Категорія 24 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Панасюка О.С., Оніщука В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання,

встановила:

У серпні 2015 року комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (далі - КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира № 10 по вулиці 50-річчя Перемоги, 17 у місті Вінниці, в якій мешкають відповідачі, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Відповідачі, порушуючи вимоги п. 3 ст. 20 Закону України та п. 18 Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 червня 2005 року, станом на 20 квітня 2015 року заборгували 28 798,09, з яких: 15 437,47 грн. заборгованість за надані послуги, 2 473,46 грн. 3% річних, 10 887,16 грн. сума втрат від інфляції.

Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від сплати коштів за надані послуги з теплопостачання, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь виниклу заборгованість.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь КП BMP «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 28 798,09 грн., з яких: 15 437,47 грн. борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, 10 887,16 грн. сума втрат від інфляції, 2 473,46 грн. 3 % річних.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в рівних частках судовий збір в розмірі 287,98 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просять його скасувати.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Також вказувала на неправомірність нарахування боргу та заявляла про пропуск позивачем строків позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачам надавалися послуги з теплопостачання, проте, у порушення умов договору та всупереч вимогам ст. ст. 64, 68 ЖК України, ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, оплату цих послуг вони не здійснювали, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягала стягненню у заявленому розмірі.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду не можна з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до даних з особового рахунку № 110250 квартиронаймачем квартири № 10 в будинку № 17 по вулиці 50-річчя Перемоги в місті Вінниці є ОСОБА_4. Крім неї, за даною адресою зареєстровані та проживаютьїї сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області (а.с.3, 12-14).

Із оборотної відомості та розрахунку позовних вимог, доданих до позовної заяви слідує, що позивачем проведено розрахунок заборгованості з оплати послуг з централізованного теплопостачання за період з червня 2010 року до березня 2015 року, яка становить 28 798,09 грн., з яких: 15 437,47 грн. заборгованість за спожиті послуг, 2 473,46 грн. 3 % річних, 10 887, 16 грн. сума втрат від інфляції (а.с.4-6).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву кореспондує визначений пунктом пятим частини третьої статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Обовязок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачено також і п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 8 жовтня 1992 року № 572 в редакції від 24 січня 2006 року.

Виходячи із змісту пункту 5 частини 3 статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім?ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов?язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім?ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов?язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Як слідує із матеріалів справи, споживачі від отримання послуг з централізованого теплопостачання не відмовлялися, з пропозицією про розірвання договору до виконавця житлово-комунальних послуг не зверталися.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов?язання не допускається.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Отже, правовідносини, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Частиною першою статті 32 цього Закону передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у пункті 23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та пункті 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав та обовязків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати від боржника сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов?язання.

В разі прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для застосування судами України.

Розрахунок опалювальної площі здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої водиі водовідведення, затвердженх постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка визначає, що опалювальна площа (об?єм) квартири це загальна площа (об?єм) квартири без урахування площі лоджії, балконів, терас.

Відповідно до технічної характеристики квартири № 10 в будинку 17 по вулиці 50-річчя Перемоги в місті Вінниці, вона складається з трьох кімнат житловою площею 42,1 м2, загальна площа квартири становить 62,3 м2, площа балкону становть 0,5 м2 (а.с.36).

Після звернння відповідачів до ПАТ «Вінницяміськтеплоенерго» з приводу розрахунку заборгованості виходячи з площі квартири, яка перевищує зазначену в технічному паспорті, відповідачем було змінено порядок нарахування плати за надані послуги з централізованого теплопостачання, а саме змінено розмір опалювальної площі з 66,6 м2 на 61,8 м2 з березня 2014 року.

Отже, позивачем правомірно здійснювалося нарахування за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за вказаний період, виходячи із опалювальної площі 61,8 м2, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до акта обстеження роботи системи опалення у квартирі ОСОБА_4 від 06 грудня 2013 року, температура повітря у приміщенні + 18 градусів, в кутовій кімнаті + 17 градусів. Температура + 18 градусів досягнута завдяки увімкненому електрообігрівачу. У кімнаті 3 відсутній опалювальний приладрадіатори, а у кімнаті 2 циркуляція теплоносія через стояк відсутня (а.с.34).

З листа начальника МКП «ЖЕК № 5» від 14 листопада 2013 року слідує, що чавунні радіатори, встановлені в кутовій кімнаті та кухні квартири мають сліди ремонту та прогріваються на ? частину від загальної поверхні, в центральній кімнаті повністю холодний радіатор, у сусідній кімнаті чавунний радіатор демонтований, інші приміщення квартири не приєднані до системи центрального опалення (а.с.38).

В листі генерального директора КП «Вінницяміськтеплоенерго» від 12 грудня 2013 року зазначено про необхідність встановлення відповідачами демонтованого опалювального приладу в дитячій кімнаті, як це передбачено будівництвом. Одночасно повідомлено, що у зв?язку з тимчасовою відсутністю нормативної температури повітря у кутовій кімнаті, відповідачам буде зменшено оплату з централізованого опалення (а.с.35).

Так, з матеріалів справи слідує, що позивачем у січні 2014 року було проведено перерахунок розміру плати за опалення та зменшено вартість послуг за січень 2014 року на 32,17 грн. (а.с.5).

Матеріали справи не містять доказів того, що опалювальна система у вказаній квартирі була частково відключена від центральної системи теплопостачання з дозволу позивача.

Водночас відповідачами не було надано суду жодних власних розрахунків заборгованості з оплати послуг з централізованого теплопостачання або доказів їх оплати.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються до уваги.

Із розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку № 05110250, наданого позивачем до суду апеляційної інстанції слідує, що опалювальна площа квартири АДРЕСА_1 (колишня 50-річчя Перемоги) в м. Вінниці становить 61,8 м2 та з урахуванням кількості зареєстрованих у ній осіб, позивачем проведено розрахунок заборгованості з оплати послуг з централізованого теплопостачання за період з червня 2010 року до березня 2015 року, яка становить, з урахуванням строків позовної давності, 26 410,72 грн. з яких: 15 437, 47 грн. заборгованість за спожиті послуги, 1 632,08 3 % річних, 9 341,17 грн. сума втрат від інфляції, яку позивач просить стягути з відповідачів на його користь.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

За змістом ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як слідує із матеріалів справи, позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги.

Частинами 2, 3 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом статті 257, частини другої статті 264, частин четвертої, пятої статті 267 Цивільного кодексу України, частини першої статті 118, частини першої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності. Це випливає із висновку, зробленого Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року по справі № 6-895цс15

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2013 року у прийнятті заяви КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу відмовлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право.

Отже, подання заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання з відповідачів, в прийнятті якої в подальшому було відмовлено, строк позовної давності не перериває.

Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенн, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що що настає за розрахунковим. Таким чином, у зв?язку з тим, що зобов?язання споживача з оплати житлово-комунальних послуг мають періодичний характер, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення несплачених коштів повинання обчислюватись з моменту настання строку вненсення чергового платежу.

Таким чином, трирічним строком позовної давності, у межах якого позивач мав право на нарахування та стягнення заборгованості необхідно вважати період з 04 серпня 2012 року (кінцева дата у зворотному відліку від дати звернення до суду) до 03 серпня 2015 року (дата, що передувала дню звернення до суду з позовною заявою).

Оскільки розрахунок заборгованості, що міститься в матеріалах справи, здійснено станом на березень 2015 року та в подальшому не уточнювався, то періодом нарахування заборгованості у межах трирічного строку позовної давності, слід вважати серпень 2012 року березень 2015 року.

Отже, заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за цей період складає 9 009,38 грн.

Індекс інфляції це індекс, який відображає загальний рівень цін на товари та послуги по всій країні.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, як зазначають відповідачі, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, потрібно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий курєр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Отже, розраховуючи інфляційні втрати, які поніс позивач, колегія суддів враховує рекомендації Верховного Суду України, викладені в листі від 03 квітня 1997 року № 62-97 р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та обчислює їх з урахуванням індексу інфляції за період серпень 2012 березень 2015 року, де: 99,7 х 100,1 х 100,0 х 99,9 х 100,2 х 100,2 х 99,9 х 100,0 х100,0 х 100,1 х 100,0 х 99,9 х 99,3 х 100,0 х 100,4 х 100,2 х 100,5 х 100,2 х 100,6 х 102,2 х 103,3 х 103,8 х 101,0 х 100,4 х 100,8 х 102,9 х 102,4 х 101,9 х 103,0 х 103,1 х 105,3 х 110,8 індекс інфляції.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою:

9 009,38 грн. - сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Отже, 325,29 грн. 3% річних.

Таким чином, сума заборгованості за вищевказаний період буде становити 12 330,62 грн., з яких: 9 009,38 грн. заборгованість за спожиті послуги, 2 995,95 грн. сума втрат від інфляції, 325,29 грн. 3 % річних.

Оскільки суд першої інстанції належним чином не дослідив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не з?ясував період, за який підлягала стягненню зазначена заборгованість, унаслідок чого не визначився з дійсним обсягом відповідальності відповідачів та передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, то колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України.

За правилами ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, стягненню з КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_4 (платник по квитанціям) підлягає 526,71 грн. (345,58 +181,13) судового збору, з відповідачів в рівних частках на користь позивача за подання позовної заяви підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 123,31 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, які проживають за адресою: вулиця 50-річчя Перемоги, 17, кв. 10 в місті Вінниці на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» (21100, місто Вінниця, вулиця 600-річчя, 13, п/р 001, ПАТ «Київська Русь», МФО 319092, ) заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в розмірі 12 330,62 грн. з яких: 9 009,38 грн. заборгованість за спожиті послуги, 2 995,95 грн. сума втрат від інфляції, 325,29 грн. 3 % річних.

Стягнути з комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 526,71 грн.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір в розмірі 123,31 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом вірно: