Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/7985/15 Головуючий у 1 інстанції: Петягін В.В.
Провадження № 22-ц/778/1900/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Бердянської міської ради

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року

у справі за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: комунальне підприємство «Житлосервіс-2а» про визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням гуртожитку,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року Бердянська міська рада звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході судового розгляду, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: КП «Житлосервіс-2а» про визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням гуртожитку.

В позові зазначала, що гуртожиток по вул.. Мелітопольське шосе 85, кімната 19 в м. Бердянську Запорізької області є власністю територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідно до довідки балансоутримувача будинку КП «Житлосервіс-2а» від 20.04.2015 року №868 в кімнаті №19 по вул. Мелітопольське шосе, 85 зареєстровано місце постійного проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 30.10.2014р., 16.02.2015р. та 24.04.2015р. були проведені обстеження кімнати на предмет проживання відповідачів. В ході обстеження, зі слів сусідів, було встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в кімнаті № 19 по вул. Мелітопольське шосе, 85 не мешкають більше семи років. Інформація щодо причин не проживання відповідачів у Бердянської міської ради та її виконавчого комітету відсутня, будь-які заяви від відповідачів з цього приводу на адресу Бердянської міської ради, її виконавчого комітету та КП «Житлосервіс-2а» не надходили. Враховуючи викладене, просила суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування кімнатою № 19 у гуртожитку по вул. Мелітопольське шосе, 85 в місті Бердянську Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування кімнатою №19 у гуртожитку по вул. Мелітопольське шосе, будинок №85 в м. Бердянську Запорізької області. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Бердянська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик, не зявилися. З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулися. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Гуртожиток по вул. Мелітопольське шосе, буд. 85 в м. Бердянську належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради.

Відповідно до довідки КП «Житлосервіс-2А» від 20.04.2015року №868 в кімнаті №19 по вул. Мелітопольське шосе, буд. 85 в м. Бердянську зареєстровано місце постійного проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Цей факт також підтверджено довідкою Бердянського MB УДМВС, згідно якої в кімнаті №31, на момент реєстрації, та теперішній час кімната №19, по вул. Мелітопольське шосе, буд. 85 в м. Бердянську зареєстровано ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Згідно копій актів обстеження, затверджених від 30.10.2014р., 16.02.2015р. та 24.04.2015р. було проведено обстеження кімнати з метою встановлення непроживання відповідачів. В актах зазначено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в кімнаті № 19 по вул. Мелітопольське шосе, 85 не мешкають більше семи років.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткову відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач, яким подана апеляційна скарга, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому.

Доводів, з яких він вважає незаконним рішення суду першої інстанції про задоволення його позовних вимог про визнання такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, в апеляційній скарзі не наведено.

Відповідно, діючи згідно ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє правильність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги щодо відповідача ОСОБА_3, відносно якого у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому колегія суддів виходить з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що, позивач у відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України як сторона, яка приймала участь у справі, не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме не довів, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше встановленого ст.ст. 71,72 ЖК України шестимісячного строку без поважних причин.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Змінами до законів України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ "Про приватизацію державного житлового фонду", від 4 березня 1992 року № 2163-ХІІ "Про приватизацію державного майна" передбачено, що гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 3 березня 2005 року № 2453-ІV "Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках").

Оскільки правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми статей 71, 72 ЖК УРСР.

Допитавши свідків та аналізуючи надані по справі докази, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що обставина непроживання відповідача ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні понад визначений законом строк без поважних причин відсутня. З урахуванням тих обставин, що сусіди по гуртожитку ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 показали під присягою, що ОСОБА_3 житло не полишав, перешкоджає його проживанню відключення світла в його кімнаті.

При цьому відповідач надав письмові докази на підтвердження факту часткової сплати за користування спірним житлом за період до предявлення позову.

Доводи апеляційної скарги про наявність актів про відсутність відповідача, неправильного застосування судом ст.71 ЖК України, сумнівності проживання відповідача ОСОБА_3, неправильного неврахування судом пояснення свідка з боку позивача, не можуть спростувати висновки оскарженого рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів, вірну оцінку яким надано судом першої інстанції.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідача права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення.

Доводи позивача про відсутність ОСОБА_3 у спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин не підтверджені достовірними та переконливими доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Акти, на які посилається Бердянська міська рада Запорізької області в апеляційній скарзі, були предметом перевірки та оцінки суду.

З огляду на зміст актів та на підставі ст.ст. 58, 212 ЦПК України суд обґрунтовано виходив з того, що акти не могли бути прийняті як належні та достовірні докази, оскільки вони складені одноособово юристом Комунального підприємства "Житлосервіс-2а" і не містять конкретних фактичних даних щодо проміжку часу та причин не проживання відповідача ОСОБА_3 Надані акти не містять дати складання, тобто, відсутні відомості, коли саме обставина не проживання ОСОБА_3 була заактована, а мають лише дати затвердження директором Комунального підприємства "Житлосервіс-2а".

Колегія суддів звертає увагу, що безпосередньо в апеляційній скарзі позивач вказує, що з 2012р. у спірній кімнати відключене світло, та зазначає, що це унеможливлює проживання відповідачів.

Вказана позивачем обставина має значення для правильного вирішення справи, оскільки підтверджує той факт, що позивачем створюються перешкоди для проживання, зокрема відповідача ОСОБА_3 у спірній кімнаті, а тому його відсутність не може бути визнана такою, що відбувається без поважних причин.

Рішення суду є законним, обґрунтованим та справедливим. Воно узгоджується з наявними у справі доказами і відповідає вимогам ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.47 Конституції України, ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Бердянської міської ради відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: