29 років 03 місяці.

Відповідно до довідки МСЕК від 17.03.2015 року у нього було встановлено втрата професійної працездатності 30%, встановлена третя група інвалідності до 01.04.2018 року. 27.02.2014 року його було звільнено з роботи за станом здоровя на підставі ч.2 ст.40 КЗпП України. Вказаним захворюванням, викликаним порушенням вимог законодавства підприємством, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він переносить у звязку з професійним захворюванням. Його життя, після встановлення йому професійного захворювання, зазнало суттєвих змін. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. У звязку з професійним захворюванням, цілком порушена його нормальна життєдіяльність, він періодично звертається за допомогою до лікарів і проходе лікування. Стан його здоров'я ніколи не відновиться до стану, який він мав до захворювання. Йому необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. В даний час, він вже не може, як раніше, в повному об'ємі виконувати роботи в побуті, по господарству. Тобто, професійне захворювання спричинило тривалі зміни та вимушені порушення його звичайних життєвих звязків, фізичні та психологічні страждання, неможливість продовження активного особистого життя. Таким чином, професійним захворюванням йому заподіяна істотна для нього моральна шкода, яку він оцінює в сумі 50000 гривен, яку він просить суд стягнути з відповідача на свою користь.

В судовому засіданні від 02.02.2017р. позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представника позивача, адвокат ОСОБА_1, діючий на підставі договору про надання правових послуг, підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2, діючий за довіреністю, позов не визнав, надав суду заперечення. Вказував на те, що позивачем не наведено доказів спричинення моральної шкоди і її розміру, не доведено, що шкода його здоровю спричинена саме відповідачем ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», позивач не проходить необхідні курси реабілітації для відновлення свого здоровя, як йому рекомендовано висновками МСЕК.

Крім того зазначив, що відповідно до ст. 153 КЗпП України на вугільних підприємствах допускається виконання робіт у шкідливих для здоровя умовах праці. Позивач з такими умовами був ознайомлений, в супереч погіршення здоровя, продовжував виконувати роботу, проходив щорічні періодичні медичні огляди, подавав недостовірні відомості щодо стану свого здоровя. Вважав, що ОСОБА_3 умисно ухилявся від переведення на легшу роботу. Зазначив, що стан здоровя позивача з першого виявлення втрати працездатності в 2014 році не погіршився в порівнянні з 2015р. та позивачем не надано доказів невідворотного погіршення здоровя.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в звязку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються нормами трудового законодавства України.

Судом встановлено, що позивач протягом тривалого часу працював у вугільній промисловості, загальний стаж роботи складає 31 рік 02 місяці 11 днів і серед них 29 років 03 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, за професією 18 років 05 місяців 12 днів.

Позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля».

З копії трудової книжки вбачається, що позивач працював на шахті Новодонецька, яка була в подальшому реорганізована в ВП ш.Новодонецька ДП «Добропіллявугілля, а згодом ДП «Добропіллявугілля» реорганізовано через приєднання 01.11.2011 року до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», у періоди роботи з 11.03.1986 року по 12.04.2004 року.

У період з 17.05.2004р. по 27.02.2004 року позивач працював на шахті Піонер, яка була в подальшому реорганізована в ВП ш.Піонер ДП «Добропіллявугілля, а згодом ДП «Добропіллявугілля» реорганізовано через приєднання 01.11.2011 року до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Позивач працював в підземних умовах з повним робочим днем у шахті учнем гірника підземного, гірником очисного вибою 5 розряду, гірником очисного вибою 3 розряду, гірником очисного вибою 3 розряду, гірником підземним, про що свідчить копія трудової книжки на його імя з відповідними записами про роботу (а.с. 21-25).

27 лютого 2014 року ОСОБА_3І . звільнено з роботи з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» на підставі ст. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров»я.

Під час роботи на зазначених підприємствах позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується ОСОБА_1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (за формою П-4) № 3 від 20.02.2014 р. (а.с.6-9). У пунктах 16, 17 акту вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалою роботою в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пил), ОСОБА_3 піддавався впливу підвищеної концентрації пилу вуглепородного, який має вміст кремнію, фібро генної дії, що складає 39,99-49,18 мг/м3. ПДК пилу 2-4 мг/м3. (а.с.8).

Професійне захворювання ОСОБА_3 вперше було встановлено КЛПУ «Обласна клінічна лікарня профзахворювань», відповідно до висновку № 201/189 від 05.02.2014р., згідно якого позивачу було поставлено діагноз хронічний бронхіт пилової етіології, ускладнення легенева недостатність першого ступеню (а.с. 16-18). Вказаний акт було вкладено за участі в тому числі начальника зміни (старшого) служби охорони праці ВСП «ШУ «Білозерське» ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ОСОБА_4

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 288 від 13.02.2015 року позивачу було поставлено діагноз - хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (один-два) - захворювання професійне, встановлено вперше КЛПУ ДОКЛПЗ від 05.02.2014р. висн. № 201/189 (а.с. 13-15). Також було встановлено супутні захворювання (а.с.14).

Відповідно до висновку МСЕК згідно довідки № 124302 від 17.03.2015 року ОСОБА_3 за результатом повторного огляду встановлено втрату 30 % професійної працездатності внаслідок професійного захворювання до 01.04.2018 року.

Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ № 4512201 від 17.03.2018 року, позивачу встановлено з 17.03.2015 року по 01.04.2018 року 3 група інвалідності з причини його професійного захворювання, за висновками комісії ОСОБА_3 протипоказана праця в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, шуму, фізичних навантаженнях, рекомендовано спостерігатись та лікуватись у лікаря пульманолога, лікування в ОКЛПЗ (а.с.19-20).

Статтями 21. 43, 46 Конституції України передбачені права працівників та охорону їх життя і здоровя у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні та здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 13 Закону України Про охорону праці передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок професійного захворювання ОСОБА_3 заподіяно з вини відповідача, що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.6-9) та висновком МСЕК від 17.03.2015 року (а.с.19).

Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання №3 від 20.02.2014 р. підтверджується, що ОСОБА_3 за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійне захворювання, а саме: хронічний бронхіт ІІ стадії в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійне. Причиною професійного захворювання стала: тривала робота в умовах впливу несприятливих виробничих факторів (пил), ОСОБА_3 піддавався впливу підвищеної концентрації пилу вуглепородного, який має вміст кремнію, фіброгенної дії, що складає 39,99-49,18 мг/м3. ПДК пилу 2-4 мг/м3. (а.с.8).

Враховуючи наведене в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача на ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП, оскільки були шкідливими та небезпечними, що підтверджується актом розслідування причин виникнення професійного захворювання.

Зазначені умови праці стали причиною професійного захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 05.02.2014р.

В судовому засіданні також встановлено, що лікування за наслідками професійного захворювання позивач продовжує і зараз. Стан здоров»я не є стабільним. У нього постійний кашель приступообразного характеру, важке дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, болі у грудній клітці, бистра стомленість, загальна слабкість. Позивач періодично звертається до лікарів і проходить курси лікування. Через стан його здоров»я відповідач звільнив його з шахти і зараз він не працює. Все це разом вплинуло на образ життя, на сімейний бюджет. В результаті отриманого професійного захворювання втратив нормальні життєві зв'язки. Позивач відчуває душевні страждання та переживання.

В п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про те, що ушкодженням здоров»я позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду. Цей факт є очевидним і доведеним і не потребує доказування іншими засобами.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди) (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Як зазначив Верховний Суд України в п. 13 вищезазначеної постанови Пленуму, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як визначив Конституційний Суд України в рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 , після скасування права застрахованих громадян , що потерпіли на виробництві від нещасного випадку , на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань вони мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності.

В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоровя, що є підставою для задоволення його позову.

Щодо клопотань представника позивача про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що судові засідання від 17.01.2017р. та 02.02.2017р. відкладались, у звязку з наданням можливості відповідачу представити суду копії направлення на МСЕК з протоколу засідання лікарсько-експертної комісії від 05.02.2014р. № 201/89. Проте, до 08.02.2017р. вказаний документ суду не було надано. На думку суду, факт заподіяння позивачу моральної шкоди доведений іншими зібраними та проаналізованими судом доказами.

Щодо клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі від 08.02.2017., у звязку зі зверненням до суду з позовом про оскарженням акту форми П-4 № 3 від 20.02.2014р., суд зазначає наступне.

Вказане клопотання було вирішено судом в судовому засіданні 08.02.2017р. та у звязку з відсутністю обґрунтованих підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України було відхилено. Крім того, суд вважає, це затягуванням процесу, яке порушує права позивача на своєчасний, обєктивний розгляд справи.

З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу суд приймає до уваги стан здоров»я останнього, тривалість його роботи на підприємстві відповідача, глибину моральних та фізичних страждань, ступень втрати ним професійної працездатності та отримання інвалідності, а також враховує принципи розумності і справедливості і тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

В рештi позову ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди суд відмовляє з причин завищення розміру позовних вимог.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 5, 10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля () на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля (), на користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступну та резолютивні частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 08 лютого 2017 року

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п'яти днів.

Суддя Г.Л.Тимофєєва