Номер провадження 2/754/107/16
Справа №754/4577/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", третя особа: ОСОБА_2, про захист прав споживача, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: визнати Кредитний договір про надання споживчого кредиту №9-96W/09-2006 року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" недійсним, Договір поруки №9-96W/09-2006И року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 недійсним; Договір іпотеки №9-96W/09-2006И року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вважає Кредитний договір недійсним у зв'язку з тим, що відповідач порушив його умови, а саме: у пункті 7 Заяви-індивідуальної угоди про купівлю іноземної валюти або банківських металів для погашення кредитної заборгованості №1 від 05 листопада 2014 року відповідач вніс текст наступного змісту: "Клієнт та Банк домовилися, якщо протягом 12 місяців з дати виконання цієї Заяви Клієнт порушував свої грошові зобов'язання за Кредитним договором, то він повинен сплатити додатковий штраф на вимогу Банку", вважаючи, що фактично пункт 7 цієї Заяви вносить зміни до Договору та зазначені зміни мали бути оформлені у відповідності до пункту 9.4 Договору, а саме у порядку передбаченому Договором, зазначивши, що у жодному пункті Договору відповідач не передбачив порядку внесення змін до Договору, що свідчить про застосування відповідачем нечесної підприємницької практики з таких підстав: відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача; відповідно до ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови Договору про: "пункт 3 - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудком виконавця"; "пункт 10 - установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору"; "пункт 11 - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених в договорі", вважаючи, що відповідач вніс в домовленість між сторонами Договору, зміни, у спосіб, не передбачений Договором, які шкодять інтересам споживача та з якими Позивач (споживач) не мав можливості ознайомитися до підписання Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", нечесна підприємницька практика забороняється, яка включає: будь-яку діяльність (дію або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", агресивною вважається практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЗУ "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Вважаючи, що даний правочин є недійсним з моменту його вчинення, позивач просить визнати недійсним кредитний договір з моменту укладання, та вважає, що суд має визнати недійсними всі договори, які випливають з недійсного договору.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засідання представник відповідача проти позовної заяви заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, надавши письмові пояснення з відповідними доказами, зазначивши, що при підписанні Кредитного договору, укладеного між відповідачем та позивачем було дотримано всіх вимог чинного законодавства, зокрема, як зазначено в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 р. при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним необхідно враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності, вони встановлені як Цивільним кодексом України (ст.ст. 1048, 1052, 1054), так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», додатково зазначивши, що позивача ніхто не примушував укладати Заяви-індивідуальні угоди про купівлю іноземної валюти або банківських металів для погашення кредитної заборгованості. Щодо визнання недійсними договору поруки та іпотечного договору, зазначивши, що будь яких посилань на нормативні акти, які б були порушені відповідачем по справі, або підтверджували підстави для визнання недійсності договорів іпотеки та поруки позивачем не здійснено.

У судове засідання третя особа ОСОБА_2 не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 9-96W/09-2006, за умовами Розділу 1. якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 74250,00 швейцарських франків, яка по курсу НБУ на день укладення Кредитного договору дорівнює еквіваленту 301709,53 грн., а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у порядку і на умовах, зазначених у даному Договорі не пізніше 08 вересня 2027 року (а.с. 42- 49).

08 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №9-96W/09-2006И року, за умовами Розділу 1. якого Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов'язань перед Кредитором у повному обсязі, що виникли з Кредитного договору №9-96W/09-2006 року від 08 вересня 2006 року як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому на умовах, визначених у даному Договорі (а.с. 52).

08 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 9-96W/09-2006И, за умовами Розділу 1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, назначене в п. 1.4. даного Договору, чим забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за Договором про надання споживчого кредиту № 9-96W/09-2006И від 08 вересня 2006 року та за Договором про надання поновлювальної кредитної лінії № 9-96W/09-2006И від 08 вересня 2006 року (а.с. 50-51).

08 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання поновлювальної кредитної лінії № 9-96W/09-2006И, за умовами Розділу 1. якого Банк надав Позичальнику кредит у формі кредитної лінії в національній валюті України в сумі ліміту кредитної лінії 1161,30 грн., а позивач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит, у порядку і на умовах, зазначених у даному Договорі (а.с. 53-55).

02 грудня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Договір-Анкету про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи, за умовами Розділу 1. якого, Банк відкриває Клієнту поточний рахунок, відповідно Додатку №1 до цього Договору банківського рахунку та є його невід'ємною частиною (а.с. 56).

Відповідно Розділу 2. до цього Договору умови користування поточним рахунком та порядку його відкриття, права та обов'язки, відповідальність сторін за цим Договором, особливі умови, порядок розірвання цього Договору банківського рахунку визначені Правилами.

Підписання цього Договору банківського рахунку Клієнт засвідчує своїм підписом, що він ознайомлений із змістом Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена Постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. № 492.

Вимоги цієї Інструкції для Клієнта є обов'язкові. Клієнту відомо про те, що поточний рахунок забороняється використовувати для проведення операцій, пов'язаних із здійсненням підприємницької та інвестиційної діяльності.

Укладаючи та підписуючи цей Договір банківського рахунку, Клієнт надає Банку згоду на вчинення всіх необхідних дій, визначених Правилами.

Даний Договір банківського рахунку містить всі елементи заяви Клієнта на відкриття поточного рахунку, та підписання Клієнтом цього Договору банківського рахунку прирівнюється до подання ним такої заяви.

Даний Договір банківського рахунку укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту його укладення.

Даний Договір банківського рахунку укладений українською мовою в 2 (двох) оригінальних примірниках по одному для кожної Сторони. Примірники є ідентичними за виключенням реквізитів "Відмітки банку", які заповнюються тільки в примірнику Договору банківського рахунку Банку. Обидва примірники Договору банківського рахунку мають однакову юридичну силу.

Всі додатки до цього Договору банківського рахунку є його невід'ємною частиною.

02 грудня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 Договору-Анкети про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи НОМЕР_1 від 02 грудня 2009 року щодо договірного списання коштів з поточного рахунку Клієнта в національній валюті для погашення кредитної заборгованості за рахунок коштів, придбаних на аукціоні НБУ) відповідно до п. 1 якого Клієнт для погашення своїх строкових та прострочених зобов'язань, а саме нарахованого основного боргу та нарахованих процентів за користування кредитом, які виникають з Кредитного договору, доручає Банку включити його до реєстру позичальників для купівлі-продажу валюти, а саме швейцарських франків на аукціоні Національного Банку України та згідно умов цієї Додаткової угоди здійснити договірне списання коштів на користь Банку у порядку, у строки та у сумах, що зазначені у Кредитному договорі та п. 2 цієї Додаткової угоди, зі свого поточного рахунку в національній валюті, відкритого в АКІБ "УкрСиббанк" (а.с. 57).

Відповідно п. 11 Додаткова угода є невід'ємною частиною Договору, складена українською мовою в двох примірниках, мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін.

Згідно ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно ч. 4 ст. 1068 ЦК України клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

05 листопада 2014 року між Акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено Заяву-індивідуальну угоду про купівлю іноземної валюти або банківських металів для погашення кредитної заборгованості №1, яка укладена в рамках Кредиту на придбання нерухомості на вторинному ринку № 0 від 06.07.2006 (надалі - Кредитний договір) (а.с. 13, 58).

Заява є Додатком №2 до Повідомлення УВЕД.

Відповідно до п.п. 1-3 даної Заяви Клієнт доручає уповноваженому Банку списати з нашого поточного рахунку в гривні НОМЕР_2 суму у гривнях у розмірі, що потрібний для купівлі нижчевказаної суми іноземної валюти/банківських металів за нижчевказаним курсом з урахуванням суми в гривнях, необхідної для сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування із розрахунку 0,5% від суми операції з купівлі-продажу безготівкової валюти, зазначеній у цій заяві, і перерахувати списані кошти на рахунок уповноваженого банку № на умовах, зазначених в п.п. 1-7.

Відповідно до п. 7 даної Заяви Клієнт та Банк домовились, якщо протягом 12 місяців з дати виконання цієї Заяви Клієнт порушував свої грошові зобов'язання за Кредитним договором, то він повинен сплатити додатковий штраф (надалі - Штраф) на вимогу Банку.

Штраф сплачується Клієнтом протягом перших п'яти календарних днів з дати пред'явлення пред'явлення Банком вимоги щодо сплати Штрафу. Своїм підписом Клієнт підтверджує, що розуміє умови нарахування та сплати штрафу.

Строк дії заяви - до виконання.

Ця Заява складена у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін. Своїм підписом Клієнт підтверджує, що ним особисто отримано примірник цієї заяви.

Судом встановлено, що Заяву акцептовано та виконано 10.11.2014 року.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зобов'язання за цією Заявою припинені виконанням, проведеним належним чином - 10.11.2014 року.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 628 ЦК України вказує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, підписавши Кредитний договір про надання споживчого кредиту №9-96W/09-2006 року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" недійсним, Договір поруки №9-96W/09-2006И року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 недійсним; Договір іпотеки №9-96W/09-2006И року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" позивач погодився з усіма їх умовами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України.

Підписавши Заяву-індивідуальну угоду про купівлю іноземної валюти або банківських металів для погашення кредитної заборгованості №1, яка укладена в рамках Кредиту на придбання нерухомості на вторинному ринку № 0 від 06.07.2006 від 05 листопада 2014 року між Акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 позивач погодився також з усіма її умовами.

Проте Заява-індивідуальна угода про купівлю іноземної валюти або банківських металів для погашення кредитної заборгованості №1 від 05 листопада 2014 року укладена між Акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 є іншим правочином, яка не вносить зміни до Кредитного договору про надання споживчого кредиту №9-96W/09-2006 року від 08 вересня 2006 року укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", оскільки п. 7 Заяви стосується грошових зобов'язань за іншим Кредитним договором, а саме: "Кредиту на придбання нерухомості на вторинному ринку № 0 від 06.07.2006", що підтверджується преамбулою цієї Заяви.

Цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України і іншими актами законодавства України.

Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що при розгляді судами справ про визнання правочинів недійсними судам слід застосовувати ті норми матеріального права, які регулюють відповідні відносини.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України та частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України недійсність правочину може бути обумовлена:

а) незаконністю його змісту або невідповідністю змісту правочину моральним засадам суспільства;

б) нездатністю фізичних чи юридичних осіб, які вчинили

правочин, до участі у правочині;

в) невідповідністю волі і волевиявлення;

г) недотриманням форми правочину.

Новітнє українське цивільне законодавство як нормативно-правову дефініцію вперше закріпило пануючий в юридичній літературі поділ недійсних правочинів за ступенем їх недійсності на нікчемні та оспорювані.

Зі змісту ст. 215 ЦК України випливає, а в ст. 204 ЦК України безпосередньо вказується на те, що нікчемним є правочин, недійсність якого прямо установлена в законі.

Нікчемний правочин не породжує будь-яких прав та обов'язків. Сторони такого правочину не зобов'язані виконувати його умови.

Будучи неправомірною дією, нікчемний правочин породжує лише ті наслідки, які передбачені законом для такого випадку, як реакція на правопорушення. Функція суду в таких випадках зводиться до застосування передбачених законом наслідків, пов'язаних з недійсністю такого правочину.

Положення ч. 2 ст. 215 ЦК України про те, що визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається означає, що недійсність - це об'єктивна властивість нікчемного правочину, а тому він є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Нікчемний правочин і без рішення суду не має юридичної сили.

Оспорюваними є правочини, які ЦК України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку на вимогу однієї із сторін або іншої заінтересованої особи.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Законом встановлено презумпцію правочину.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що Заява-індивідуальна угода про купівлю іноземної валюти або банківських металів для погашення кредитної заборгованості №1 від 05 листопада 2014 року між Акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ОСОБА_1, не вносить зміни до Договору про надання споживчого кредиту № 9-96W/09-2006 від 08 вересня 2006 року укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1, зокрема до п. 9.4. цього Договору, а тому підстави для визнання вищезазначеного Кредитного договору про надання споживчого кредиту № 9-96W/09-2006 від 08 вересня 2006 року та Договорів, які випливають з нього, а саме: Договору поруки №9-96W/09-2006И від 08 вересня 2006 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та Договору іпотеки № 9-96W/09-2006И від 08 вересня 2006 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 недійсними відсутні.

Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає порядок визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень указаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Ч. 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Таким чином, наведені позивачем умови вищезазначених оспорюваних договорів відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та не можуть вважатись несправедливими по відношенню до позивача.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання. З аналізу положення Кредитного договору та Заяви не вбачається, що їх умови є несправедливими.

Крім того, слід зазначити, що згідно з ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Отже, навіть у випадку визнання недійсними окремих положень договору про надання споживчого кредиту, це не тягне за собою обов'язково недійсність договору в цілому.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про захист прав споживачів" законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

Згідно ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Згідно ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність.

Аналіз наведених норм Закону свідчить про те, що позивач за Договором є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежність надання цих послуг, передбачену ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд звертає увагу, що позивач, як споживач, не відмовляється від Заяви-індивідуальної угоди про купівлю іноземної валюти або банківських металів для погашення кредитної заборгованості №1 від 05 листопада 2014 року, проте вимагає визнати недійсним інші правочини, зокрема, Кредитний договір про надання споживчого кредиту №9-96W/09-2006 року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", Договір поруки №9-96W/09-2006И року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_2; Договір іпотеки №9-96W/09-2006И року від 08 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" що, у розумінні змісту Закону України "Про захист прав споживачів" не відповідає у повній мірі способу захисту прав споживачів.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається з позовної заяви і доданих до неї матеріалів, позов стосується укладеного між сторонами кредитного договору, що свідчить про існування між ними кредитних правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством в системі кредитування.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід зазначити, що при вирішенні даного спору, суд критично оцінює виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Разом з тим, з боку позивача суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Отже, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки твердження позивача не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, та спростовуються матеріалами справи.

Таким чином недоведеність позову з боку позивача є підставою для відмови у задоволенні його основної позовної вимоги щодо визнання правочину недійсним та решти похідних позовних вимог, відповідно, оскільки суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 215, 218 ЦПК України, відповідно статей 3, 11, 15, 16, 525, 526, 530, 599, 610, 626-630, 634, 638 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.