Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/554/15-ц
провадження: 2/614/2/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

05.05.2016 року Борівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого-судді Любої В.І.

за участю секретаря Кравцової О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в cмт. Борова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

До Борівського районного суду Харківської області з Краматорського міського суду Донецької області 28.05.2015року в зв'язку зі зміною підсудності надійшла цивільна справа за вищевказаною позовною заявою, яка неодноразово уточнювалась та змінювалась: 18.03.2015р., 09.07.2015р., 04.02.2016р., де позивач ОСОБА_3 вказала, що з грудня 2004 року вона почала проживати однією сім'єю з ОСОБА_5, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство із взаємними правами та обов'язками, у будь якому іншому шлюбі ні вона, ні він не перебували.

Вони разом з ОСОБА_5 проживали в квартирі по АДРЕСА_1, що належить їй на праві приватної власності, в якій відповідач зареєстрований не був, а значився зареєстрованим в квартирі по АДРЕСА_2, де мешкала його мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

На теперішній час вони припинили сімейні відносини, так як з 20.01.2015 року проживають окремо,

В період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти придбали у власність майно:

17.12.2007 року автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року «впуску, об'єм двигуна 2998 см.куб, державний номер НОМЕР_1 за 228221,00грн., та зареєстровали на ім'я ОСОБА_4, частина коштів для придбання автомобіля у розмірі 63100,00грн. була отримана на підставі кредитного договору №0 від 17.12.2007 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, на теперішній час кредитні зобов'язання ними виконані у повному обсязі;

земельну ділянку по АДРЕСА_3, де ними було збудовано будинок з сауною та надвірними спорудами, будинок було зареєстровано на ОСОБА_4

побутове майно: телевізор Samsung вартістю 1020 грн., програвач DVD вартістю 600грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 1800грн., пральна машина LG вартістю 2400грн., кондіціонер «ОМІДЕА» вартістю 1200грн, м'які меблі польського виробництва вартістю 1300грн., комплект спальних меблів польського виробництва вартістю 1400грн., душеву кабінку вартістю 6000грн., електричний нагрівач вартістю 2800грн., парну вартістю 15000грн., плиту для сауни вартістю 2000грн., дубові меблі вартістю 2000грн., холодильник НОРД вартістю 400грн., насосну станцію вартістю 1500грн.

Тому, позивач ОСОБА_3 просить:

Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 02 грудня 2004 року по 20 січня 2015 року;

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно:

- автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см.куб, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1;

- об'єкт нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3;

- побутове майно: телевізор Samsung вартістю 1020 грн., програвач DVD вартістю 600грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 1800грн., пральну машину LG вартістю 2400грн., кондіціонер «ОМІДЕА» вартістю 1200грн, м'які меблі польського виробництва вартістю 1300грн., комплект спальних меблів польського виробництва вартістю 1400грн., які знаходяться за місцем проживання позивача ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, душеву кабінку вартістю 6000грн., електричний нагрівач вартістю 2800грн., парну вартістю 15000грн., плиту для сауни вартістю 2000грн., дубові меблі вартістю 2000грн., холодильник НОРД вартістю 400грн., насосну станцію вартістю 1500грн., які знаходяться за місцем будівництва домоволодіння по АДРЕСА_3;

Розподілити майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, виділивши їй із спільного майна наступне майно:

- автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см.куб, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1;

- 1/2 частку об'єкту нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3;

- побутове майно: телевізор Samsung вартістю 1020 грн., холодильник АТЛАНТ вартістю 1800грн., пральну машину LG вартістю 2400грн., кондіціонер «ОМІДЕА» вартістю 1200грн, м'які меблі польського виробництва вартістю 1300грн., комплект спальних меблів польського виробництва вартістю 1400грн., душеву кабінку вартістю 6000грн., дубові меблі вартістю 2000грн., холодильник НОРД вартістю 400грн., насосну станцію вартістю 1500грн.

Визнати за нею право власності на автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см.куб, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1;

Визнати за нею право власності на 1/2 частку об'єкту нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) та 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3;

Стягнути з ОСОБА_4 на її користь вартість сплаченого судового збору та вартість судових експертиз.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 підтвердила вищевикладене, підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що після першого шлюбу у неї було майно: трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1; автомобіль ВАЗ 2101; гараж в м. Гадяч Полтавської області; двохкімнатна благоустроєна квартира в центрі м. Гадяч Полтавської області, що належала їй на підставі свідоцтва на спадщину за законом від 13.12.1996 року та була зареєстрована в реєстрі за №1-300; грошові збереження, у тому числі валютний вклад на спеціальному рахунку «Ощадбанку» №5323 м. Одесса на загальну суму у розмірі 18000 доларів США; квартира у АДРЕСА_4; двохкімнатна квартира у АДРЕСА_5, що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом; яке вона продала, а кошти вклала в купівлю автомобіля, а в подальшому і в будівництво будинку в смт. Борова Харківської області, але, враховуючи, що кредит на купівлю автомобіля був оформлений на ОСОБА_4, а також технічний паспорт, виданий на його ім'я, просить суд визнати автомобіль спільною сумісною власністю.

Представник позивача ОСОБА_1 також підтвердив вищевикладене, підтримав позовні вимоги ОСОБА_3 та просить задовольнити їх в повному обсязі, пояснив, що право власності на домоволодіння також було зареєстровано за ОСОБА_5, а потім анульовано.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він категорично заперечує проти позовних вимог, оскільки ніколи не проживав з позивачкою ОСОБА_3 однією сім'єю і не мав такого наміру, не було у них ні спільного побуту, ні спільного господарства, ні тим більше спільного бюджету, так як він жив однією сім'єю зі своєю матір'ю, де й був прописаний, і з матір'ю у нього був спільний бюджет, крім того, автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випускубув придбаний на його особисті кошти, оскільки він продав автомобілі «Москвич», «Жигулі - 2105», «Жигулі - 21075» та «Лада-Калина». Крім того, його мати ОСОБА_8, являлась жертвою нацистських переслідувань і в 2008 р. отримала від Німеччини 4000 марок, які віддала йому, а також він позичав кошти у Назаренко, а будинок будував також на свої особисті доходи: будматеріали брав замість заробітної плати, працюючи в будівельній організації і «по бартеру».

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні також заперечує проти позовних вимог, пояснив, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ніколи не проживали однією сім'єю, це була просто дружба двох осіб і носила епізодичний характер, кожен жив на свої особисті гроші.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_3 вони подруги, однокласниці і їй відомо, що приблизно з 2000р. ОСОБА_3 проживає однією сім'єю з ОСОБА_5 в її квартирі, часто зустрічала їх на ринку разом, зі слів ОСОБА_3 знає, що вони разом їздять відпочивати, виїжджають на природі, ведуть спільний бюджет, та навіть не припускала, що шлюб у них офіційно не зареєстрований, цю пару вона сприймала як подружжя.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вони з січня 2005р. проживають в багатоповерхівці по АДРЕСА_1 на одному сходинковому майданчику з ОСОБА_3 і ОСОБА_5, з якими вони часто ввечері разом вечеряли сім'ями, їздили в м.Святогірськ в Лавру, а також 3-4 рази були в бані в АДРЕСА_3. Відносини між сторонами були шанобливі, жили вони однією сім'єю, мати ОСОБА_4 часто хворіла і знаходилась у ОСОБА_3 Також вказала, що разом з ОСОБА_3 у них був магазин дитячого секондхенду, а коли в 2013р. закрили його, почали займатися продажем косметики «Ейвон», весь цей час вони сім'ями спілкувалися, разом проводили свята.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з 2004р. проживали однією сім'єю в квартирі останньої. Часто бачила, що ОСОБА_4 у дворі будинку АДРЕСА_1 ставив автомобіль і грав з чоловіками в доміно.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він є братом невістки позивачки ОСОБА_3 і часто бував у них вдома, де проживав ОСОБА_4, так як з 2012р. він проживав в квартирі матері ОСОБА_4 АДРЕСА_6, яку в подальшому придбала його мати, вважав їх подружжям.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що приблизно з кінця 2004р. проживають в багатоповерхівці по АДРЕСА_1 на одному сходинковому майданчику з ОСОБА_3 і ОСОБА_5, з яким він з 2006р. спільно працював в галузі будівництва, часто зустрічались сім'ями, проводили дозвілля, часто заходив по виробничим питанням до ОСОБА_4, який постійно жив у квартирі ОСОБА_3, як формувався сімейний бюджет йому невідомо, але жили вони як нормальна сім'я.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що бачив разів три ОСОБА_3 на будівництві ОСОБА_4 в АДРЕСА_3, та припускав, що це коханка відповідача, так як він сам працював на будівництві, а вона нічим не займалася, постійно відпочивала.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що з 2010 р. два роки працював на будівництві домоволодіння у ОСОБА_4 - гроші за роботу платив тільки він, ОСОБА_3 ніякої допомоги на будівництві не надавала.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою матері ОСОБА_4 з 2003 р., який сам здійснював догляд за матір'ю, інколи вона йому допомогала. Мати відповідача - ОСОБА_8 в роки Другої Світової війни була відправлена в Німеччину, за що їй в післявійськовий час було виплачено допомогу в марках, яку вона віддала сину на купівлю автомобіля, ОСОБА_3 бачила там тільки один раз, а потім приходила інша жінка.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_2, свідків, дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги конкретні обставини у справі та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 02 грудня 2004 року по 20 січня 2015 року, підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні всі допитані з боку позивача свідки стверджують, що позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 всі вважали чоловіком та дружиною, які разом сумісно організовували своє дозвілля, разом проводили свята, турбувалися один про одного, влаштовували свій побут, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом України у постанові № 6-66цс13 від 18 березня 2013 року, про те що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Крім того, зазначені обставини підтверджуються і фототаблицею, долученою до матеріалів справи (Т.1 а.с.7-9,86-87). Дані фотографії та зафіксовані на них події дають можливість зробити висновки щодо тривалого періоду фіксації подій. Сторони по справі зображені на цих фото у різних ситуаціях: на відпочинку, у неформальній домашній обстановці,на святах, що у сукупності, на думку суду , підтверджують як показання самої позивачки , так і свідків.

А також, суд, врахував, що свідки ОСОБА_10, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 протягом десяти років були сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підтвердили усталені подружні стосунки між ними та спільний побут, протягом 2004-2015 років.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання автомобіля Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску спільною сумісною власністю, та визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на даний автомобіль підлягають частковому задоволенню, оскільки належних доказів того, що вищеназване майно було придбано будь - ким із сторін за власні кошти, отримані до початку шлюбних відносин, або набуті на інших, передбачених законом підставах, суду не було надано, а статтею 74 СК України передбачено, що «якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу».

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Для з'ясування вартості автомобіля Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску судом призначалася судова автотоварознавча експертиза, але на підставі п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 64 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В силу ст. 71 СК України ...присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою...

Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами , внесеними Протоколом № 11 - стаття 5 , про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обовязками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року №17-рп/2012 у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання спільної сумісної власності на об'єкт нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_3, та визнання за нею права власності на 1/2 частину об'єкту нерухомості (будинок з надвірними будівлями та спорудами) та на 1/2 частину земельної ділянки не можуть бути задоволені, оскільки згідно ст. 81 ЗК України «громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу».

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки №1789 від 04.06.2007р. та державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4 і серії НОМЕР_5, власником земельної ділянки загальною площею 0,2500га, з якої 0,1500га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і 0,1000га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться по АДРЕСА_3, є ОСОБА_4 (Т.1 а.с.95-96,163), що також підтверджується довідкою Відділу Держземагенства у Борівському районі Харківської області (Т.1 а.с.110).

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України «До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.»

На підставі ч.4 ст. 120 ЗК України «у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.»

Перехід права власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства не передбачено чинним законодавством (ст.120, 121 ЗК України).

Крім того, суд враховує той факт, що визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту статті 331 ЦК України. Незавершене будівництво не є об'єктом права власності та не може бути предметом поділу.

Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в правах про захист права власності" роз'яснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). Отже, законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

В силу ч.3 ст. 331 ЦК України, «до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна)».

Відповідно до інформації КП «Борівське БТІ» Борівської районної ради Харківської області №33 від 23.06.2015р. станом на 01.01.2013р. на домоволодіння по АДРЕСА_3 право власності не зареєстровано (Т.1 а.с.109).

З інформації державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Борівського РУЮ Харківської області від 30.06.2015р. вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 30.06.2015р. відсутні будь-які відомості про реєстрацію права власності на домоволодіння по АДРЕСА_3 (Т.1 а.с.111).

Доводи представника позивача ОСОБА_1 про те, що право власності на домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_5, а потім анульовано, необґрунтовані і не можуть прийняті до уваги судом, тому що позивачем та його представником не надано суду ніяких доказів по даному факту, а відповідач заперечує проти вищевказаних доводів представника позивача та, крім того, з висновку №214/1 судової будівельно-технічної експертизи від 26.01.2016р. вбачається, що двоповерховий мансардний житловий будинок - не завершений будівництвом, при проведенні експертизи технічний паспорт та правовстановлюючі документи на будівлю не надавались (Т.2 а.с.35,39).

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю на побутове майно: телевізор Samsung, програвач DVD, холодильник АТЛАНТ, пральну машину LG, кондіціонер «ОМІДЕА», м'які меблі польського виробництва, комплект спальних меблів польського виробництва, душеву кабінку, електричний нагрівач, парну, плиту для сауни, дубові меблі, холодильник НОРД, насосну станцію,та визнання права власності за позивачем ОСОБА_3 на побутове майно: телевізор Samsung, холодильник АТЛАНТ, пральну машину LG, кондіціонер «ОМІДЕА», м'які меблі польського виробництва, комплект спальних меблів польського виробництва, душеву кабінку, дубові меблі, холодильник НОРД, насосну станцію, підлягають частковому задоволенню, оскільки телевізор Samsung, програвач DVD, холодильник АТЛАНТ, пральна машина LG, кондіціонер «ОМІДЕА», м'які меблі польського виробництва, комплект спальних меблів польського виробництва - знаходяться за місцем проживання позивача ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, а душева кабінка, електричний нагрівач, парна, плита для сауни, дубові меблі, холодильник НОРД, насосна станція - знаходяться за місцем будівництва домоволодіння по АДРЕСА_3 і, в основному, є невід'ємною частиною недобудованих приміщень.

А на підставі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд розглянув цивільну справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України.

Крім того, дані факти та відповідні правовідносини підтверджуються матеріалами справи:копіями договору-доручення на організацію туристичних послуг від 27.11.2006р., карток гостя, квитанції, з яких вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 30.12.2006р. по 03.01.2007р. перебували на відпочинку в санаторії «Жемчужина» м. Ялта сел. Гаспра (а.с.8 т.1), копією акта приймання-передачі №071217-002 від 17.12.2007р., з якого вбачається, що ТОВ «Ніко Донецьк» передав, а ОСОБА_4 прийняв автомобіль марки Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_2 (а.с.9 т.1), копією договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 17.12.2007р., з якого вбачається, що ОСОБА_4 отримав кредит в АКІБ «УкрСиббанк» на купівлю автомобіля марки Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, двигун НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_2, який передав під заставу (а.с.10-14 т.1), копією довідки АКІБ «УкрСиббанк» від 05.05.2011р., з якої вбачається, що вказаний автомобіль більше не є забезпеченням кредитного договору, укладеного 17.12.2007р. між банком та ОСОБА_5 (а.с.15 т.1), копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.1996р. (а.с.82 т.1), копією договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2001р. (а.с.83 т.1), копією свідоцтва про право власності на житло від 17.10.1996р. (а.с.84 т.1), копією виписки з рішення Борівської селищної ради Борівського району Харківської області №87 від 10.04.2007р. «Про дозвіл на продовження терміну будівництва житлових будинків» (а.с.85 т.1), копією довідки про доход ОСОБА_4 (а.с.92 т.1), копією рішення Борівської селищної ради Борівського району Харківської області №160 від 12.06.2007р. «Про надання дозволу на будівництво житлового будинку та господарчих побудов в сел. Борова гр.ОСОБА_4 (а.с.93-94 т.1), листом Борівської РДА Харківської області від 24.06.2015р., з якої вбачається, що інформація про власника будинку по АДРЕСА_3 відсутня (а.с.130 т.1), копіями державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_5 і серії НОМЕР_5, з яких вбачається, що ОСОБА_4 є власником земельних ділянок площею 0,1500га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1000га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться по АДРЕСА_3 (а.с.95-96,163-164 т.1), копією тимчасового реєстраційного талону серії НОМЕР_6, з якого вбачається, що автомобіль марки Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_5 (а.с.190 т.1), висновком судової будівельно-технічної експертизи №214/1 від 26.04.2016р. (а.с.33-72 т.2), висновком судової автотоварознавчої експертизи №57/16 від 06.04.2016р. (а.с.82-88 т.2), копіями довідок про доходи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.109, 113-123, 133 т.2).

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України та п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р..

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, на підставі ст.ст. 60, 63, 65, 69-71, 74 СК України, ст. 331 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 02 грудня 2004 року по 20 січня 2015 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступне майно: автомобіль Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску (двигун НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см.куб, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1) та побутове майно: телевізор Samsung, програвач DVD, холодильник АТЛАНТ, пральну машину LG, кондіціонер «ОМІДЕА», м'які меблі польського виробництва, комплект спальних меблів польського виробництва, душеву кабінку, електричний нагрівач, парну, плиту для сауни, дубові меблі, холодильник НОРД, насосну станцію.

Виділити ОСОБА_3 побутове майно: телевізор "Samsung", холодильник "АТЛАНТ", пральну машину "LG", кондіціонер "ОМІДЕА", м'які меблі польського виробництва, комплект спальних меблів польського виробництва, програвач DVD.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля Mitsubishi Outlander 3,0 AT, 2007 року випуску (двигун НОМЕР_3, об'єм двигуна 2998 см.куб, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 1882 грн. 70 коп. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні 70 коп.) та витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 625 грн. 00 коп. (шістсот двадцять п'ять гривень 00 коп.)

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Борівський районний суд Харківської області протягом 10 днів з дня отримання копії повного рішення.

Рішення складене та надруковане суддею в нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2016р.

Суддя Люба В. І.