РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4478/15-ц

провадження у справі № 2/0285/281/16

17 травня 2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді……………Літвин О.О.

за участю секретаря………... Поліщук Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 19.01.2001 року, від якого мають неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути на її користь судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе.

18.02.2016 року позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила визначити місцем проживання неповнолітніх дітей разом з нею.

В судовому засіданні від 15.03.2016 року позивач відмовилась від стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 15.03.2016 року сторонам було надано двомісячний строк на примирення.

В судове засідання сторони не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позивач на полягала на розлученні, проти чого відповідач заперечив.

Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.01.2001 року, від якого мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами.

Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати.

Судом вживалися заходи для збереження сім'ї, проте двомісячний строк для примирення подружжя позитивних результатів не дав.

До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач заперечував, однак не вжив дієвих заходів для відновлення подружніх стосунків.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. З точки зору психології між дитиною та її матір'ю існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає часто глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці. Відтак, місцем проживання малолітнього сина сторін суд визначає з матір'ю.

Враховуючи те, що доньці сторін ОСОБА_4 на момент розгляду в справі в суді виповнилось повних 15 років, суд не визначає місце її проживання з одним із батьків, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України вона має право обирати місце проживання на власний розсуд.

Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Відповідач може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дітей щодо встановлення часу спілкування.

З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, статтями 104, 105, 109, 110, 112, 160 СК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянами України, зареєстрований 19.01.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Новоград-Волинського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 4, розірвати.

Визначити місцем проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,з матір'ю ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя О.О.Літвин