Справа № 489/7094/15-ц
Номер провадження 2/489/275/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (далі-позивач) до ОСОБА_3 (далі - відповідач), треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

встановив

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є його рідним братом. Їх матір померла. Батьком дитини є відповідач, який ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків, не цікавиться життям дитини.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

21.12.2015 до суду від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву.

04.01.2016 від відповідача до суду надійшло заперечення на рішення виконавчого комітету.

23.02.2016 до суду від відповідача надійшли додаткові заперечення. Зазначає, що відсутні будь-які обставини, які б давали б підстави для позбавлення його батьківських прав.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, надали суду письмові заперечення.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що на його думку в задоволенні позову необхідно відмовити.

Представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради за довіреністю підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 Батьками записано ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Рішенням суду від 30.08.2004 визнано батьківство ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до довідки від 28.09.2015 ОСОБА_1 навчається в школі-інтернаті з 03.11.2014 (а. с. 20).

Згідно з довідкою від 28.09.2015 відповідач відвідав свого сина у школі-інтернаті двічі, також дитині ніяких речей та гостинців не надавав (а. с. 21).

Відповідно до акту про невідвідування дитини від 05.08.2015 відповідач протягом усього періоду навчання сина не відвідував, його життям не цікавився.

Відповідно до листа від 16.06.2014 №28909 заборгованість відповідача по сплаті аліментів, починаючи з 19.04.2004 складає 36509,93 грн.

ОСОБА_3 змінив ім'я на ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3

Позивач вказує на те, що значний проміжок часу відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі у вихованні та утриманні дитини.

Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення судом їх батьківських прав, відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з висновком Миколаївського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 08.10.2015 стосунки ОСОБА_1 з батьком мають негативний характер, між ними відсутній будь-який емоційний зв'язок, дитина відчуває образу на батька. При зустрічі сказав би йому: "Я не хочу тебе бачити"(с. с. 85-86)

Відповідно до довідки від 25.12.2015 відповідач намагався налагодити контакт з сином, але безрезультатно. Він не користується авторитетом у свого сина ОСОБА_1

Згідно з витягом з протоколу №22 від 15.12.2015 вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно дитини ОСОБА_1

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 22.12.2015, виконком Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н.

Суд погоджується з мотивами та висновком органу опіки та піклування, однак враховує те, що після його винесення поведінка відповідача відносно дитини змінилася. Відповідач почав спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні.

В судовому засіданні було вислухано дитину ОСОБА_1, який вказав на те, що він хоче проживати з батьком.

Суд також приймає до уваги, що відповідач не притягався до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 за № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують належно батьківських обов'язків, що такий захід застосовується лише за виняткових обставин, зважаючи на бажання батька та дитини жити разом однією сім'єю, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність постійної його участі у вихованні та утриманні дитини, належне ставлення до прав дитини, забезпечення належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв