Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/2593/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Яркіна С.В.
Провадження № 22-ц/778/2391/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про захист гідності, честі та ділової репутації,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про захист гідності, честі та ділової репутації.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 уточнили позовні вимоги та остаточно зазначили, що 18.07.2015 р. відповідачі у своєму листі, направленому на адресу прокурора Запорізької області Швацького О.Л., Прокурора Запорізького району ОСОБА_15, безпідставно зазначили, що ОСОБА_3: «…здатна до брехні та перекручування, придумування інформації…», проявляє сепаратизм, дискредитує орган місцевого самоврядування, комунальне підприємство, займається цькуванням сільського голови, не бажає сплачувати комунальні платежі, займається шахрайством, інші неправдиві відомості, а ОСОБА_4: «…спілкуючись з людьми під час розпиття розведеного спирту…розповсюджує різну недостовірну, наклепницьку інформацію щодо діяльності органу місцевого самоврядування, підбурює людей до непокори», проявляє сепаратизм, дискредитує орган місцевого самоврядування, комунальне підприємство, займається цькуванням сільського голови, ухиляється від мобілізації, займається шахрайством, інші неправдиві відомості.

Вважають, що вказана інформація є недостовірною, порушує їх особисті немайнові права, ганьбить їх честь, гідність, а також завдає шкоди їх діловій репутації.

Подібними діями відповідачі охарактеризували їх, як злочинців, сепаратистів та шахраїв, як осіб, що з легкістю порушують закон, як осіб, які не мають високих моральних цінносте. Така необґрунтована характеристика пригнічує їх честь та гідність.

У звязку з неправомірним поширенням відповідачами широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно них, вони повинні були витрачати свій час та кошти на допити посадовими особами Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області в рамках проведення перевірки інформації листа, який зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 4922 від 27.07.2015 р. та надання пояснень, що викликало у них стан постійного нервового напруження та стресу.

Також вважають, що висловлена відповідачами негативна інформація має характер наклепу, а тому не є оціночним судженням та підлягає спростуванню.

На підставі зазначеного просили визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поширену ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 у листі, який було направлено в адресу Прокурора Запорізькій області, Державного радника юстиції ОСОБА_17, Прокурора Запорізького району радника юстиції ОСОБА_15; зобов'язати відповідачів спростувати вказану інформацію шляхом друкування в газеті регіонального значення «МИГ», газеті Запорізької обласної ради та державної адміністрації «Запорізька правда» та газеті районного значення «Червоний промінь»; судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн., стягнути з відповідачів солідарно компенсацію за моральну шкоду в розмірі 6000.00 грн.; стягнути з відповідачів в солідарному порядку судовий збір за подання позову у розмірі 243,60 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 243,60 грн., судовий збір за забезпечення доказів і долучення копії матеріалів результатів перевірки посадовим особами Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізькій області інформації листа відповідачів від 18.07.2015р. у розмірі 121,80 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відвід судді.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на неврахування судом першої інстанції розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року, Конституційного суду України, необґрунтованість висновків суду, порушення норм матеріального права, існування сумнівів щодо обєктивності та упередженості судді першої інстанції, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволенні позовних вимог, яким визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поширену відповідачами у вказаному листі; зобов'язати відповідачів спростувати вказану інформацію шляхом друкування в газеті регіонального значення «МИГ», газеті Запорізької обласної ради та державної адміністрації «Запорізька правда» та газеті районного значення «Червоний промінь»; перевірити законність ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року про відмову у відводі судді, стягнути з відповідачів судові витрати за подання апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи у справі рішення, суд вірно визначився з характером спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_18 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, оскільки звернення відповідачів до правоохоронних органів не може розцінюватись як поширення неправдивої інформації стосовно позивачів.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість вищезазначених висновків суду першої інстанції є неприйнятними, виходячи з наступного.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 270, 297, 299 ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи належать, зокрема, право на повагу до гідності і честі та право на недоторканість ділової репутації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Таким чином, з аналізу наведених правових норм випливає, що викладення у зверненнях до правоохоронних органів певних фактів або обставин, які на думку заявника містять ознаки правопорушення чи злочину і які ці органи в межах своєї компетенції можуть перевірити, не є в контексті ст.277 ЦК України поширенням недостовірної інформації, яка порочить честь, гідність і ділову репутацію особи, щодо якої вони викладені.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В даному випадку між сторонами виник спір з приводу звернення відповідачів до прокуратури, позивачі вважають інформацію, яка викладена у заявах щодо них, недостовірною та такою, що принижує їх честь та гідність.

Між тим, судом встановлено, що в заяві від 18.07.2015 р. відповідачі, реалізувавши своє право на звернення, просили провести перевірку вказаних ними фактів щодо неправомірних, на їх думку, дій ОСОБА_3 та ОСОБА_18

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_18 не є працівниками правоохоронних органів, не має будь-якого значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що факти, які повідомлялися прокуратурі не підтвердилися, не ставлять під сумнів правильність висновків суду, оскільки встановлено, що заява до прокуратури направлена відповідачами на реалізацію ним своїх прав, передбачених ст.ст.40,55 Конституції України і у цьому випадку, якщо навіть в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову.

Відповідачі звернулися до прокуратури Запорізької області та прокуратури Запорізького району, міліції як до компетентного органу, який уповноважений провести таку перевірку.

Компетенція прокуратури та органів міліції, а також порядок перевірки таких звернень цими органами визначені Законами України «Про прокуратуру», «Про міліцію» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), «Про звернення громадян», положеннями Кримінально-процесуального кодексу України та інших нормативних актів.

Зазначені обставини дали достатні підстави вважати, що метою направлення заяви прокурору було суто інформування останнього, як службової особи відповідного органу, про події з метою правової оцінки прокуратурою подій та вжиття передбачених законом заходів щодо їх припинення та запобігання в майбутньому. Позивачі не надали докази, які б доводили, що звернення відповідачів до прокуратури мотивовані цілеспрямованими діями повідомити недостовірну інформацію та що відповідачі переслідували мету принизити чи скомпрометувати позивачів.

Відтак, в силу згаданих норм чинного законодавства та за обставин, які викладені вище, зазначені у заяві від 18.07.2015 р. відомості не підлягають спростуванню відповідачами, такі звернення не є поширенням відомостей, як це розуміється в ст. 277 ЦК України. Доказів, які б свідчили про поширення відповідачами відомостей, що викладені в заяві до прокуратури, серед інших осіб позивачі не надали.

Рішення ухвалено повноважним судом. Ст.20 ЦПК України встановлено підстави для відводу (самовідводу) судді. Заяву позивачів про відвід судді Яркіній С.В. як головуючого судді у цій справі було розглянуто з додержанням вимог ст. ст. 20-21, 24 ЦПК України та відмовлено у задоволенні цієї заяви. Заява про відвід та апеляційна скарга не містить обґрунтованих та доведених обставин, які б свідчили або могли свідчити про особисту зацікавленість або ж упередженість судді у розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 39 Конституції України і ст. 11 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яку Україна ратифікувала 17 липня 1997 р., громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи та демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування.

Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Вказаними правовими актами не передбачено одержання громадянами дозволу від органів влади на проведення мирних зібрань.

Втім, питання організації проведення мирних зібрань в с.Лукашеве, їх характеру, участі в них ОСОБА_3 знаходяться за межами позовних вимог та предмету доказування у даній справи.

Однак суд в порушення вимог ст.ст.179,213,214 ЦПК виклав у рішенні судження щодо оцінки проведення зібрань та участі в них ОСОБА_3 і зазначив у судовому рішенні, що «Проведення декілька несанкціонованих заходів стосовно оцінки роботи органів місцевого самоврядування, посадових осіб Лукашівської сільської ради та КП «Лукашівське» також підтверджується копіями оголошень, які розповсюджувалися на території села Лукашеве, про проведення зібрань, протоколом зборів від 21.06.2015 р. та підписами групи осіб, до складу якої входила і позивач».

Цей недолік судового рішення може бути усунутий в порядку п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України шляхом виключення із мотивувальної частини рішення зазначеного судження.

Разом з тим це не впливає на законність та обґрунтованість рішення суду про відмову у позові.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частині рішення висновки «Проведення декілька несанкціонованих заходів стосовно оцінки роботи органів місцевого самоврядування, посадових осіб Лукашівської сільської ради та КП «Лукашівське» також підтверджується копіями оголошень, які розповсюджувалися на території села Лукашеве, про проведення зібрань, протоколом зборів від 21.06.2015 р. та підписами групи осіб, до складу якої входила і позивач».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: