Справа № 274/4292/16-ц Провадження № 2/0274/1662/16
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
11.11.16 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
провизнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням,
У серпні 2016 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Від ОСОБА_2 заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило.
Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 є власником 58/100 часток житла за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Червона, 11, що підтверджується договором дарування 33/100 ідеальних часток житлового будинку від 20.11.2009 р., договором дарування 25/100 ідеальних частин житлового будинку від 02.09.2003 р., витягами від 24.01.2010 р. та від 02.10.2003 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а. с. 9, 27, 4, 28), якому, як випливає зі змісту позовної заяви та заяви від 11.11.2016 р. (а. с. 26), присвоєна адреса: АДРЕСА_1.
Адреса зазначеного житла з 18.11.2011 р. є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2, що підтверджується довідкою від 03.08.2016 р. № 16 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 7, а також відомостями від 19.08.2016 р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а. с. 6, 18).
На момент реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що встановлено заочним рішенням від 26.07.2013 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/3157/13-ц, яке 06.08.2013 р. набрало законної сили (а. с. 7).
Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право ОСОБА_2 на користуванням житлом за адресою: АДРЕСА_1 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла.
Заочним рішенням від 26.07.2013 р. Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 274/3157/13-ц, яке 06.08.2013 р. набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 7).
Таким чином ОСОБА_2 з 06.08.2013 р. перестав бути членом сім'ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1.
Пунктом 4 частини першої статті 406 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Оскільки ОСОБА_2 перестав бути членом сім'ї власника житла за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1, то припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту (права користуванням житлом), а відтак цей сервітут припинився, тобто ОСОБА_2 втратив право користування цим житлом.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З наведених раніше положень статей 401 і 405 Цивільного кодексу України та положення статті 150 Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи, які не є членами сім'ї власника житла (будинку, квартири), мають право на користування цим житлом лише за умови наявності відповідного договору з власником цього житла (будинку, квартири).
Доказів наявності такого договору не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір відсутній.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 1 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 61, 63, 64, 208, 209, 212 215 Цивільного процесуального кодексу України,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;
у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;
апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення;
особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя В.В. Корбут