Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/8180/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кляшторний В.С.
Провадження № 22-ц/778/1988/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», про визнання недійсним умов кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.01.2014 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір за умовами якого остання отримала кредит в сумі 99 000 грн., зі сплатою 20% річних, з кінцевим терміном погашення 13.01.2019 року, сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1,39 % річних від початкової суми кредиту.

Свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконала у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 173 293, 09 грн.

Враховуючи вищевикладене Банк просив суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 173 293, 09 грн.та судові витрати.

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк», про визнання недійсним умов кредитного договору щодо комісійної винагороди.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що крім кредитного договору укладеного між нею та Банком 13.01.2014 року, 28.05.2014 року також був укладений договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, відповідно до якого строк виконання зобовязання встановлений до 13.01.2020 року, розмір комісії встановлено 2750,20 грн. зі строком сплати до 13.01.2020 року.

Вважає несправедливими положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати за обслуговування кредиту, плати за його дострокове погашення.

Враховуючи вищевикладене просила суд визнати недійсними з моменту укладення умови передбачені п.4.2 р.4 кредитного договору від 13 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «ВТБ БАНК» та нею щодо сплати комісії за управління кредитом у розмірі 1,39% від початкової суми кредиту, п.5.1 р.5 про сплату пені за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язання, п.4.16 р. 4 договору про внесення змін №1 від 28.05.2014 року до кредитного договору від 13.01.2014 року у відповідності до якого встановлено розмір комісії у сумі 2750, 20 грн. зі строком сплати до 13.01.2020 року; внести зміни до п.4.8 р. 4 кредитного договору від 13.01.2014року, виклавши його в наступній редакції: «У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги Банку у такій черговості: у першу чергу сплачуються прострочені Проценти за користування Кредитом (за наявності); у другу чергу сплачуються строкові проценти за користування Кредитом; у третю чергу сплачується прострочена заборгованість за Кредитом (за її наявності); у четверту чергу сплачується строкова заборгованість за Кредитом; у п'яту чергу сплачуються витрати Банку, пов'язанні з одержанням виконання за борговими зобов'язаннями за Договором (за їх наявності); у шосту чергу сплачується пеня за прострочення сплати Процентів (за наявності); у сьому чергу сплачується пеня за прострочення повернення Кредиту (за наявності); у восьму чергу сплачуються штрафи, передбачені Договором (за наявності). Просила суд зобовязати ПАТ "ВТБ БАНК" зарахувати отримані по недійсним умовам угоди від ОСОБА_4 кошти в якості комісії за управління кредитом в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 перед ПАТ "ВТБ БАНК" відповідно до кредитного договору від 13.01.2014р., зменшивши суму боргу по кредиту на суму безпідставно стягнутих коштів на оплату комісії за управління кредитом за період з 13.01.2014 року по 27.10.2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року позов ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 13.01.2014 року у розмірі 173 293, 09 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2599, 40 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ ВТБ Банк про визнання недійсними умов кредитного договору щодо сплати комісійної винагороди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачкою ОСОБА_4 13.01.2014 р. було укладено кредитний договір № R8В, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в сумі 99 000, 00 грн., зі сплатою 20% річних, з кінцевим терміном погашення 13.01.2019 року, сплатою щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 1.39 % річних від початкової суми кредиту, цільове призначення - на споживчі потреби.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочки. При цьому відповідно до п. 7.1. кредитного договору сторони передбачили спеціальний строк позовної давності до вимог по стягненню пені 3 роки.

Ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чергової частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Банк свій обовязок за кредитним договором виконав, надавши відповідачці одноразово кредит у повному обсязі в сумі 99000, 00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 29120 від 13.01.2014 року (а.с.27) про перерахування вказаної суми на картковий рахунок відкритий на імя відповідачки.

28.05.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір про внесення змін до вказаного кредитного договору, відповідно до п. 1 якого строк виконання зобовязання встановлений до 13.01.2020 року, а п.4.16 розмір комісії встановлено 2750,20 грн. зі строком сплати до 13.01.2020 року.

Зобовязання за вказаним кредитним договором відповідачка не виконала, у звязку з чим станом на 29.09.2015 року має заборгованість перед позивачем на загальну суму 173 293, 09 грн., яка складається з : боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту у сумі 92790,04 грн., у т.ч. поточна заборгованість за кредитом - 82 115, 48 грн., заборгованість за простроченим кредитом 8868,46 грн., інфляційні витрати 1687, 01 грн., 3 % річних 119,09 грн.; боргу за процентами (плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів у сумі 26230, 62 грн., у т.ч. сума простроченої заборгованості за відсотками -17531,78 грн., сума заборгованості за відсотками (поточна) 5096,86 грн., інфляційні витрати 3360, 62 грн., 3% відсотки річних 241,36 грн.; боргу по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені нарахованих в звязку з порушенням зобовязань у сумі 32345, 10 грн., у т.ч. прострочена заборгованість по комісії 16083,10 грн., поточна сума заборгованості за комісією 2752,20 грн., сума пені в розмірі 0,5% за кожен день прострочення 13509,80 грн.; пені, нарахованої у звязку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу у сумі 21927, 33 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами і тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність покладення на відповідача обовязку по поверненню заборгованості .

За вимогами ч.1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позичальником за кредитним договором може бути будь-яка фізична чи юридична особа, яка володіє правосуб'єктністю.

Вирішуючи справи про визнання кредитних договорів недійсними, суди мають враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності. Вони встановлені як ЦК (статті 1048 - 1052, 1054), так і Законом від 12 липня 2001 р. № 2499-VI «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, суди мають встановлювати такі обставини:

- досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору;

- кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю;

- сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Суд першої інстанції розглянувши справу правомірно визначився ,що оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України, немає підстав вважати умови кредитного договору недійсними. Крім того під час укладення кредитного договору, та договору про внесення змін до вказаного кредитного договору ОСОБА_4 була ознайомлена з умовами кредитування та не заперечувала проти внесення змін до кредитного договору.

Крім цього при непогодженні відповідачки з розміром заборгованості ,свого належного розрахунку з її боку до справи не надано.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: