Справа № 2-7447/2009
У Х В А Л А

12 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця міського відділу ДВС ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 року мотивуючи тим, що вказану постанову винесено з грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржника фактично позбавлено права добровільно виконати рішення суду, крім того, згідно приписів правових норм державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, однак державним виконавцем не встановлено строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, не проведено до даного часу оцінку арештованого майна. Законом «Про виконавче провадження» передбачено відповідний порядок звернення стягнення на майно боржника, а державний виконавець не надав боржнику можливості визначити , на яке майно необхідно в першу чергу звертати стягнення. Оскаржувана постанова є незаконною, порушує права та інтереси заявника на вільне володіння, користування та розпорядження її майном, винесена передчасно, а тому заявник просила суд визнати незаконними та протиправними дії головного державного виконавця міського відділу ДВС ОСОБА_2 по винесенню постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 року; зобов»язати державного виконавця скасувати дану постанову.

В судовому засідання заявниця, її представник подану скаргу підтримали.

Головний державний виконавець міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, до суду надіслано письмові заперечення на скаргу з клопотанням щодо розгляду даної справи без участі представника міського відділу ДВС.

Вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05.10.2009 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено заочне рішення по справі № 2-7447/2009 за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківводоканал» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за послуги з водопостачання та водовідведення, згідно якого позов було задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 1921 грн.21 коп. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, всього 1951 грн.21 коп.

26.10.2009 року стягувачу видано виконавчі листи по даній справі, що слідує з копії виконавчого листа щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1, у виконавчому листі вказано на те, що рішення суду набрало законної сили 16.10.2009 року.

З матеріалів виконавчого провадження ВП № 48952074, копію якого надіслано до суду, слідує, що на підставі заяви стягувача від 12.08.2015 року, яка надійшла до міського відділу ДВС 06.10.2015 року, та оригіналу вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 09.10.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення боргу в сумі 1921,21 грн. на користь КП БМР «Білоцерківводоканал» з ОСОБА_1 та надано боржнику строк для добровільного виконання судового рішення в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також 12.01.2016 року головним державним виконавцем міського відідлу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1, у межах суми стягнення - 1921 грн.21 коп., заборонено здійснювати відчуження майна боржника лише в межах суми боргу, що слідує з копії даної постанови.

При розгляді скарги суд враховує наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та

інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно положень ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено,

своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ст.25 цього Закону державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як передбачено ч.2 цієї статті, у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з

моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання

цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що

виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

В судовому засіданні встановлено, що виконавчий документ було подано для виконання до належного відділу ДВС, виконавчий документ відповідав вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження строк пред»явлення до виконання виконавчого документу не закінчився.

За ст.27 вказаного вище Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ч.ч.2,3 цієї статті, якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до

початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку

примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За положеннями ст.57 Закону арешт майна боржника застосовується саме з метою забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: в т. ч. винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Саме таку постанову було винесено державним виконавцем для забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення боргу, арешт на рухоме майно боржника було накладено саме в межах суми стягнення.

Посилання на те, що оскаржувану постанову винесено державним виконавцем передчасно, оскільки боржник не отримувала копії постанови про відкриття виконавчого провадження та була позбавлена можливості виконати рішення добровільно, суд вважає необгрунтованими.

Як вказано вище, арешт на майно боржника державний виконавець може накладати одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, з того часу, коли боржник дізналася про наявність даної постанови, пройшло більше місяця, боржник не була позбавлена можливості виконати рішення добровільно.

В ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішення, якими є : звернення стягнення на кошти та інше майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату, доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Але боржником та її представником не оскаржуються дії чи рішення державного виконавця, здійснені в порядку примусового виконання рішення суду після винесення постанови про арешт майна боржника.

З врахуванням всього вищенаведеного суд вважає, що постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесено державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», підстав для її скасування суд не вбачає.

Відповідно до ч.4 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вказано вище, заявницею фактично оскаржуються дії державного виконавця щодо виконання рішення суду, які полягають у винесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.01.2016 року.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні достовірні відомості про те, що боржник одержувала оскаржувану постанову.

З доданих до скарги документів вбачається, що про дану постанову боржник дізналася 11.04.2016 року при затриманні працівниками поліції її транспортного засобу, до суду звернулася 15.04.2016 року.

Враховуючи все наведене та керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 383-385 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4