Справа № 359/6663/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження № 22-ц/780/2861/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 18.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Воробйової Н.С., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2015 року у справі за позовом заступника Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсними рішень, правочину, державних актів та витребування земельної ділянки на користь держави.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів -

УСТАНОВИЛА:

у травні 2014 року заступник Бориспільського міжрайонного прокурора, в інтересах Головного управління Держземагенства у Київській області, звернувся до суду з вказаним позовом, який з урахуванням клопотання про заміну відповідача та предмету позову, обґрунтовує тим, що рішенням Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року ОСОБА_5 передано за плату у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 35,7 га.

Іншим рішенням Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року ОСОБА_5 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 8,9 га.

За договором купівлі-продажу від 30 вересня 1999 року Гнідинська сільська рада відчужила на користь ОСОБА_5 земельну ділянку площею 35,7 га, розташовану на території урочища Защуче Гнідинської сільської ради з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства.

На підставі цього договору та рішення Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року ОСОБА_5 було видано державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 45,0 га для ведення фермерського господарства.

В подальшому 12 грудня 2003 року ОСОБА_5 уклала договір міни з ОСОБА_6, за яким остання набула право власності на спірну земельну ділянку.

Розпорядженням Бориспільської РДА №1498 від 04 грудня 2006 року за заявою ОСОБА_6 було затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2006 року ОСОБА_6 відчужила земельну ділянку площею 45,0 га з кадастровим номером НОМЕР_2 ОСОБА_3, на підставі чого останньому 14 лютого 2007 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

Бориспільською міжрайонною прокуратурою на виконання постанови № 67 від 24 квітня 2014 року було проведено перевірку щодо законності відведення спірної земельної ділянки загальною площею 45,0 га ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства.

В ході перевірки було встановлено, що Гнідинська сільська рада 13 липня 1999 року жодних рішень під №7 не приймала та не приймала в цей день на сесії рішень під іншими номерами стосовно передачі ОСОБА_5 у власність земельних ділянок, а також аналогічних рішень не приймав виконком сільської ради.

Враховуючи викладене, заступник Бориспільського міжрайонного прокурора просив суд визнати недійсним рішення Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року «Про передачу за плату у приватну власність земельної ділянки, розмір якої перевищує середню земельну частку, із земель, що були раніше надані громадянину ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства» та рішення Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року «Про передачу безплатно у приватну власність земельної ділянки (середньої земельної частки) із земель, що були раніше надані громадянину ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства», визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки №1913 від 30 вересня 1999 року, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, визнати недійсним розпорядження Бориспільської РДА Київської області №1498 від 04 грудня 2006 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_6 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області», визнати недійсним державний акт ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 45,0 га для ведення особистого селянського господарства серії НОМЕР_3 від 14 лютого 2007 року, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №54, витребувати на користь держави в особі Головного управління Держземагентства у Київській області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Київській області, з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 45,0 га з кадастровим номером НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, розташовану в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2015 року в задоволенні позову заступника Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсними рішень, правочину, державних актів та витребування земельної ділянки на користь держави - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зокрема, серед доводів апеляційної скарги заступник прокурора зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, поданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо того, що рішення № 7 на сесії Гнідинської сільської ради від 13.07.1999 року не приймалось. Крім того, судом не наведено мотивів, чому не взято до уваги письмові пояснення депутата ОСОБА_8 та секретаря Гнідинської сільської ради Дем' янишиної В.О. Вважає помилковими висновки суду про те, що сплата ОСОБА_5 грошових коштів на користь Гнідинської сільської ради і їх зарахування до бюджету ради може свідчити про беззаперечний факт прийняття радою оскаржуваних рішень, оскільки прийнята судом копія прибуткового касового ордера не є належним і допустимим доказом оплати ОСОБА_5 вартості частини оспорюваної земельної ділянки. Крім того, посилається на необґрунтованість висновків місцевого суду щодо пропуску строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обставин, на які посилається прокурор в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками, оскільки вони відповідають повно і об'єктивно встановленим обставинам справи, з наданням відповідної оцінки доказам сторін у їх сукупності, і ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що що рішенням Гнідинської сільської ради від 02 березня 1999 року №23/8-V-ХХІІІ про надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства Гнідинська сільська рада надала згоду на відведення земельної ділянки площею 45,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства для передачі ОСОБА_5 у постійне користування за рахунок земель запасу сільської ради та вирішила направити відповідне клопотання на розгляд районної конкурсної комісії та Бориспільської районної ради (т.1 а.с.155).

Рішенням Бориспільської районної ради Київської області від 25 червня 1999 року №128-08-ХХІІІ земельна ділянка площею 45,0 га була надана у постійне користування ОСОБА_5 для ведення селянського (фермерського) господарства. На підставі цього рішення Бориспільською районною радою ОСОБА_5 видано державний акт на право постійного користування землею серія ІІІ-КВ №007822, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею Бориспільської районної ради за №52 (т.1 а.с.38).

Рішенням Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року земельна ділянка площею 8,9 га із земель, наданих у постійне користування ОСОБА_5, була передана їй у власність для ведення селянського (фермерського) господарства безоплатно у межах середнього розміру земельної частки. Рішенням Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року земельна ділянка площею 35,7 га із земель, наданих у постійне користування ОСОБА_5, була передана їй у власність для ведення селянського (фермерського) господарства за плату (т.1 а.с. 39,40).

На підставі рішення Гнідинської сільської ради № 7 від 13 липня 1999 року між Гнідинською сільською радою, в особі сільського голови ОСОБА_10, та ОСОБА_5 30 вересня 1999 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 35,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства, посвідчений державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за №1913 (т.1 а.с.35). При укладенні договору Гнідинський сільський голова ОСОБА_11 діяв на підставі рішення першої сесії Гнідинської сільської ради ХХІІІ скликання від 24 квітня 1998 року, яким було визнано повноваження ОСОБА_11 як сільського голови. Ціна земельної ділянки за договором склала 92240 гривень, грошові кошти ОСОБА_5 до укладення договору купівлі-продажу сплатила до каси Гнідинської сільської ради.

Вказані обставини підтверджуються копією прибуткового касового ордера №88 від 27 вересня 1999 року (т.1 а.с.167), а також копією протоколу першої сесії Гнідинської сільської ради двадцять третього скликання від 24 квітня 1998 року (т.2 а.с.147-152).

На підставі рішення Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 1999 року №1913 ОСОБА_5 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю на земельну ділянку площею 45,0 га для ведення фермерського господарства, зареєстрований Гнідинською сільською радою у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1 від 18 жовтня 1999 року (т.2 а.с.146).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 35,7 га від 30 вересня 1999 року від імені Гнідинської сільської ради підписав та скріпив печаткою сільської ради Гнідинський сільський голова ОСОБА_10, особу якого було встановлено нотаріусом. ОСОБА_10 також підписав та скріпив печаткою Гнідинської сільської ради державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_5 від 18 жовтня 1999 року. В подальшому ОСОБА_10 підписав та скріпив печаткою Гнідинської сільської ради акт обстеження земельних ділянок для складання проекту організації території селянських (фермерських) господарств «Озерне» і «Лугове» від 16 лютого 2000 року. Цей акт складено про обстеження у тому числі спірної земельної ділянки площею 45,0 га (т.1 а.с.87-88).

В подальшому за договором міни від 12 грудня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_5 відчужила спірну земельну ділянку площею 45,0 га на користь ОСОБА_6 За вказаним договором міни ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 дві земельні ділянки - спірну земельну ділянку площею 45,0 га та земельну ділянку площею 6,7 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Зазначену ділянку площею 6,7 га ОСОБА_5 придбала за договором купівлі-продажу від 29 грудня 1999 року №2662, на підставі якого ОСОБА_5 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, зареєстрований Гнідинською сільською радою у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3 від 14 січня 2000 року. У позовній заяві не оспорюється законність володіння ОСОБА_5, ОСОБА_6 земельною ділянкою площею 6,7 га (т. 1 а.с.11-12).

На підставі зазначеного договору міни від 12 грудня 2003 року ОСОБА_6 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 45,0 га для ведення фермерського господарства серія КВ №088165, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Бориспільського районного відділу земельних ресурсів за №771 від 09 лютого 2004 року (т.1 а.с.37).

Розпорядженням Бориспільської РДА №1498 від 04 грудня 2006 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_6 з ведення фермерського господарства на ведення особистого селянського господарства на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області» цільове призначення спірної земельної ділянки ОСОБА_6 площею 45,0 га було змінено на ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.15).

На підставі розпорядження Бориспільської РДА №1498 від 04 грудня 2006 року ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 площею 45,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Бориспільського районного відділу земельних ресурсів за №41 від 18 грудня 2006 року (т.1 а.с.36).

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2006 року №11205, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Мургою С.Г., ОСОБА_6 продала ОСОБА_3 земельну ділянку площею 45,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2 (т.1 а.с.69).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 грудня 2006 року ОСОБА_3 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 45,0 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Бориспільського районного відділу земельних ресурсів за № 54 від 14 лютого 2007 року (т.1 а.с.70).

Постановою Заступника Бориспільської міжрайонної прокуратури від 24 квітня 2014 року було призначено проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням вимог Земельного кодексу України (т.1 а.с.13-14).

За результатами проведеної прокурорської перевірки в архіві Гнідинської сільської ради не було виявлено оспорюваних рішень Гнідинської сільської ради №7 від 13 липня 1999 року. У протоколі сесії Гнідинської сільської ради, яка проводилась 13 липня 1999 року, не зазначено про розгляд сесією питань про надання ОСОБА_5 земельних ділянок у власність, а також не зазначено про розгляд будь-яких питань під №7. Гнідинській сільський голова на запит Бориспільського міжрайонного прокурора листом від 28 квітня 2014 року №02-18-242 повідомив, що 13 липня 1999 року засідання виконкому сільської ради також не проводилось (т.1 а.с.17-34).

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор, зокрема, посилається на те, що встановлена перевіркою відсутність оригіналу рішення №7 від 13 липня 1999 року свідчить про брак волі власника в особі Гнідинської сільської ради щодо відчуження спірної ділянки на користь ОСОБА_5, оскільки дозволу на укладення такого правочину сесія не давала.

Суд першої інстанції, перевіряючи доводи позивача, дійшов висновку про їх необґрунтованість, надавши оцінку доказам, поданим сторонами, у їх сукупності.

Так, місцевий суд встановив, що прокурором не заперечується дійсність підписів Гнідинського сільського голови ОСОБА_10 та відтисків печатки Гнідинської сільської ради на рішеннях сільради № 7 від 13 липня 1999 року, договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 1999 року, державному акті на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_5 від 18 жовтня 1999 року, акті обстеження земельних ділянок для складання проекту організації території селянських (фермерських) господарств «Озерне» і «Лугове» від 16 лютого 2000 року.

Судом встановлено також, що ОСОБА_5 сплатила до бюджету Гнідинської сільської ради за придбання земельної ділянки площею 35,7 га 92 240 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером №88 від 27.09.1999 року та листом Гнідинського сільського голови ОСОБА_14 від 03 липня 2014 року №02-18-359 (т.1 а.с.145-146, 167).

Зі змісту даного листа Гнідинського сільського голови встановлено, що грошові кошти у сумі 92 240 гривень були зараховані до сільського бюджету с. Гнідин. Вказана обставина підтверджується рішенням Гнідинської сільської ради десятої сесії двадцять третього скликання №38-Х-ХХІІІ від 27 квітня 2000 року, яким затверджено звіт про виконання сільського бюджету на 1999 рік по доходах 379312 гривень, частину з яких склала плата за землю, в тому числі внесена ОСОБА_5 за придбану земельну ділянку (т.1 а.с.156-166).

Рішенням сесії Гнідинської сільської ради від 28 грудня 1999 року №31-VІІІ-ХХІІІ затверджено уточнені показники сільського бюджету на 1999 рік, за якими доходи бюджету за статтею «плата за землю» збільшено до 293 400 гривень загальні суми доходів та витрат збільшено до 325 250 гривень. Раніше рішенням сесії Гнідинської сільської ради від 02 березня 1999 року №20-V-ХХІІІ було затверджено аналогічні показники сільського бюджету на 1999 рік в таких розмірах: доходи бюджету за статтею «плата за землю» - 130 000 грн., загальні суми доходів та витрат - 161 850 гривень (т.1 а.с.237-247).

Таким чином, різниця між початковим та уточненим показником доходів бюджету на 1999 рік по платі за землю складає 163400 гривень, з яких ОСОБА_5 внесла в якості оплати за земельну ділянку 92240 гривень. Загальна сума коштів, внесених до сільського бюджету ОСОБА_5 становить майже половину сільського бюджету на 1999 рік по доходах.

Отже, уточнення Гнідинською сільською радою сільського бюджету на 1999 рік в частині доходів від плати за землю та загальної суми доходів і витрат у бік збільшення в два рази відбулось за рахунок коштів, внесених ОСОБА_5 за придбану земельну ділянку. Зазначені кошти були витрачені Гнідинською сільською радою за затвердженими статтями витрат сільського бюджету на 1999 рік.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказу - прибуткового касового ордеру №88 від 27.09.1999 року, оскільки сума коштів, зазначена в ордері 92 240 грн. точно відповідає сумі коштів за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.09.1999 року. Доказів, щодо існування інших підстав для сплати ОСОБА_5 зазначеної грошової суми на рахунок Гнідинської сільської ради прокурором не надано.

Необґрунтованими є також доводи прокурора щодо ненадання судом першої інстанції належної оцінки письмовим поясненням ОСОБА_8 та ОСОБА_15, колишніх депутатів Гнідинської сільської ради, оскільки вони спростовуються мотивувальною частиною рішення, відповідно до тексту якої, суд критично оцінив письмові пояснення зазначених осіб, так як клопотання про допит їх як свідків в судовому засіданні прокурором не заявлялось, вони не були приведені до присяги свідка з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і за відмову від давання показань.

Оцінивши в сукупності зазначені вище докази, суд першої інстанції правильно встановив, що відсутність у протоколі Гнідинської сільської ради від 13 липня 1999 року вказівки про розгляд питання щодо передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_5, а також відсутність оригіналу рішення № 7 від 13.07.1999 року в архіві сільської ради, не є достатніми доказами, щоб вважати доведеним факт неприйняття Гнідинською сільською радою оскаржуваних рішень.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, так само як і ОСОБА_5, ОСОБА_6, не можуть нести відповідальності за дії Гнідинської сільської ради, не мали можливості та не були зобов'язані контролювати ці дії. Видача Гнідинським сільським головою ОСОБА_5 рішень сільської ради №7 від 13 липня 1999 року, підписаних сільським головою та скріплених печаткою сільської ради, прийняття сільською радою від ОСОБА_5 грошових коштів в оплату за земельну ділянку та включення цих коштів до сільського бюджету за 1999 рік, підписання Гнідинським сільським головою договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 вересня 1999 року, видача сільською радою ОСОБА_5 державного акту на право власності на земельну ділянку, підписання Гнідинським сільським головою акту обстеження земельної ділянки від 16 лютого 2000 року, погодження рішенням Гнідинської сільської ради від 15 серпня 2006 року зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_6 було підтвердженням для ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 законності передачі у власність ОСОБА_5 у 1999 році спірної земельної ділянки площею 45,0 га.

На спірній земельній ділянці власники ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, які не знали і не могли знати про відсутність в архіві Гнідинської сільської ради рішень №7 від 13 липня 1999 року або про помилки при оформленні протоколу сесії від 13 липня 1999 року, виконували будівельні та інші роботи з впорядкування території, здійснювали поліпшення земельної ділянки, що підтверджується доказами у справі.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (рішення від 24 червня 2003 року, заява №44277/98, п.37) зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду при здійсненні будь-якого втручання у право власності особи має забезпечуватися «справедливий баланс» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, вимога забезпечення такого балансу знаходить своє відображення у всій структурі статті 1 Першого протоколу, отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» (рішення від 01 червня 2006 року, заява №25921/02, пункти 28, 29).

У спірних правовідносинах ніщо не вказує на те, що Гнідинська сільська рада діяла всупереч суспільним інтересам, коли рішенням п'ятої сесії від 02 березня 1999 року №23/8-V-ХХІІІ надала згоду на відведення для передачі у постійне користування ОСОБА_5 земельної ділянки площею 45,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року №2009-XII в редакції, чинній на 1999 рік, громадяни, які вели селянське (фермерське) господарство, мали право за погодженням з сільською, селищною, міською радою зводити житлові, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди на відведеній їм у власність чи користування земельній ділянці.

Таким чином, надаючи згоду на відведення спірної земельної ділянки у постійне користування ОСОБА_5, сесія Гнідинської сільської ради своїм рішенням ствердила, що таке відведення не суперечить інтересам сільської громади, що інші члени громади не претендують на володіння чи користування цією земельною ділянкою, що сільська рада погоджується на безстрокове вилучення земельної ділянки з користування сільської громади, крім випадків відмови ОСОБА_5 від земельної ділянки чи примусового вилучення земельної ділянки за порушення ОСОБА_5 вимог земельного законодавства.

Місцевим судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 45,0 га знаходиться за межами с. Гнідин, включає 41,7 га сіножатей, 2,9 га боліт та 0,4 га шляхів, має піщані ґрунти, підтоплюється паводковими водами річки Дніпро, підґрунтові води залягають на глибині 0,5-2,5 метри, в північній частині ділянки проходять три магістральні газопроводи «Курськ-Київ», «Шебелінка-Диканька-Київ», «Південний-Промінь», охоронна зона крайнього газопроводу «Курськ-Київ» становить 300 метрів, з півночі і заходу ділянка межує з каналом Дніпровського басейнового водогосподарського об'єднання, водоохоронна зона якого складає 25 метрів, з південної частини ділянка межує з озером, водоохоронна зона якого складає 25 метрів.

Зазначені характеристики земельної ділянки підтверджуються державним актом на право постійного користування землею ОСОБА_5 серія ІІІ-КВ №007822 від 23 липня 1999 року, актом обстеження земельних ділянок для складання проекту організації території селянських (фермерських) господарств «Озерне» і «Лугове» від 16 лютого 2000 року, висновком Бориспільського районного відділу земельних ресурсів про погодження ділянок для складання проекту організації території селянських (фермерських) господарств «Озерне» і «Лугове» від 11 лютого 2000 року (т.1 а.с.38, 87-90).

Позивачем не надано доказів, що прийняття Гнідинською сільською радою рішень №7 від 13 липня 1999 року про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_5 могло б завдати чи завдало шкоди інтересам третіх осіб або інтересам виконання Гнідинською сільською радою передбачених законом функцій.

В даній цивільній справі події та документи, на які посилається як прокурор, так і відповідачі для захисту своїх прав на володіння майном, мали місце близько 15 років тому. Гнідинський сільський голова ОСОБА_10 помер, тому неможливо отримати його пояснення щодо подій 1999 року, за 15 років документи Гнідинської сільської ради могли бути втрачені.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що прокурор та позивач не обґрунтували пріоритету суспільного інтересу щодо необхідності витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_3 на користь держави порівняно з правом ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, як колишньої власниці земельної ділянки, на володіння своїм майном, а також порівняно з гарантіями цим особам державою правової визначеності та остаточності рішень щодо їхніх прав, прийнятих органами державної влади і органами місцевого самоврядування.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає також доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо пропуску позивачем позовної давності.

Так, у своєму рішенні суд, з посиланням на відповідні норми законів зазначив, що впродовж майже 15 років з моменту оформлення територіальним органом земельних ресурсів державного акта на право власності на землю ОСОБА_5 у жовтні 1999 року до проведеної у 2014 рці перевіркою прокуратури держава в особі її уповноважених органів, які безперервно змінювали один одного, мала можливість провести перевірку законності землекористування ОСОБА_5 та наступних власників.

Апелянт безпідставно посилається на те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли прокурор як самостійний учасник цивільного процесу довідався або міг довідатись про порушення інтересів держави. Судом вірно зазначено, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-178цс15, що пропуск позовної давності та поважність причин пропуску позовної давності мають розглядатись щодо відповідних органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, які і є позивачами, а не щодо прокурора.

Втім, суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині рішення обґрунтування щодо пропуску позовної давності з огляду на наявність у матеріалах справи відповідної заяви представника відповідача про застосування позовної давності.

В той же час, судом відмовлено у задоволенні позову прокурора саме з підстав недоведеності позовних вимог, а не у зв'язку із пропуском такого строку позивачем.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Воробйова Н.С.

ОСОБА_16