Номер справи 220/142/16-ц
Номер провадження № 2/220/132/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю серетаря ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

28.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 01.04.2012 року та 23.04.2012 р. він позичив відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3850 грн. та 2450 грн. відповідно, які відповідач зобовязався повернути до 01.02.2013 року, про що між ними було укладено договір позики. Відповідач зазначав, що розрахується з ним після збору урожаю 2013 р. Однак, після цього він, посилаючись на невелику кількість урожаю, пояснив, що не має змоги повернути борг. До теперішнього часу відповідач гроші не повернув, що змушує його звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції в розмірі 11275,83 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що 01.04.2012 року та 23.04.2012 р. до нього приїхав відповідач з метою покупки насіння соняшника. В звязку з тим, що грошей у ОСОБА_3 на той час не було, вони домовились, що він забере насіння, а гроші віддасть з розстрочкою. Цю домовленість вони вирішили оформити як договір позики, про що відповідач власноручно написав розписку, зобовязавшись повернути гроші до 01.02.2013 р. Однак, до теперішнього часу гроші так і не повернув.

Представник позивача також підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач, його представник позовні вимоги не визнали, звернулись з зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики, посилаючись на те, щозазначених у розписці грошових коштів ОСОБА_3 не отримував. Він купував у ОСОБА_2 насіння соняшника. Однак, оскільки на момент придбання у нього не було грошей, він написав розписку про те, що винен ОСОБА_2 ці грошові кошти. Але вважає, що позивач його обманув, оскільки насіння згодом виявилося неякісним, тому грошові кошти, які він винен ОСОБА_2, не повернув. До травня 2014 року він не міг знайти ОСОБА_2, а у 2014 р. той сам приїхав та запропонував сплатити йому за насіння 70 % коштів. Він відмовився, адже насіння було неякісне. Вважають, що договір позики повинен бути визнаний недійсним, оскільки при написанні розписки ОСОБА_2 ввів відповідача за первісним позовом в оману, адже, продаючи йому насіння соняшника, той знав про його неналежну якість і вже тоді розраховував на стягнення з відповідача вказаних у розписці коштів, які насправді він від нього не отримував.

Позивач, його представник зустрічний позов не визнали, посилаючись на відсутність підстав для визнання недійсним договору позики. Боргова розписка написана відповідачем власноручно, без будь-якого примусу, за взаємною згодою сторін і не була оспорена ОСОБА_3 аж до моменту звернення його до суду з даним позовом. Посилання позивача за зустрічним позовом та його представника на введення в оману щодо природи договору вважає безпідставними, оскільки аналогічні правовідносини виникали між сторонами неодноразово. Також зазначили, що насіння було придбано ОСОБА_3, не зважаючи на відсутність сертифікату якості, а його неякісність нічим не підтверджена.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які підтвердили факт покупки насіння, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено і визнається сторонами, що 01.04.2012 року та 23.04.2012 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу насіння соняшника. В звязку з відсутністю у останнього грошей для розрахунку за придбане насіння сторони домовились, що зобовязання, які виникли між ними, вони оформлять у вигляді боргової розписки, де зазначена сума боргу, яка відповідає вартості придбаного насіння. Відповідач ОСОБА_3 власноручно написав цю розписку, зобовязавши повернути суму боргу до 01.02.2013 р. (а.с. 4).

Судом також встановлено і визнано сторонами, що відповідач до теперішнього часу грошові кошти в сумі 6300 грн. не повернув.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. ч. 2 - 4 ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Отже, умовами здійснення новації є, по-перше, двостороння угода (домовленість), по-друге, дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладення договору позики (ч. 2 ст. 1053 ЦК України), а по-третє, це дійсність первинного зобов'язання.

Тобто, юридичною підставою договору позики, що виникає при новації, буде угода сторін про припинення первісного зобов'язання. Тому дійсність нового договору залежить від дійсності первісного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З наявної у матеріалах справи розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6300 грн., які зобовязався повернути до 01.02.2013 р.

Отже, суд вважає встановленим той факт, що сторони дійшли згоди про новацію боргу у позикове зобов'язання за правилами ст. 1053 ЦК України, що виник із договору купівлі-продажу насіння. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що розписку, яка підтверджує наявність боргу, писав власноручно, добровільно, розуміючи, що винен позивачу певну грошову суму, яка відповідає вартості придбаного ним насіння. Надана розписка містить інформацію не лише про наявність боргу, але і обовязок його повернення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного та враховуючи, що зобовязання відповідача перед позивачем про виплаті заборгованості в сумі 6300 грн. не виконані до теперішнього часу, суд погоджується з доводами позивача, як законними та обґрунтованими, та стягує з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції на підставі ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року в сумі 11275,83 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими, в звязку з чим задовольняє їх в повному обсязі.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливали на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом посилався на обман з боку відповідача щодо якості товару та природи договору. Разом з тим, позивачем не доведено ані факту обману, ані умислу в діях відповідача і істотності значення обставин, щодо яких його нібито введено в оману.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідально до вимог ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн. В звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 судовий збір стягненню не підлягає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 169, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з врахуванням індексу інфляції в розмірі 11275,85 грн., а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., а всього 11827 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 05 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина