ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 8/753/7/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва, в складі головуючого судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року, ухваленої за поданням Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшла вказана заява про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року, ухваленої під головуванням судді Сухомлінова С.М. за поданням Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

В силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов»язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому, копію ухвали про відкриття провадження по справі за заявою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року, ОСОБА_2 отримав особисто - ще 01.02.2017 року (згідно з розпискою у рекомендованому листі), проте на дане судове засідання - 06.02.2017 року ОСОБА_2 до Дарницького районного суду м. Києва не з"явився, про причини своєї неявки не повідомив.

Згідно з положеннями ст.ст.361, 362 ЦПК України: рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв"язку з нововиявленими обставинами. Заяви про перегляд у зв"язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

Судом встановлено, що згідно з ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року, ухваленої за поданням Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, останньому було тимчасово обмежено право виїзду за межі України до моменту фактичного виконання: - рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.04.2013р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 100 973,34 грн. боргу;

-рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2014р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 37 796,46 грн. боргу;

-рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2014р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 50 000 грн. боргу;

-рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.12.2014р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 266 351,79 грн. боргу;

-рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.08.2015р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 153 934,93 грн. боргу.

Заявник, посилаючись на норми ст.ст.361-365 ЦПК України, просить переглянути та скасувати за нововиявленими обставинами ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року, ухваленої за поданням Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, при цьому в обгрунтуванні огульно посилаючись в уточненій заяві "про виправлення недоліків" (а.с.171, 172), що такими нововиявленими обставинами є обставини, встановлені 10.03.2016 року в ухвалі Апеляційного суду м. Києва, якою було скасовано ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2015 року, "яка в свою чергу була підставою для оскаржуваної ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року, що переглядається.

Проте, з вказаної заяви не вбачається наявність посилання на конкретні дані щодо конкретних обставин, які б не були та не могли б бути відомі на момент постановлення вищевказаного судового рішення суду чи сторонам.

Крім того, вочевидь не вбачається таких даних і з безпосереднього змісту вказаних судових рішень.

Так, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року зокрема має наступну мотивувальну частину:

"Як вбачається з ухвали суду (а.с.35,36) боржник ОСОБА_2 внаслідок ухиляння від виконання свого обов'язку про виплату на користь ОСОБА_4 100973,34 грн. матеріальної шкоди був 20.11.2014р. тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України.

Вказана ухвала була виконана державною прикордонною службою України, яка 13.04.2015р. при перетинанні державного кордону України виявила громадянина Угорщини ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується листом (а.с.38) та поясненнями боржника ОСОБА_2, який підтвердив факт отримання ним паспорта громадянина Угорщини (а.с.40).

Згідно представлених рішень (а.с.6-34), ОСОБА_2 є боржником по 5 виконавчих листах, але свої зобов'язання не виконує, хоча має постійну роботу і отримує заробітну плату (а.с.56).

Сам ОСОБА_2 не надав належних доказів про існування об'єктивних обставин, які б заважали йому виконати рішення судів.

Згідно ст. 377-1. ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Зазначена норма, а також ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають вирішення і судовому порядку питань про тимчасове обмеження у праві виїзду боржників без урахування їх громадянства і тому суд не приймає тверджень боржника про наявність у нього громадянства Угорщини, оскільки це не має юридичного значення.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованим вимогу державного виконавця про вилучення паспорта боржника, оскільки ст. 377-1 ЦПК України передбачає обмеження у праві виїзду взагалі, а спосіб обмеження такого права боржника належить до компетенції органу забезпечення виїзду з України".

Вказана ухвала Апеляційного суду м. Києва від 10.03.2016 року (якою було скасовано вищевказану ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2015 року та яка не стосується вищевказаних стягувачів ОСОБА_5, Моторно (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_6, ОСОБА_7) зокрема має наступну мотивувальну частину:

"Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 98819,14 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 619,20 грн. витрат на проведення експертного дослідження експертом, 995,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 420,00 грн. вартості публікації оголошення в газеті, а всього 100973,34 грн.

На підставі вказаного рішення 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №2-1771/12, який переданий ОСОБА_4 на виконання до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві (а. с. 5-6).

12 квітня 2013 року на підставі виконавчого листа № 2-1771/12 державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника та оголошення (а. с. 7, 8).

16 жовтня 2014 року державний виконавець ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Кравчук А.С. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на час виконання виданого 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 заборгованості в сумі 100973,34 грн.

Суд першої інстанції подання державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві Кравчук А.С. задовольнив, виходячи з факту відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження.

Колегія суддів не може погодитися з даним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

При цьому під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув. Тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суд не зазначив у чому саме полягає ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, установлених рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду з поданням, державним виконавцем не було доведено вчинення ОСОБА_2 дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду. В обґрунтування подання державним виконавцем було надано лише копію виконавчого листа, копію постанов від 12 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідь на запит до ДПС України, з який убачається, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку в органах ДПС та не має нерухомого майна.

Проте, саме по собі невиконання боржником рішення суду у добровільному порядку та відсутність у нього майна, на яке може бути звернуто стягнення, не свідчить про ухилення його від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню. У задоволенні подання державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Кравчук А.С. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на час виконання виданого 03 квітня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва виконавчого листа про стягнення з нього на користь ОСОБА_10 заборгованості слід відмовити".

При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте, зазначені заявником обставини - з огульним посиланням не можуть бути підставою для перегляду вказаного судового рішення відповідно до ч.2 ст.361 ЦПК України, оскільки не доведено наявність саме обставин, які можуть бути визначені як нововиявлені обставини - тобто такі, які б не були та не могли б бути відомі на момент постановлення вищевказаного судового рішення суду чи сторонам.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.361-365 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд у зв"язку з нововиявленими обставинами ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2015 року по справі №753/19348/15-ц.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п"яти днів з дня її проголошення.

Суддя: