Справа № 463/1491/16 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/987/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного Ігоря Олеговича, третя особа ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 03 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що строк для прийняття спадщини він пропустив з поважної причини, з моменту, коли йому стало відомо про смерть дядька, позивач здійснював дії щодо позасудового вирішення спору, проте вказане питання не вирішено. Зазначає, що приватний нотаріус не є належним відповідачем у даній справі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. ОСОБА_8 являвся рідним братом матері позивача ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою.

Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як убачається з матеріалів спадкової справи № 07/2014 до майна померлого ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини у межах встановленого законом строку до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Чорного І.О. звернулася ОСОБА_4

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 вказаної статті ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз»яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8 у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Спадкоємець ОСОБА_4 не надала письмову згоду на подання позивачем заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач був обізнаний про смерть ОСОБА_8, що він визнав у судовому засіданні, та ним не зазначено причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, які створювали для нього істотні, об'єктивні труднощі для прийняття спадщини.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення відповідає матеріалам справи, доказам, нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: