Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2016 Справа №607/5278/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.03.2000 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. У шлюбі в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 березня 2003 року № 2-2394/2003 року шлюб між сторонами розірвано. 30 квітня 2002 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду № 2-3189/02 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18 квітня 2002 року і до його повноліття. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2015 р № 607/13040/15-ц змінено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина на тверду грошову суму в розмірі 600 грн. до досягнення дитиною повноліття. Згідно виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/13040/15-ц від 15 жовтня 2015 року державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ відкрито виконавче провадження № 49238740. Як вбачається із розрахунків, з липня 2013 року по лютий 2016 року включно заборгованість відповідача становить 16147,41 грн. Спільний син сторін хворіє на хронічні хвороби органів травлення, на лікування яких позивач витрачає значні кошти. Крім цього, син навчається у 9 класі і на його навчання необхідні кошти на підручники, репетиторів, харчування в школі та дієтичного харчування вдома. З викладених підстав позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 наступні кошти: одноразово додаткові кошти у сумі 1019,15 грн., які були потрачені на лікування ОСОБА_4 у період з 31.03.2014 року по 12.05.2015 року; одноразово додаткові кошти у сумі 4360,27 грн., які були потрачені на лікування ОСОБА_4 у період з 09.08.2015 року по 10.03.2016 року; одноразово додаткові кошти у сумі 171 грн., які були потрачені на підручники для ОСОБА_4 07.03.2016 року; одноразово додаткові кошти у сумі 3540 грн., які були потрачені на харчування ОСОБА_4 у школі за 2014-2015 навчальний рік; одноразово додаткові кошти у сумі 3460 грн., які були потрачені на харчування ОСОБА_4 у школі за 2015-2016 навчальний рік; додаткові витрати на лікування ОСОБА_4 в сумі 1500 грн. щомісячно на санаторно-курортне лікування, а також судові витрати.

30 червня 2016 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 наступні кошти: одноразово додаткові кошти у сумі 1019,15 грн., які були потрачені на лікування сина ОСОБА_4 у період з 31.03.2014 року по 12.05.2015 року; одноразово додаткові кошти у сумі 4360,27 грн., які були потрачені на лікування сина ОСОБА_4 у період з 09.08.2015 року по 10.03.2016 року; одноразово додаткові кошти у сумі 171 грн., які були потрачені на підручники для сина ОСОБА_4 07.03.2016 року; одноразово додаткові кошти у сумі 3540 грн., які були потрачені на харчування сина ОСОБА_4 у школі за 2014-2015 навчальний рік; одноразово додаткові кошти у сумі 3460 грн., які були потрачені на харчування сина ОСОБА_4 у школі за 2015-2016 навчальний рік; додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_4 1500 грн. щомісячно; судові витрати 581,4 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач в судове засідання з'явився із невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив, що 03.03.2000 року сторони зареєстрували шлюб.

У шлюбі в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2003 року № 2-2394/2003 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

30.04.2002 року згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 2-3189/02 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18.04.2002 року і до його повноліття.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.09.2015 р № 607/13040/15-ц змінено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина на тверду грошову суму в розмірі 600 грн. до досягнення дитиною повноліття.

На підставі виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду № 607/13040/15-ц від 15.10.2015 року державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ відкрито виконавче провадження № 49238740.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах, наданого старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС ТМУЮ, станом на 01 листопада 2015 року за ОСОБА_2 числиться заборгованість по стягненню аліментів у розмірі 16147, 41 грн.

Із виписок з історії хвороби, наданих Тернопільською міською дитячою клінічною лікарнею, слідує, що спільний син сторін хворіє на хронічні хвороби органів травлення.

Згідно довідки №62 від 08 лютого 2016 року, виданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Тернопільської міської ради Тернопільської області, ОСОБА_4 навчається у 9-Г класі вказаної школи. Грошова норма на учня загальноосвітнього закладу на 2016 рік становить: сніданок - 8 грн.; комплексний обід - 12 грн. Загальна сума на харчування в день - 20 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач довела існування особливих обставин, що зумовили необхідність додаткових витрат на утримання її сина, а саме його хворобу, що мала місце у період з 09.08.2015 року по 10.03.2016 року, а також фактичні витрати на лікування дитини, що підтверджуються квитанціями на придбання ліків у відповідний період (а.с. 25-31) на загальну суму 4360 грн. 27 коп.

Щодо стягнення коштів на лікування та реабілітацію сина у лікувальних закладах за період з 31.03.2014 року по 07.04.2014 року в сумі 1019,15 грн. суд відмовляє, оскільки в підтвердження понесення даних витрат позивачем не надано жодних доказів.

До задоволення не підлягають також вимоги позивача щодо стягнення витрат на придбання канцелярських товарів в розмірі 171 грн. 00 коп., а також кошти на харчування сина в розмірі 3540 грн. 00 коп. за 2014-2015 навчальні роки та 3460 грн. 00 коп. за 2015-2016 навчальні роки.

Враховуючи положення ст. 185 СК України, на думку суду, відповідні витрати не відносяться до додаткових, а є витратами, покликаними забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, та участь відповідача у вказаних витратах вже забезпечена рішенням суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Відносно позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на санаторно-курортне лікування сина в розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно суд встановив наступне.

Як вбачається із виписки засідання ЛКК №463/01 від 17 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 рекомендовано санаторно-курортне лікування.

З пояснень позивача встановлено, що вартість санаторно-курортного лікування по дитячих путівках по лікуванню органів травлення у 2016 року в санаторіях України становить 7320 грн. - 10200 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином суд прийшов до висновку про задоволення частково позовних вимог позивача в частині стягнення додаткових витрат на лікування сина, а саме стягнення з відповідача разово наперед кошти на санаторно-курортне лікування в розмірі 4000,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1/2 частину коштів від 4360 грн. 27 коп., яка як встановлено в судовому засіданні, сплачена позивачем на лікування дитини, отже відповідно до вимог ст. 185 СК України, є додатковими витратами на утримання дитини, а також стягнути наперед додаткові витрати на санаторно-курортне лікування сина разово в розмірі 4000 грн. 00 коп., враховуючи те, що обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину зобов'язані брати двоє батьків. Щодо стягнення решти коштів, заявлених в позові, то під час судового розгляду позивач не довела тієї обставини, що відповідні кошти витрачені нею за наявності особливих обставин, а тому вони не є додатковими витратами на дитину, та не підлягають стягненню з відповідача, а також не подано позивачем документів, які б підтверджували факт понесення таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, а згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а ч.2 цієї ж статті вказує, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Із свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_2 від 15 травня 2015 року та договору про надання правової допомоги та ведення справ в суді від 18 травня 2016 року слідує, що адвокатом Трачук З.І. надавалась правова допомога позивачу.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера до договору від 18 травня 2015 року ОСОБА_3 передано адвокату Трачук З.І 2000 грн., підстава: стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Тому, за таких обставин, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрати на правовудопомогу в сумі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 180-183, 191 СК України, ст.ст.10, 60, 61, 213, 215, 294, 367 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) одноразово додаткові кошти в сумі 2180,13 грн., які були потрачені на лікування сина ОСОБА_4 у період з 09.08.2015 року по 10.03.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) наперед додаткові витрати на санаторно-курортне лікування сина ОСОБА_4 в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) судові витрати 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий Дзюбич В.Л.