Справа № 301/527/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" травня 2016 р.

Іршавський районний суд

Закарпатської області

в складі:

головуючого - судді Золотар М.М.

при секретарі - Фанта А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

22 березня 2016 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів.

Посилається на те, що угрудні 2015 року позивач з Інтернету дізнався, що відповідач на вигідних умовах пропонує придбання автомобілів, зокрема його зацікавила пропозиція продажу автомобіля КІА Sportage в м. Хмельницькому.

У зв'язку з цим 08 грудня 2015 року від приїхав до офісу ТОВ «Лізингової компанія «ВАШ АВТО» у м. Хмельницькому, вул. Кам'янецька, 56, де представник відповідача ОСОБА_3 підтвердила, що вартість автомобіля КІА Sportage, який позивач мав намір придбати, становить 22095, 24 доларів США або 556800,00 гривень з ПДВ. При цьому вона пояснила, що йому необхідно відразу на підтвердження наміру купити автомобіль заплатити авансовий платіж - 10 % вартості автомобіля. Після цього представник запевняла, що позивач протягом трьох днів до 12 грудня 2015 року отримає автомобіль у власність. Решту грошей потрібно буде заплатити при доставці покупки після підписання акту прийому - передачі автомобіля. Крім того представник відповідача ОСОБА_3 пояснила, що ціна на автомобіль є зафіксованою, мінятися після підписання договору не буде, а сплачувати вартість автомобіля ОСОБА_2 зможе протягом 12 місяців однаковими платежами без відсотків. Про інші додаткові платежі мови не було. Після цього представник позивача ОСОБА_3 дала ОСОБА_2 підписати договір і додатки до нього, не надавши можливості прочитати і ознайомитися з умовами договору та іншими документами, мотивуючи це тим, що договір типовий, нічого крім того, що вона сказала він не містить, все решта загальні фрази і що вона віддасть договір і додатки на руки після сплати позивачем авансового платежу в розмірі 60 000, 00 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_3 направила позивача у відділення Приватбанку, розташоване поруч із Хмельницьким офісом позивача, на вулиці Кам'янецькій, 52, для оплати авансового платежу в розмірі 60 000, 00 гривень, яку він здійснив об 11 год. 10 хв., що підтверджується квитанцією № 0.0.472191481.2 від 08 грудня 2015 року.

Після цього ОСОБА_2 отримав на руки договір фінансового лізингу № 002710 (на 12 аркушах) та 2 додатки до нього і його запевнили, що не пізніше як 12 грудня 2015 року він зможе забрати автомобіль.

11 і 12 грудня 2015 року ОСОБА_2 неодноразово телефонував представнику відповідача ОСОБА_3, однак та не відповідала на його дзвінки. Через знайомих у м. Хмельницьку йому стало відомо, що представництва ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» за адресою вул. Камянецька, 56 більше не існує.

Позивач зрозумів, що його ошукали, що в момент підписання договору з представником відповідача в м. Хмельницькому фактично не був ознайомлений з умовами договору і не розумів їх суті, а тому уважно прочитавши договір зрозумів, що умови договору повністю відрізняються від того, що наобіцяла йому представник позивача.

Умови договору, з якими позивач ОСОБА_2 ознайомився, він вважає грабіжницькими, а тому договір фінансового лізингу № 002710 від 08 грудня 2015 року є несправедливим, який суперечить принципу добросовісності, яким порушено його право споживача, оскільки під час укладення і підписання цього договору відповідачем застосовано нечесну підприємницьку діяльність, через яку позивач був позбавлений достатнього часу для прийняття свідомого рішення.

Стосовно умов договору, перш за все слід зазначити, що стороною в договорі значиться відповідач, а його представником зазначена ОСОБА_3 без будь-якої іншої інформації щодо неї, а саме без вказівки на підставі якого документу ґрунтуються її повноваження, чим вони підтверджуються.

Крім того, з тексту договору ОСОБА_2 стало відомо, що він оплатив не 10% ціни автомобіля у якості авансу, які мають бути зараховані до вартості автомобіля, а зазначений у договорі так званий адміністративний платіж «за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату».

Вважається, що саме для того щоб ввести в оману довірливих клієнтів, відповідачем через його представників оголошується сума до сплати як авансовий платіж і особа, сплачуючи гроші, вважає, що сплачує частину вартості купленого автомобіля, при цьому у квитанції у графі «призначення платежу» так і зазначено - авансовий платіж, про адміністративний платіж мови не йде. Це свідчить, що дії відповідача були нечесними, недобросовісними, умисно направленими на те, щоб привабити клієнта та схилити його до укладання договору.

Крім того, тільки вивчивши договір, позивач зрозумів, що це договір фінансового лізингу, а не купівлі-продажу, а тому ніякого автомобіля у власність, як його запевняв представник відповідача ОСОБА_3, він відразу не отримає.

Так, згідно умов договору і зокрема розділу 11 «Умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмету лізингу) ОСОБА_2 зможе набути обумовлений автомобіль у власність тільки після повної сплати вартості автомобіля, всіх інших передбачених договором платежів, що не входять до вартості, а саме адміністративного платежу, комісії за передачу предмета лізингу, комісії за супроводження договору, а також витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмету лізингу (що мається на увазі під такими витратами чітко не зазначено). Згідно п. 11.б. перехід права власності на автомобіль здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу. При цьому замовчується, що укладення договору купівлі-продажу зумовлює виникнення нових витрат, які також будуть покладені на позивача.

Що стосується вартості автомобіля, то така, як виявляється, є неостаточною, а підлягає коригуванню у майбутньому у Додатку № 3, якого на момент підписання договору не існує, відповідно вартість автомобіля для ОСОБА_2 згідно умов договору є невідомою, хоча він був впевнений, що ціна автомобіля оголошена йому представником відповідача і зазначена в п. 8.2. договору є остаточною.

В п. 8.2. договору вказана погоджена сторонами вартість автомобіля в сумі 22095, 24 доларів США або 556800,00 гривень.

В п. 8.3. договору передбачено, що за умовами договору вартість може бути змінена в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, хоча цього відповідач при підписанні договору не обумовлював, а прочитати детально договір перед його підписанням не дав.

З чого випливає, що лізингодавець пропонує до продажу не конкретно визначений автомобіль з уже відомою встановленою ціною, яка підходить лізингоодержувачу, а автомобіль вид, стан і вартість його залежатимуть від невідомого продавця, якого в майбутньому знайде лізингодавець, тобто відповідач, а лізингоодержувач в свою чергу ніяким чином не може вплинути на вибір продавця та підбір товару за вигідною йому ціною.

Подібна невизначеність з вартістю автомобіля та з обсягом майбутніх лізингових платежів ставить позивача у повну залежність від відповідача, інтерес якого полягає в отриманні більшого прибутку від якомога дорожчого предмета лізингу.

Позивач вважає, що ціна договору є істотною умовою договору і має бути визначена остаточно на момент підписання договору, а невизначеність платежів за цим договором суперечить ч. 2 ст. 6 Закону України про фінансовий лізинг, де зазначено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу, строк лізингу, розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів - Додаток № 3 та сам обсяг таких платежів відповідач з позивачем не погодив і не підписав в момент укладення договору, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування.

До того ж, за змістом договору, у лізингоотримувача як у споживача, відсутнє право відмовитися від зміни в сторону збільшення розміру лізингових платежів в процесі виконання договору, а є право взагалі відмовитися від договору в цілому. Але відмова від договору позивачем тягне тяжку для позивача відповідальність - неповернення вже сплачених 60 000, 00 гривень.

Що стосується взагалі відповідальності за договором, то в статті 12 «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмету лізингу» відповідальності сторін, як такої не існує. Відповідальність встановлена виключно для лізингоотримувача, а лізингодавець, як видно з даного розділу договору відповідальності ні за що не несе.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Отже, положення статті 12 договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору без понесення збитків, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і надають відповідачу право не повертати отримані від споживача гроші у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Крім цього, в п. 1.4. договору зазначено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності тощо суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках.

Отже, така умова договору також є несправедливою.

Несправедливою умовою є також те, що у розумінні п. 5.4. договору, лізингодавець звільняється від відповідальності, а всю відповідальність стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу бере на себе лізингоотримувач. Але, як вбачається з п. 7.3 договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача саме на користь лізингодавця.

Позивач вважає, що визнання недійсними вказаних положень договору окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому вважає доцільним і справедливим вимагати визнання договору лізингу між ним і відповідачем недійсним в цілому.

Крім того, 16 грудня 2015 року Верховний суд України у справі № 6-2766цс15 висловив правову позицію, зокрема про наступне:

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Зважаючи, що позивач, як наводилося вище, за спонуканням представника відповідача не маючи чіткого і свідомого розуміння умов договору в повному об'ємі, сплатив на користь відповідача 60000, 00 гривень, він вважає за необхідне вимагати повернення цих коштів.

Просив суд постановити рішення, яким договір фінансового лізингу № 002710 з додатками від 08 грудня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, , р/р 4 в АТ «ОСОБА_4 Аваль» МФО 380805, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, сплачені, як авансовий платіж, грошові кошти в сумі 60 000, 00 (Шістдесят тисяч) гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, а подав заяву ( а.с. 39), якою позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути в його відсутності.

Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в судове засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином( а. с. 29, 33-34, 37-38), причини неявки суду не повідомив.В порядку ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 08 грудня 2015 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №002710 з додатками, за умовами якого ТОВ «ВАШ АВТО» зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля КІА Sportage та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобовязався сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіку. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_2 отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат.

Згідно пункту 1.7 договору автомобіль передається у користування ОСОБА_2 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 % вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3 % від вартості предмета лізингу.

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача.

08 грудня 2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству авансовий платіж в розмірі 60 000 грн. ( а. с. 19), наступний платіж позивач не здійснював, оскільки після ґрунтовного вивчення договору запідозрив відповідача у недобросовісності, окрім того він не зміг звязати з представниками щодо виконання умов договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 08 грудня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір фінансового лізингу від 08 грудня 2015 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, ст. ст. 220, 227, 509, 628, 799, 806, 808 ЦК України, ст. ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 4, 34 ЗУ «Про фінансові послуги» суд, -

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Договір фінансового лізингу № 002710 з додатками від 08 грудня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» визнати недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, , р/р 4 в АТ «ОСОБА_4 Аваль» МФО 380805, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, сплачені, як авансовий платіж, грошові кошти в сумі 60 000, 00 (шістдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь держави 600 (шістсот) гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення відповідачами може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії до Іршавського районного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Золотар М.М.