Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/5556/13-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 47 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Гансецької І.А., Товянської О.В.,

при секретарі: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначила, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою площею 0,05 га з кадастровим номером НОМЕР_2 що належить відповідачу ОСОБА_2 Відповідачем було розпочато будівництво будинку на належній їй земельній ділянці, хоча згоди на це вона не давала. Просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих на ній двоповерхового житлового будинку, бутового паркану та огорожі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 вересня 2010 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з іншої, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1000 кв.м., що знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер: НОМЕР_3 і яка має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Згідно п. 1.1 даного правочину позивач та відповідач в рівних частках кожен прийняли у власність вищевказану земельну ділянку (т.1 а.с.14-16).

Внаслідок поділу вказаної земельної ділянки, позивач стала власником земельної ділянки площею 0,0500 га, що знаходиться на території Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а.с.17-18). Відповідач став власником іншої суміжної ділянки площею 0.0500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.148 т.2). При поділі первинної земельної ділянки її цільове призначення не змінювалось.

У відповідності до висновків судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз встановлено, що на земельній ділянці позивача розміщено двоповерховий житловий будинок з одноповерховою прибудовою загальною площею 160,8 кв.м. та огорожа, яка не внесена до матеріалів технічної інвентаризації (т.2 а.с. 2-25).

Згідно висновку експертного оціночно-будівельного та оціночно-земельного дослідження від 31 березня 2014 року, дійсна (ринкова) вартість земельної ділянки позивача, в цінах станом на дату проведення дослідження, становить 41200.00 грн., а дійсна (ринкова) вартість житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований на вказаній земельній ділянці - 1530800.00 грн. (а.с.157-168).

За таких обставин висновок суду про те, що відповідачем здійснено будівництво вказаних об»єктів на земельній ділянці відповідача з порушенням вимог закону щодо цільового використання земельної ділянки, є правильним.

Згідно положень ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Оскільки спірний будинок збудований на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, то він є самочинним будівництвом.

У відповідності до частини 4 вказаної статті, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Разом з тим, у відповідності до роз»яснень п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Як вбачається із заяви позивача на ім»я начальника управління Держземагенства у Житомирській області (т.1 а.с. 10), позивач зазначає, що при поділі земельної ділянки між сторонами допущено помилку, внаслідок якої, всупереч її домовленості з відповідачем, право власності на земельну ділянку, на якій нею був побудований фундамент будинку було зареєстровано за відповідачем, а на земельну ділянку на якій відповідач побудував будинок - за нею. Просила виправити вказані помилки.

З відповіді управління держземагенства вбачається, що позивачу рекомендовано звернутися до нотаріуса для укладення договору міни.

Стверджуючи, що проти укладення договору міни заперечує відповідач, позивач будь-яих доказів цього не надала.

За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеним ту обставину, що використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування спірного питання.

Крім того, позивач не позбавлена можливості щодо звернення до суду щодо вирішення питання обміну вказаними земельними ділянками.

Щодо порушення вимог закону про цільове використання земельної ділянки, вказана обставина на даний час не може бути підставою для задоволення позову щодо знесення спірного будинку.

На час розгляду справи питання про зміну цільового призначення земельної ділянки не вирішувалось, проте до вирішення питання про обмін земельними ділянками, відповідач позбавлений можливості звернення із таким клопотанням до відповідних органів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового - про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року скасувати, ухваливши нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді