Дзержинський міський суд Донецької області
У Х В А Л А

іменем України

27 січня 2017 року м. Торецьк Справа №225/6403/16-ц

Провадження №4-с/225/6/2017

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Геря О.Г.,

за участі:

секретаря судового засідання - Савченко О.О.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника ДВС ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залу суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

встановив:

Заявник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з примусового виконання рішення суду про відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 03.04.2012 року на виконанні в Торецькому міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий лист № 2-2296/11, виданий Дзержинським міським судом Донецької області 23.03.2012 про стягнення з Державного підприємства «Торецьквугілля» (раніше ДП «Дзержинськвугілля») на користь ОСОБА_4 15000 грн. грошової компенсації в відшкодування моральної шкоди. На час звернення до суду з дійсною скаргою грошові кошти за вищезазначеним виконавчим листом на його користь сплачені не були та протягом всього цього часу він не отримував жодних копій документів про хід виконавчого провадження. Наряду з цим, у державного виконавця є відомості про наявність у боржника рахунків, відкритих в установах банку. Все це є майном боржника, на яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» має бути накладений арешт державним виконавцем. Незважаючи на це, державним виконавцем жодних дій примусового характеру так і не здійснено. Так, державний виконавець у своїй діяльності допустив порушення його прав та законних інтересів. З цих підстав він звернувся до суду зі скаргою для захисту своїх порушених прав і просить визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобовязати його накласти арешт на всі рахунки в банківських установах у межах суми боргу.

Заявник в судове засідання не зявився, його інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_1, який заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в скарзі.

Представник Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судовому засіданні вимоги ОСОБА_3 не визнав, оскільки вважає її необґрунтованою з тих підстав, що на примусовому виконанні Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває зведене виконавче провадження ВП №7131024, де боржником виступає ДП «Торецьквугілля», до складу якого входять виконавчі документи про стягнення грошових коштів на користь фізичних та юридичних осіб, в тому числі і виконавчий лист № 2-2296/11, виданий Дзержинським міським судом Донецької області 23.03.2012 про стягнення з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_4 15000 грн., який предявлений до виконання, відкрито виконавче провадження ВП№32479221. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження направлено поштовим звязком сторонам виконавчого провадження 10.05.2012 року. Боржнику, тобто ДП «Торецьквугілля», був встановлений строк для добровільного виконання вищезазначеного виконавчого листа в межах семиденного строку. В звязку з невиконанням у добровільному порядку зазначеного виконавчого листа, 17.05.2012 року відповідно до ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа приєднано до складу зведеного виконавчого провадження ВП №7131024 про стягнення грошових коштів з ДП «Торецьквугілля» на користь фізичних та юридичних осіб і державним виконавцем відповідно до ст.28 ЗУ «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору на користь держави у розмірі 10% від стягнутої суми боргу, а саме 1500 грн. на користь держави. З метою виконання цього зведеного виконавчого провадження ВП №7131024 державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в банківських установах. Внаслідок проведення цих дій з рахунків ДП «Торецьквугілля» постійно стягуються грошові кошти, які сплачуються стягувачам другої та третьої черги. Останнє стягнення відбулось у вересні 2016 року у сумі 40 000 грн. Крім того, зазначив, що державним виконавцем були надіслані запити до установ МРЕВ, БТІ. Після встановлення автотранспорту боржника державним виконавцем була винесена постанова про арешт цього автотранспорту та внесена заборона на його відчуження. Але розпочати процес примусової реалізації виявленого майна не вдається, оскільки Законом України «Про примусову реалізацію майна» встановлені обмеження щодо реалізації майна підприємств у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25%. Боржник ДП «Торецьквугілля» є державним підприємством і частка його статутного фонду держави становить 100%. Крім цього, державний виконавець неодноразово звертався до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон керівника юридичної особи боржника. Вказав, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції 14.01.16 вже накладено арешт на всі рахунки боржника ДП «Торецьквугілля» у сумі понад 66,5 млн. грн. Також зазначив, що зведене виконавче провадження ВП №7131024 виконується в межах загальної суми боргу та у відповідності до ст.ст.43, 44 Закону України «Про виконавче провадження». Строк виконання судових рішень за вказаним виконавчим провадженням не порушено. Отже вищезазначений виконавчий документ перебуває в провадженні Торецького міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та підлягає примусовому виконанню.

Представник ДП «Торецьквугілля» до судового засідання не зявився, письмових заперечень чи пояснення суду не надав.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлена скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках).

Судом встановлено, що виконавчий лист № 2-2296/11, виданий Дзержинським міським судом Донецької області 23.03.2012 про стягнення з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_4 15000 грн. грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди знаходиться на виконанні в Торецькому міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 03.04.2012 року.

На підставі зазначеного виконавчого документа 05.04.2012 державним виконавцем ВДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №32479221.

Відповідно до пояснень представника заявника, які не спростовані в судовому засіданні, встановлено, що грошові кошти за цим виконавчим листом на користь ОСОБА_4 не сплачені. Таким чином, зазначений виконавчий документ у порушення шестимісячного строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках), продовжує перебувати в провадженні Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області і залишається невиконаним.

Крім постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2012 року, де боржником виступає ДП «Торецьквугілля», інші процесуальні документи, які б свідчили про вчинення державним виконавцем дій, направлених на примусове виконання виконавчого листа № 2-2296/11, виданого 23.03.2012 року Дзержинським міським судом Донецької області, в матеріалах справи відсутні.

У звязку з цим суд вважає наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлена одна з основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавчу службу» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках)).

Згідно із ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках) державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника в своїх письмових запереченнях на те, що встановлений законодавством строк виконання судового рішення про стягнення з боржника на користь ОСОБА_4 15000 грн. не порушено, оскільки виконавче провадження ВП №32479221 приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП №7131024, а останній виконавчий документ було приєднано до зведеного виконавчого провадження 04.10.2016 року, суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів, які підтверджують обставини, на які посилається державний виконавець в своїх запереченнях, суду не надано.

У звязку з цим, суд вважає, що виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення на користь заявника 15000 грн. в порушення шестимісячного строку, встановленого ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», не виконано.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Як вбачається із письмових заперечень представника Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, з метою виконання зведеного виконавчого провадження ВП №7131024 державним виконавцем неодноразово накладався арешт на грошові кошти ДП «Торецьквугілля», що містились на рахунках в банківських установах. Внаслідок проведення цих дій з рахунків ДП «Торецьквугілля» постійно стягуються грошові кошти, які сплачуються стягувачам другої та третьої черги.

Суд не приймає до уваги вказані пояснення, оскільки це оспорюється заявником та його представником, а представником ВДВС не надано суду жодного належного доказу, який би спростував доводи скарги про бездіяльність державного виконавця під час примусового виконання зазначеного виконавчого листа та дійсно свідчив би про здійснення державним виконавцем таких заходів.

В той же час, представник заявника в судовому засіданні суду заявив, що виносилися постанови про арешт коштів боржника, хоча після винесення цих постанов підприємство боржник відкрило багато нових рахунків. Також він зазначив, у разі якщо після накладення державним виконавцем арешту на кошти боржника - юридичної особи у банках чи фінансових установах боржник умисно не виконує судове рішення й відкриває нові рахунки у банках чи інших фінансових установах, державний виконавець надсилає відповідним органам матеріали для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Як вбачається із зазначених вище норм ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках), державний виконавець наділений широким колом прав та повноважень стосовно виконання рішень суду, якими не користується.

Згідно із ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках) у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Торецьким міським відділом ДВС ГТУЮ у Донецькій області не надано суду доказів про те, скільки виконавчих проваджень на час розгляду скарги обєднано у зведене виконавче провадження щодо боржника ДП «Торецьквугілля» та на яку загальну суму стягнення, а також про те, що на цю загальну суму стягнення державним виконавцем накладено на грошові кошти боржника арешт, який є діючим після приєднання до зведеного виконавчого провадження щодо стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_4

Судом встановлено, що в звязку з недостатністю коштів для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, де боржником є ДП «Торецьквугілля», виконавчий документ на користь заявника у теперішній час залишається невиконаним та підлягає примусовому виконанню. В той же час, крім письмових заперечень, представник Торецького міського відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області не надав суду жодних доказів правомірності своїх дій під час примусового виконання виконавчого листа про стягнення грошової компенсації у рахунок відшкодування моральної шкоди на користь заявника, а відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що з метою повного і фактичного виконання виконавчого документа на користь ОСОБА_4, яке перебуває в зведеному виконавчому проваджені, де боржником є ДП «Торецьквугілля», державний виконавець під час виконання своїх повноважень, повинен був вжити усі примусові заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках), в тому числі накласти арешт на кошти боржника, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах.

Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що державний виконавець не скористався усіма правами, наданими йому Законом, направленими на своєчасне та неупереджене виконання судового рішення та своєю бездіяльністю допустив порушення прав та законних інтересів ОСОБА_4 на своєчасне отримання грошових коштів за судовим рішенням.

Відповідно до вимог ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, суд вважає за необхідне бездіяльність державного виконавця з примусового виконання виконавчого документа на користь заявника по відшкодуванню моральної шкоди визнати неправомірною, оскільки вона дозволяє боржнику безперешкодно ухилятися від виконання судового рішення.

Враховуючи те, що суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла в 2012-2016 роках) можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, тому суд вважає за можливе зобовязати накласти арешт на кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках, інших фінансових установах.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 386-388 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області -задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з примусового виконання виконавчого листа № 2-2296/11, виданого Дзержинським міським судом Донецької області 23.03.2012 року про стягнення з Державного підприємства «Торецьквугілля» (раніше ДП «Дзержинськвугілля») на користь ОСОБА_4 15000 грн. грошової компенсації в відшкодування моральної шкоди, по виконавчому провадженню ВП №32479221, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження ВП №7131024 про стягнення грошових коштів з Державного підприємства «Торецьквугілля» на користь фізичних і юридичних осіб.

Зобовязати державного виконавця Торецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для повного задоволення вимог стягувача за виконавчим провадженням ВП №32479221 накласти арешт на кошти боржника, які перебувають на рахунках у банках, інших фінансових установах в межах суми, достатньої для виконання виконавчого листа № 2-2296/11, виданого Дзержинським міським судом Донецької області 23.03.2012 року про стягнення з Державного підприємства «Торецьквугілля» (раніше ДП «Дзержинськвугілля») на користь ОСОБА_4 15000 грн. грошової компенсації в відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я: