УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Мукачево Справа №303/2737/16-ц

6/303/145/16

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 про визначення частки майна боржника ОСОБА_2, у майні яким вона володіє спільно з іншими особами,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким вона володіє спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме квартири АДРЕСА_1.

Необхідність задоволення подання обґрунтовується тим, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконанні перебуває провадження ВП №27718267 від 08.07.2011 щодо виконання виконавчого листа Мукачівського міськрайонного суду. У звязку з безпідставним невиконанням боржником судового рішення в строк встановлений державним виконавцем, виникла необхідність у визначенні частки майна боржника з метою подальшого його звернення стягнення для погашення суми боргу боржника.

Сторони у судове засідання не з»явилися, про причину неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали подання, суд констатує наступне.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавчий лист від 18.10.2010 року, який виданий Мукачівським міськрайонним судом у справі №2-2475/10 про стягнення з солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕРС-ПЛЮС», Відкритого акціонерного товариства Мукачівська трикотажна фірма «Ілона», ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_5 МКБ» заборгованості за кредитним договором №38/2006-1 від 21.11.2006 року та №73/2007-1 від 27.04.2007 року у розмірі 1533707,20 Євро та 1071718,49 грн., а також 1700 грн. судових витрат, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 2).

З приводу примусового виконання даного виконавчого документу, 08 липня 2011 року головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 3).

Також, матеріали справи містять копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 11 березня 2016 року №54930126, згідно з даними яких вбачається, що боржник ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_2 із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 4-5).

Отже, з наявних у справі матеріалів вбачається, що дії (бездіяльність) боржника призводять до тривалого невиконання виконавчого документу, що тягне за собою порушення строків виконання, а також порушує вимоги чинного законодавства щодо обов'язковості судових рішень.

По відношення до вказаних фактичних обставин справи суд приймає до уваги наступне.

Згідно з частиною пятою ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» (ст.ст. 2 та 17) обовязок по виконанню судових рішень покладено на органи державної виконавчої служби.

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з вимогами ст. 379 Цивільного процесуального кодексу України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

У відповідності до п.п. 5, 6 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення подання, оскільки останнє містить належні та достатні доказові матеріали, які достовірно та безпосередньо підтверджують вказані в ньому обставини щодо перешкоджання державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій про примусовому виконанню судового рішення, яке набрало законної сили та є обовязковими до виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 209-210, 379 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Подання задоволити повністю.

2. Визначити частку боржнику ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, м. Мукачево вул. Набережна, 3/27, код НОМЕР_1) в розмірі 1/3 у квартирі АДРЕСА_3, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, для можливості проведення виконавчих дій у відповідності із Законом України «Про виконавче провадження» по примусовому виконанню виконавчого листа виданий 30.05.2011 року Мукачівським міськрайонним судом у справі №2-2475/10.

3. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость