Справа №752/1068/16-ц
Провадження № 2/752/2283/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.04.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в зв»язку з втратою оригіналу договору купівлі-продажу цієї квартири, зареєстрованого 05.03.1997 р. за № 1291-А/445 Товарною біржею «Українська біржа Десятинна».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.03.1997 р. на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» був укладений договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності на зазначене нерухоме майно по 1/2 частині кожний.

Позивач посилається на те, що він має намір розпорядитись майном, однак виявив відсутність оригіналу договору купівлі-продажу від 05.03.1997 р., в зв»язку з чим звернувся до органів поліції з відповідною заявою.

За результатами розгляду зазначеної заяви йому було рекомендовано звернутись до органу, який видав правовстановлюючий документ.

Оскільки Товарна біржа «Українська біржа Десятинна» припинила свою діяльність позивач звернувся до Державного архіву м.Києва, де йому видали архівну копію договору купівлі-продажу квартири, однак на підставі зазначеної копії правовстановлюючого документа відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно внести відомості до реєстру не можливо.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що його право власності на момент звернення до суду є порушеним, так як оригінал правовстановлюючого документа є втраченим, відновити його не можливо, а тому зазначене право підлягає захисту в судовому порядку.

В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали заявлені вимоги і просили їх задовольнити, посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 правовстановлюючий документи на квартиру АДРЕСА_1 зник, і відновити його у визначений спосіб для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з метою подальшого його відчуження не можливо. Остання відмовляється надати оригінал договору купівлі-продажу, хоча позивач звертався до неї з даним проханням. В зв»язку з чим ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення проти заявленого позову.

Треті особи в судове засідання не з»явились, надавши письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог.

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.03.1997 р., що підтверджується довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна від 13.06.2014 р.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14.03.2011 р.

Як зазначає позивач він має намір розпорядитись своєю власністю, однак виявив відсутність оригіналу договору купівлі-продажу квартири від 05.03.1997 р.

З метою отримання дублікату правовстановлюючого документа на квартиру ОСОБА_1 звернувся до Державного архіву м.Києва, де йому була видана копія зазначеного правовстановлюючого документа.

Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 24803779 від 28.09.2015 р. ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки архівна копія договору не є підставою для проведення державної реєстрації права власності.

Звертаючись до суду позивач пред»явив вимоги про визнання права власності до Київської міської ради, однак, будь-яких обґрунтувань в чому полягає порушення прав позивача з боку відповідача не зазначає.

Зазначені обґрунтування не були надані і в ході розгляду справи.

Відповідно до ст..15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст..386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу положень ст..392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з наданих суду пояснень позивача та письмових пояснень ОСОБА_2 оригінал договору купівлі-продажу квартири від 05.03.1997 р. не було фактично втрачено позивачем, а він знаходиться у ОСОБА_2 після розірвання шлюбу.

ОСОБА_2 в своїх письмових поясненнях з приводу заявлених позовних вимог заперечує право власності позивача на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

На підставі положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів.

З боку позивача суду не надано належних доказів на підтвердження його порушеного права з боку Київської міської ради.

В даному випадку існує спір між співвласниками АДРЕСА_1 щодо створення перешкод позивачу у вільному розпорядженні своєю власністю за відсутності правовстановлюючого документа.

Тому, в даному випадку, належним відповідачем за позовними вимогами про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є інший співвласник квартири.

В силу положень ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач та його представник скористались своїми правами на власний розсуд, визначивши обсяг заявлених вимог та осіб, до яких зазначені вимоги пред»явлені, в зв»язку з чим судом до участі у справі ОСОБА_2 була залучена в якості третьої особи без самостійних вимог.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради не є обґрунтованими і доведеними.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи без самостійних вимог: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві, ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя