Справа № 466/8855/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/4353/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Приколоти Т.І., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 6 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 6 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини - задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вихованні дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Встановлено для ОСОБА_5 дні побачень із дитиною, а саме: перша, третя субота місяця з 15.00 по 17.00 год.; друга, четверта неділя місяця з 10.00 по 12.00 год.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідачка - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що позивач поїхав в Італію за рахунок спільних сімейних коштів з метою уникнення призову до Збройних Сил України для участі в зоні АТО, вів аморальний спосіб життя за рахунок дитячих коштів, витрачаючи сімейні та дитячі кошти на своє переховування від призову, зраджуючи з іншими жінками своїй на той час ще дружині. Зазначає, що спілкування позивача з дитиною було обмежено з єдиною метою, збереження здоров'я дитини, якому загрожувало ведення аморального життя позивачем та його попереднє лікування від венеричного захворювання, що могло становити загрозу для дитини на даний час, оскільки вона є з слабкою імунною системою з врахуванням неодноразово завданої шкоди позивачем своїй дитині. Зазначає, що 19 листопада 2015 року позивач повністю знищив вхідні двері у квартиру та вселився до спірної квартири, в якій вона проживала на той час із сином ОСОБА_7 та своїм батьком, ОСОБА_8, що мало місце шляхом зламу дверей з використанням електричних інструментів, а тому вона залишила відчинену квартиру з дитиною та своїм батьком, який допомагав їй переносити дитячі та інші спільні речі АДРЕСА_1. Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 6 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Сторони та представник третьої особи - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Встановлено, що батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 сторони по справі.(а.с.34)

Згідно Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 червня 2015р. шлюб між сторонами розірвано(а.с.62 зв.).

З матеріалів справи, а саме з Розпорядження ШРА ЛМР №537 від 24.09.2015р. вбачається, що позивачу був визначений порядок зустрічей з сином. (а.с.25)

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 здійснює перешкоди позивачу у побаченнях з сином. Зокрема, сама відповідачка в судовому засіданні визнала факт того, що вона чинить перешкоди батьку дитини у спілкуванні з нею та не виконує вищезазначеного розпорядження, що в силу ч. 1 ст.61 ЦПК України є обставиною, що не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні цього спору слід виходити з інтересів дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов'язком.

Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В статті 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 6 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Т.І. Приколота

ОСОБА_9