№2/243/1456/2016
№243/2448/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Слов'янський міськрайонный суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Чернишова Ю.В.

при секретарі - Білоусові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості за аліментами, звільнення від сплати неустойки за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання дочки- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, за рішенням суду від 27.09.2007року до 1/8 частки з усіх видів його доходу але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей відповідного віку. Звільнити його від сплати заборгованості за аліментами стягнутим за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27.09.2007року на утримання дочки- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. Звільнити його від сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів стягнутим за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27.09.2007року на утримання дочки- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27.09.2007 року з нього на користь відповідача, було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 - в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів щомісячно. ІНФОРМАЦІЯ_3 в нього народився син - ОСОБА_5, який проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Окрім того він має батьків, які є пенсіонерами, тобто непрацездатними особами, яких він повинен утримувати та надавати їм необхідну допомогу.

Також він страждає хронічним захворюванням та за станом здоров'я потербує систематичного лікування.

З 01.07.2014року по 31.12.2015року він не мав постійного доходу, до цього його дохід не перевищував 1000грн. на місяць. Враховуючи викладене , що розмір аліментів призначений рішенням суду від 27.09.2007року повинен бути зменшений до 1/8 частки його доходів.

Зазначені обставини, та те, що відповідачка не зверталась з претензіями до нього про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів, може бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, що виникли на теперішній час та звільненням від сплати неустойки(пені).

Позивач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, використовував свої права через представника.

Представник позивача- ОСОБА_15 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала навела аналогічні доводи на їх обгрунтування.

Відповідач- ОСОБА_2 повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, використовувала свої права через представника

У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_7 позовні вимоги позивача не визнав. Обгрунтував це тим, що позивачем не надано доказів які свідчать про те, що його батьки перебувають на його утриманні. Окрім того вважає, що оскільки в провадженні суду є позов ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, то позивач не може ставити питання про звільнення його від сплати неустойки(пені), оскільки чинне законодавство взагалі не передбачає такої можливості. Заборгованість по аліментам виникла саме з вини позивача, який не сплачував своєчасно аліменти у визначеному судом розмірі щомісячно. Частиною третьою ст. 197 СК України передбачена можливість звільнення від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла внаслідок не пред'явлення виконавчого листа до виконання без поважної причини. В даному випадку виконавчий лист пред"ялено своєчасно в 2007році.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В суді встановлено, що за рішенням суду від 27 вересня2007 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частки усіх видів його заробітку(доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12.09.2007року до повноліття дитини.

Звертаючись із вимогами по зменшення розміру аліментів, встановлених наведеним вище рішенням суд, позивач, як на обґрунтування посилається на зміну матеріального становища, а саме зазначає, що в нього народився син - ОСОБА_5, який проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. Окрім того він має батьків, які є пенсіонерами, тобто непрацездатними особами, яких він повинен утримувати та надавати їм необхідну допомогу.

Також він страждає хронічним захворюванням та за станом здоров'я потребує систематичного лікування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них .

Відповідно до наданих позивачем доказів, встановлено, що останній є батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Згідно довідки КП «ЖЕК№4» ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1. Склад родини- ОСОБА_3 -дочка та ОСОБА_5- син.

В суді представник позивача. пояснила, що дочка позивача, ОСОБА_3 , лише зареєстрована за вказаною адресою, а фактично проживає з матір'ю ОСОБА_2.

Окрім того. як на докази позивач послався на пенсійні посвідчення своїх батьків - ОСОБА_11 та ОСОБА_12, на підтвердження їх непрацездатності.

Аналіз наведених доказів дає підстави суду дійти висновку, що позивач окрім дочки- ОСОБА_3 має неповнолітнього сина -ОСОБА_5 2010року народження, який з ним проживає і якого відповідно до вимог СК України, він повинен утримувати.

Підставами зменшення розміру аліментів, визначених в ст. 192 СК України, зазначено - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я.

Такі зміни повинні мати місце після прийняття рішення суду чи укладення договору про стягнення аліментів.

Як вбачається із наданих доказів, після прийняття судом рішення 27.09.2007року, в позивача народився син. Разом з тим , як вбачається з пенсійних посвідчень батьків позивача, останні були пенсіонерами і на час прийняття судового рішення від 27.09.2007року про стягнення аліментів, що враховувалось при прийнятті відповідного рішення.

Також суд не вважає посилання позивача , як на підставу задоволення його вимог, обгрунтування в тій частині, що батьки є пенсіонерами , тобто не працездатними і він повинен їх утримувати.

Обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, виникає за наявності двох підстав, а саме непрацездатності батьків і наявності потреби в матеріальній допомозі (ст. 202 СК України).

В суді встановлено, що батьки позивача - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є пенсіонерами, що об'єктивно підтверджено та не оспорюється іншою стороною. Разом з тим представник позивача пояснила в суді , що обидва отримують пенсію, батько позивача- ОСОБА_11 на теперішній час продовжує працювати на посаді лікаря Слов'янської обласної психіатричної лікарні. Наявність отримання пенсії свідчить про забезпеченість особами прожиткового мінімуму. Окрім цього доказів в наявності потреби матеріальної допомоги батькам суду не надано. Тобто доводи позивача про наявність в нього обов'язку утримання батьків, об'єктивно нічим не підтверджено.

Також ОСОБА_1, в якості доказу обгрунтувань його вимог, надано виписки з історії хвороб №140/10 від 02.03.2016року та №288/15 від 07.03.2016року, стосовно доводів про погіршення стану його здоров'я.

Відповідно до виписки з історії хвороби №140/10 вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в денному стаціонарі з 11.03.2010року по 06.04.2010року. Встановлено діагноз- помірний депресивний епізод з соматичними симптомами. Виписаний під нагляд дільничого психіатра по мірі звернення.

Відповідно до виписки із історії хвороби №288/15 ОСОБА_1 проходив лікування в денному стаціонарі з 07.05.2015року по 03.06.2015року , встановлено такий же діагноз. При виписці рекомендовано нагляд у психіатра по мірі звернення, підтримуюче лікування протягом місяця та продовження когнітивної та раціональної психотерапії протягом 6 місяців, один раз на неділю.

Аналіз наведених документів свідчить про те, що позивач за період з 2010року по час звернення до суду 24.03.2016року, двічі звертався до лікаря та отримував лікування. Разом з тим тривалість періоду між якими позивач звертався за медичною допомогою, а також встановлений діагноз та призначення лікаря, викладені в цих документах , не дають підстав дійти висновку, що після прийняття рішення про стягнення аліментів з позивача, в нього погіршився стан здоров'я. Оскільки звернення до лікаря носили періодичний характер, два рази за шість років, а встановлений діагноз не дає підстав дійти висновку про хронічність захворювання, про що зазначає позивач в позові.

Доводи позивача про зміни його матеріального стану не підтверджені належними доказами.

Як вбачається з рішення суду від 27.09.2007року на час прийняття рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , останній працював приватним підприємцем.

Із наданої позивачем довідки Слов"янської ОДПІ, вбачається, що останній і на теперішній час зареєстрований як приватний підприємець а також те, що у 2015році, з 01.07. 2014року по 31.12.2014року, в період з 01.10.2013року по 31.12.2013року, з 01.01.2013року по 31.03ю2013року. за період 01.01.2012року по 30.06.2012року за 2011рік, за період з 01.04.20110рік по 31.03.2010Ррік та за 2009рік податкові декларації про майновий стан та доходи надані без зазначення доходу. У 2014році доход позивача складав 3300грн., у 2013році- 4400грн.; у 2012році- 4800грн.; у 2010році 6600грн.

Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості заборгованості по аліментам складеним державною виконавчою службою, у зазначені періоди позивач щомісячно сплачував по 250грн. аліментів. Наведене ставить під сумнів, надані позивачем дані про наявність в нього доходів та їх розмір, оскільки наведене свідчить , що ОСОБА_1 тривалий час взагалі не мав доходів, тобто не мав засобів до існування.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи викладене та встановлені обставини, в суді встановлено, та підтверджено належними доказами лише те, що змінився сімейний стан позивача у зв"язку із народженням дитини- ОСОБА_5.

Разом з тим в суді представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 проживає спільно, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_13, яка є матір'ю ОСОБА_5. Остання працює та також має доходи.

Аналіз наданих позивачем доказів не дає підстав для висновку про те, що з часу присудження ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки- ОСОБА_3, відбулось значне погіршення матеріального стану чи сімейного стану, що унеможливлює сплату аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі.

Інших доказів суду не надано. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру присуджених аліментів.

Стосовно вимог позивача про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами стягнутим за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27.09.2007року на утримання дочки- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, суд виходить з наступного.

Так відповідно до розрахунку розміру заборгованості по аліментам за виконавчим листом виданим на підставі рішення суду від 27.09.2007року про стягнення з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, встановлено, що позивач має заборгованість із сплати аліментів в сумі20941,03грн. станом на 16.02.2016року.

Частиною другою та третьою ст. 197 СК України, визначено випадки звільнення платника аліментів від сплати заборгованості зі сплати аліментів. Так зазначеною нормою передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

В даному випадку позивач посилається саме на підстави передбачені ч.2 ст. 197 СК України, а саме погіршення його стану здоров'я , погіршення матеріального стану. тобто на ті ж обставини, що є підставою і для зменшення розміру аліментів.

Проаналізовані вище надані позивачем докази, не дають підстав для висновку про те, що позивач захворів на тяжку хворобу або маються обставини, що мають істотне значення. В тому числі погіршення матеріального становища позивача, наявність на утриманні інших осіб, що унеможливлює чи ускладнює виплату заборгованості із сплати аліментів. Або такі, що свідчать про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла за обставин, що унеможливлювали сплату аліментів у передбаченому розмірі та унеможливлюють на теперішній час сплатити таку заборгованість. В суді встановлено, що ОСОБА_1 є здоровою працездатною особою. Яких би то не було значних змін в його матеріальному становищі, з часу прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів , не відбулось. Доказів які б свідчили про наявність підстав передбачених ст. 197 СК України, для звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів суд не надано, тому за таких підстав в задоволенні цих вимог слід відмовити.

Стосовно вимог позивача про звільнення його від сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів стягнутим за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27.09.2007року на утримання дочки- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, суд виходить з того, що відповідно до ст.196 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК ( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК ( 2947-14 ) умов - повністю або частково

звільнити його від сплати заборгованості.

Аналіз ст.ст. 196-197 СК України дає підстави для висновку, що наведені норми закону, не передбачають можливості звільнення від сплати неустойки(пені) прострочення сплати аліментів. Закон передбачає можливість зменшення її розміру, за наявності передбачених підстав, або звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів(ст. 197 СК України).

В суді встановлено, що стягувач аліментів ОСОБА_2 скориставшись передбаченим ст. 196 СК України правом на стягнення неустойки звернулась до суду з таким позовом до позивача, який на теперішній час знаходиться в провадженні суду, що сторони підтвердили в суді. Питання про можливість зменшення розміру неустойки. може бути вирішене при розгляді зазначеного позову.

За таких підстав вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 180, 181, 192, 196, 197 СК України, ст. 15, 15-1, 30, 62, 202, 202-1, 203 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 13 травня 2016року.

Суддя Слов'янського міськрайонного суду

Донецької області Ю.В. Чернишов