Справа № 201/5107/16-ц (2/201/1756/2016)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю : позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Бабенко Т.Г.,

представника третьої особи - Разумовської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: Служба у справах дітей Новомосковської державної районної адміністрації, комунальний заклад «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради» - про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивачі звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: Служба у справах дітей Новомосковської державної районної адміністрації, комунальний заклад «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради» - про визнання батьківства (а. с. 4-7).

В обґрунтування заявлених вимог позивачі у позовній заяві та у судовому засіданні посилалися на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 09 липня 2005 року був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_6. За час вагітності ОСОБА_1 перебувала на збереженні у гінекологічному відділенні КЗ «Новомосковська ЦМЛ «ДОР» у зв'язку із загрозою переривання вагітності. Для пологів останню було направлено до пологового будинку КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Після народження дитини їй було поставлено діагноз «руйнування кісток», а також було виявлено дефекти рук та ніг, за словами лікарів дитина була нежиттєздатна. Перебуваючи у тяжкому психоемоційному стані, позивач підписала відмову від дитини та залишила її у пологовому будинку. Про дії дружини позивач ОСОБА_5 не знав, оскільки перебував у відрядженні. Після спливу певного строку та відійшовши від пережитого психологічного потрясіння, позивачі розпочали пошуки сина. Наприкінці 2015 року позивачам стало відомо, що їх син перебуває у КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат «ДОР», після чого позивачі звернулись до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради із заявою про надання інформації. Відповідач листом від 09 грудня 2015 року за № 2443/08-22пІ-113 повідомив, що підтвердження батьківства позивачів відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в управлінні відсутнє. На запит адвоката позивачів КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат «ДОР» надав довідку від 10 березня 2016 року за № 01-20/284 про те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12 травня 2010 року є вихованцем вказаного закладу та додав належним чином завірену копію свідоцтва про народження дитини. З моменту, коли позивачі знайшли дитину, вони постійно відвідують сина, спілкуються з ним. У зв'язку з вищевикладеним, позивачі просять суд визнати їх батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів у судовому засідання позов підтримали, просили суд його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши письмові докази надані представниками сторін, суд приходить до висновку щодо можливості задоаолення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 09 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений шлюб, який зареєстрований Виконкомом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 14 (а. с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_6. За час вагітності ОСОБА_1 перебувала на збереженні у гінекологічному відділенні КЗ «Новомосковська ЦМЛ «ДОР» у зв'язку із загрозою переривання вагітності, для пологів останню було направлено до пологового будинку КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова». Після народження сина, якого назвали ОСОБА_6, у останнього були виявлені вроджені вади розвитку кістково - м'язової системи, а саме: двобічна клишоногість, косорукість, недорозвиненість суглобів нижніх та верхніх кінцівок (а. с. 27-28).

ОСОБА_1 підписала відмову від дитини та залишила її у пологовому будинку.

Наприкінці 2015 року позивачам стало відомо, що їх син перебуває у КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат «ДОР», після чого позивачі звернулись до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради із заявою про надання інформації. Відповідач листом від 09 грудня 2015 року за № 2443/08-22пІ-113 на звернення ОСОБА_1 про повернення дитини повідомив, що підтвердження батьківства позивачів відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в управлінні відсутнє (а.с. 23).

КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат «ДОР» надав позивачам довідку від 10 березня 2016 року за № 01-20/284 про те, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12 травня 2010 року є вихованцем вказаного закладу та додав належним чином завірену копію свідоцтва про народження дитини (25, 26).

З моменту, коли позивачі знайшли дитину, вони постійно відвідують сина, спілкуються з ним, що підтверджується наданою довідкою КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат «ДОР» від 26 лютого 2016 року № 01-20/244 (а.с. 22).

Відповідно до положень ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 вказаної статті позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 віл 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 130 СК України заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 СК України особа, яка вважає себе матір'ю дитини, може подати до суду заяву про визнання свого материнства, якщо запис про матір дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають ще двох спільних дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12,13). Позивачі постійно відвідують ОСОБА_6 за місцем його перебування у КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат «ДОР». Крім того, відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками останнього зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про визнання батьківства, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 128, 130, 131 СК України, ст. ст. 8, 10, 11, 27, 46, 57-60, 64, 88, 212-215, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой