Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 428/4046/16-ц
Провадження № 22ц/782/365/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лісіциної А.В., Романченка В.О.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та про зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину,

в с т а н о в и л а:

30 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування посилався на те, що 15 травня 2014 року помер його батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з рухомого майна (автомобіль) та нерухомого майна (квартира, земельна ділянка), а також грошових вкладів спадкодавця (депозити). Квартира знаходиться за адресою: Луганська область, м. Краснодон, м. Молодогвардійськ, вул. Шкільна, буд. 5, кв.20.

Спадкоємцями на вказане майно є він сам, його мати (дружина спадкодавця) ОСОБА_5, а також його брат (син спадкодавця) ОСОБА_6.

09 грудня 2015 року він звернувся до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

15 березня 2016 року державний нотаріус Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом, мотивуючи тим, що відсутні у Другій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі спадкові справи з окремої території Луганської області, тимчасово неконтрольованій державними органами влади України.

Вважає такі дії нотаріуса незаконними та безпідставними та просив суд визнати незаконною постанову державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 15 березня 2016 року, визнати за ним право власності на спадкове майно (його частку) після смерті ОСОБА_4,

зобов'язати нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину (його частку) за законом/заповітом після смерті ОСОБА_4.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 повернуто позивачу.

Не погодившись з даною ухвалою ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 квітня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції як незаконну та необгрунтовану, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що спадкове нерухоме майно, квартирі, знаходиться за адресою: Луганська область, м. Краснодон, м. Молодогвардійськ, вул. Шкільна, буд. 5, кв. 20, тому діють правила виключної підсудності, встановлені ст. 114 ЦПК України, і позов слід подавати до відповідного суду Сватівського районного суду Луганської області на підставі та в порядку, визначеному Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» від 12.08.2014 року №1632-VII та Розпорядженнями Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14, від 12.09.2014 року №29/0/38-14, від 08.12.2014 року №56/0/38-14.

Проте, такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або його основної частини.

Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року п. 42, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються, якщо спір виник з приводу нерухомого майна та у разі оспорювання права на нерухоме майно особи.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 15 березня 2016 року про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом після ОСОБА_4, визнати за позивачем право власності на спадкове майно (його частку) після ОСОБА_4 та зобовязати нотаріуса видади позивачу свідоцтво про право на спадщину (її частку) за законом/заповітом після ОСОБА_4. При цьому зазначає, що йдеться, як про рухоме, так і нерухоме майно.

Тобто, позивач оспорює дії державного нотаріуса з приводу відмови видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті його батька ОСОБА_4

Порядок оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні жодних спеціальних норм в ЦПК не передбачено, і в Законі №3425-XII не закріплено.

У зв'язку з цим застосовуються правила ст. 109 ЦПК щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, згідно з якою позови до фізичної особи пред'являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичної особи - за місцем її знаходження. Оскільки, в даному випадку оскаржуються саме дії державного нотаріуса, то позов повинен подаватися до суду за місцем знаходження цього нотаріуса.

Розглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що із матеріалів справи хоча і вбачається, що позивач порушував перед судом питання з приводу визнання за ним права власності на його частку в порядку спадкування на нерухоме спадкове майно, проте у певний спосіб шляхом зобовязання видачі йому нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303,307, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04 квітня 2016 року

скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: