Справа № 750/6148/16-ц Провадження № 22-ц/795/1870/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Жук М. І. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Висоцької Н.В., Харечко Л.К.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

В червні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом та просила скасувати наказ Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» № 124/к від 23 травня 2016 року про її звільнення та поновити на посаді електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів (станційна дільниця № 4 м. Чернігів) Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» з 24 травня 2016 року, а також стягнути з ПАТ «Укртелеком» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2016 року по день вирішення судом спору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 26 серпня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Поновлено ОСОБА_5 на посаді електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 4 станційного цеху Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком».

Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 9367 грн. 27 коп., з утриманням із вказаної суми податку та обов'язкових платежів.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_5 на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 9367 грн. 27 коп. підлягає негайному виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укртелеком» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на неповне з»ясування та недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та порушення судом норм процесуального права.

Відповідач посилається на те, що ОСОБА_5 була своєчасно ознайомлена з наказами ПАТ «Укртелеком» «Про скорочення штату працівників окремих підрозділів Черкаської та Чернігівської філій ПАТ «Укртелеком» і внесення змін до штатного розпису» № 921 від 22.10.2015 року та Чернігівської філії № 110 від 22.03.2016 року «Про попередження працівника про майбутнє звільнення», які є підставами для її скорочення.

Відповідач не погоджується із тим, що відмова профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення позивача є аргументованою.

Відповідач вважає необгрунтованим висновок суду про відсутність доказів низької кваліфікація позивача у порівнянні з кваліфікацією інших працівників, оскільки об'єктивним вираженням кваліфікації працівника є розмір посадового окладу, який у ОСОБА_5 становить 3010 грн. - найнижчий серед працівників станційної дільниці № 4. Стверджує, що позивач не проходила курсу навчання, що підтверджує факт наявності у працівника, посада якого скорочується, меншої кваліфікації у порівнянні з іншими працівниками станційної дільниці № 4. На думку відповідача, факт притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності також характеризує роботу позивача негативно.

Відповідач наголошує, що суд першої інстанції у порушення ст. 367 ЦПК України допустив негайне виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в повному обсязі в сумі 9367 грн. 27 коп. за 67 днів, а не за однин місяць як того вимагає закон.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи згідно до ст. 303 ЦПК України оскаржуване рішення, апеляційним судом встановлено наступне.

ОСОБА_5 перебувала з 28.08.1990 року у трудових відносинах з ПАТ «Укртелеком», закінчила Чернігівський радіомеханічний технікум та має кваліфікацію радіотехніка, що підтверджується відповідним дипломом (а.с.157). Працювала на посаді електромонтера станційного обладнання в Чернігівському міському вузлі зв'язку (на даний час ПАТ «Укртелеком»). З 01.12.1998 року позивача було переведено на посаду електромеханіка електрозв»язку, а з 17.03.2016 року переведено на посаду електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 4 станційного цеху Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до приписів п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 ''Про практику розгляду судами трудових спорів'' (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України від 1 квітня 1994 року № 4, від 26 жовтня 1995 року № 18, від 25 травня 1998 року № 15), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (абзац другий пункту 19 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.10.95 р. № 18).

Відповідно до п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників. Вживане в цій нормі поняття скорочення чисельності або штату працівників стосується саме підприємства, установи, організації як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Апеляційним судом було встановлено, що наказом директора ПАТ «Укртелеком» № 921 від 22.10.2015 року про скорочення штату працівників окремих підрозділів Черкаської та Чернігівської філій ПАТ «Укртелеком» було прийнято рішення скоротити з 28.12.2015 року посаду електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 4 м. Чернігів Комбінованого центру телекомунікацій № 231 Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком».

Як убачається з матеріалів справи, всього скороченню підлягали 27 штатних одиниць працівників технічної служби Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком», в тому числі і по станційній дільниці м. Чернігова Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів - одна посада електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії та 3 посади електромонтера станційного устаткування електрозв'язку 6 розряду.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Проте, ні в суд першої інстанції, ні на вимогу апеляційного суду, відповідачем ПАТ „Укртелеком" не було надано оригінали штатного розпису на підтвердження чисельності штату працівників та посад до скорочення і не надано оригіналу штатного розпису про чисельність посад та працівників після скорочення. Відтак, усупереч приписам ч.ч. 1,2,3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України відповідачем не доведено належними і допустимими документальними доказами у суді першої інстанції і не доведено у апеляційному суді, що на підприємстві дійсно мало місце скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в досліджені яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідачем в апеляційному суді не було доведено наявність поважних причин, які б перешкоджали або унеможливили надати суду першої інстанції для дослідження оригінал штатного розпису і не доведено, що суд першої інстанції відмовив у дослідженні таких доказів.

У відповідності зі ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за 2 місяці.

Апеляційним судом по справі встановлено, що наказом директора Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» № 110 від 22 березня 2016 року «Про попередження працівника про майбутнє звільнення» прийнято рішення попередити ОСОБА_5, електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 4 м. Чернігів станційного цеху Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів, про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату та запропонувати ОСОБА_5 вакантні посади (у випадку їх наявності) та ознайомити з наказом ПАТ «Укртелеком» від 22.10.2015 року № 921 «Про скорочення штату працівників окремих підрозділів Черкаської та Чернігівської філій ПАТ «Укртелеком» і внесення змін до штатного розпису».

22 березня 2016 року ОСОБА_5 була ознайомлена з наказом ПАТ «Укртелеком» № 921 від 22.10.2015 року та наказом Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» № 110 від 22.03.2016 року, що підтверджується Додатком до наказу Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» від 22.03.2016 року № 110.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов»язаний запропонувати працівнику всі вакансії, які відповідають освіті, кваліфікації та досвіду працівника і які існують на даному підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

З матеріалів справи, а саме листа ознайомлення працівників з вакантними посадами ПАТ «Укртелеком» вбачається, що ОСОБА_5 28 квітня 2016 року ознайомлена з вакантними посадами, проте із зазначеного листа незрозуміло, з якими саме вакансіями було ознайомлено працівника, а додані до розписок переліки вакантних посад на ПАТ «Укртелеком» не містять дати формування вакансій та не дають можливості дійти однозначного висновку про те, які саме саме вказані у них посади було реально запропоновано працівнику та від яких би ОСОБА_5 відмовилась (а.с.60,76).

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що згідно протоколу № 82 від 28 квітня 2016 року засідання первинної профспілкової організації Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів у наданні згоди відповідачеві на розірвання трудового договору між ЧФ ПАТ «Укртелеком» та ОСОБА_5 за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 23 травня 2016 року (останній день роботи) - відмовлено (а.с.80-81).

Проте, наказом директора Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» № 124/к від 23 травня 2016 року ОСОБА_5 звільнена з посади електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів у зв'язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось усупереч наявності достатньо аргументованого рішення профспілкового комітету, членом якого є позивач, про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, і за даних підстав позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок).

Згідно з ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Як вбачається з матеріалів справи, первинна профспілкова організація Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігова Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» профспілки працівників зв'язку України легалізована 12.02.2007 року.

Професійна спілка Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» об'єднує працівників, які працюють у Комбінованому центрі телекомунікацій № 231 м. Чернігів Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» та має статус первинної.

Сукупність досліджених обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. від 28 квітня 2016 року правильно відмовлено роботодавцеві у наданні згоди на припинення трудового договору з ОСОБА_5 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з мотивів недоведеності факту дотримання вимог ч. 2 ст. 43 КЗпП України та ч. 1 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії», оскільки вищевказане рішення містить обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_5 В апеляційному суді відповідачем не надано належних і допустимих документальних доказів, які б безсумнівно і безспірно спростували вказаний висновок профспілкової організації.

Апеляційний суд відхиляє як юридично неспроможні доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не узяв до уваги факт притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності з оголошенням догани, враховуючи наступне.

Наказом директора ЧФ ПАТ «Укртелеком» № 91 від 11 березня 2016 року оголошено догану електромеханіку станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 станційного цеху Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів ОСОБА_5 за невиконання розпорядження в.о. начальника Комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів, відповідно до п. 1 ст. 147 КЗпП України.

З протоколу засідання профспілкового комітету № 82 від 28 квітня 2016 року убачається, що на результатами розгляду питання про притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності, профспілковий комітет дослідив зазначене питання та прийняв рішення про наявність тиску зі сторони роботодавця на ОСОБА_5, що є неприпустимим у трудових відносинах.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 не проходила періодичного навчання, оскільки, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_5 відповідачем для проходження навчання не направлялась, зважаючи, що займана нею посада не потребує інженерної освіти і наявність середньої спеціальної освіта є достатньою.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не впливають на вирішення спору по суті.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції пришов до правильного висновку щодо судового захисту трудових прав ОСОБА_5 внаслідок незаконного звільнення позивачки з роботи, її негайного поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому суд обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який був правомірно обчислений згідно до вимог Порядку розрахунку середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року №100 і на спростування цього розрахунку відповідачем в апеляційному суді не надано ніяких належних і допустимих документальних доказів.

Відтак, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив законне і обґрунтоване та справедливе рішення по суті спору.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скарга має бути відхилена, а оскаржуване рішення суду залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: