Номер провадження №2/243/334/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2016року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Чернишова Ю.В.

при секретарі Білоусові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАО «Донецькоблгаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТИ «Донецькоблгаз» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4456,70грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди в сумі 4000грн.. В обґрунтування своїх вимог зазначив , що з наказом №435 від 23.07.2014проку він був прийнятий на посаду інженера господарської служби РБУ «Газ-сервіс» ПАТ «Доненцькоблгаз». 24.06.2015року звільнився на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

У звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати виникла сума заборгованості за березень, квітень та травень 2015року всього в сумі 4456,70грн.. При звільненні з ним не було здійснено повний розрахунок відповідно до вимог ст.116 КЗпП України. Тому просить застосувати приписи ст.117 КЗпП України та стягнути середній заробіток за час весь час затримки розрахунку з дня звільнення до день фактичного розрахунку. При цьому вважає , що не виплативши йому своєчасно належні суми, відповідач порушив його законні права, заподіявши їй тим самим моральну шкоду. Моральна шкода, виявилася у тому, що це позбавило його можливості для нормальної життєдіяльності його та членів його родини. У звязку з чим порушився нормальний уклад життя позивача. Моральна шкода, заподіяна відповідачем шляхом порушення законних прав позивача складає 4000 грн..

Позивач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач- ПАО «Донецькоблгаз», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилось, представник за довіреністю ОСОБА_3 надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, надіславши при цьому письмові заперечення. в яких просить відмовити в задоволенні вимог з тих підстав, що у звязку з тим, що робота РБУ «Газ сервіс» ПАТ «Доненцькоблгаз» була блокована, оскільки знаходиться на непідконтрольній Україні території в зоні проведення АТО, з 30.06.2015року даний структурний підрозділ не працює. По факту захоплення невстановленими особами адміністративного приміщення РБУ «Газ сервіс» . що знаходиться в м. Макіївка вул. Фонтанна,46, відкрито кримінальне провадження. Всі документи РБУ «Газ сервіс», вивезти або передати не вдалось. Тому не можливо підтвердити чи спростувати факт перебування позивача у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» в особі структурного підрозділу РБУ «Газ сервіс» та наявність зазначеної заборгованості. Юридична адреса цього структурного підрозділу перереєстрована в м. Словянськ вул. Чубаря, 28б.

Окрім того вважає, що оскільки Торгово-промисловою палатою України, ПАТ «Донецькоблгаз» видано сертифікат №1996 про форс-мажорні обставини та висновок про настання обставин непереборної сили відсутні підстави для задоволення вимог.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України,- доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач на обгрунтування свохїх доводів послався на ксерокопія трудової книжки на імя ОСОБА_2, ксерокопію наказу №725/15-к-К РБК «Газ сервіс» ПАТ «Донецькоблгаз» від 24.06.2015року про звільнення а також на довідку (ксерокопія) за підписом головного бухгалтера ОСОБА_4 видану 09.09.2015року РБУ «Газ сервіс» ПАТ «Донецькоблгаз». Інших доказів суду не надано. Позивач не скористався своїм правом на надання інших доказів, з клопотаннями про надання судом допомоги у витребуванні доказів не звертався.

Вирішуючи питання про належність та допустимість цих доказів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Надані позивачем письмові докази, подані в ксерокопіях та не завірені органом чи особою, що видала їх. Відповідач зазначає в своїх запереченнях, що фактично структурний підрозділ не працює та здійснено його перереєстрацію за іншою адресою, а тому печатка з реквізитами на довідці про заборгованість та наказі про звільнення позивача не відповідає належним реквізитам.

На обгрунтування цього надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, з якого вбачається, що ПАТ «Донецькоблгаз» зареєстрованої як юридична особа за адресою: Донецька обл. м. Краматорськ, вул. Південна,1. Відокремлений підрозділ юридичної особи - Ремонтно-будівельне управління «Газ-Сервіс», зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі організації із зазначенням спеціальності , кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Надана позивачем ксерокопія довідки не є такою довідкою в розумінні ст.49 КЗпП України Оскільки не містить наведений перелік даних та надана не юридичною особою, якою є ПАТ «Донецькоблгаз», а його структурним підрозділом.

Аналіз наведених обставин та наданих позивачем письмових доказів, дає підстави зробити висновок про їх неналежність та недопустимість в розумінні ст. 58-59 ЦПК України, оскільки надані документи подані не в оригіналах, не завірені належним чином , оспорюються відповідачем і суд позбавлений можливості оглянути їх оригінали, враховуючи , що позивач в судове засідання не зявився та не надав їх оригінали.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Положення ст.117 КЗпП України, зазначають наслідки несвоєчасного розрахунку з працівником при звільненні, що застосовуються для підприємства, що здійснило порушення строку розрахунку при звільненні.

Підстави застосування цієї норми є похідними від самого порушеного права робітника на своєчасний розрахунок при звільненні.(ст.116 КЗпП).

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що підстав для застосування зазначеної норми не має, оскільки позивачем не надано належних доказів, що свідчили б про наявність порушення відповідачем вимог ст.116 КЗпП України.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 4000 грн.., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Окрім того аналіз наведених норм свідчить, що обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні та відшкодуванні моральної шкоди є наявність вини підприємства.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку проте, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК Українидо врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати середнього заробітку, у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум при звільненні, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюютьсяглавою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 28 листопада 2014 року за № 1996 (а.с. 25) встановлено, що терористичні акти, диверсії, захоплення будівель і споруд, захоплення заручників, блокування і пошкодження об'єктів транспортної системи, відсутність ефективного контролю органів державної влади України в даному населеному пункті, що підтверджується листом СБУ від 13 червня 2014 року за № 33/2117, станом на 28 листопада 2014 року унеможливлюють виконання зобов'язань, зокрема, розрахунки по оплаті праці, а тому Донецька торгово-промислова палата дійшла висновку що дійсно настали обставини непереборної сили з 01 червня 2014 року для ПАТ « Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області, які унеможливлюють виконання зобовязань за договором про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу.

Згідно висновку Донецької торгово-промислової палати від 11 серпня 2015року, про істотну зміну обставин, з червня 2014року більшість структурних підрозділів, що розташовані у населених пунктах, які за інформацією отримуваної від Антитерористичного центру СБУ , не знаходяться під ефективним контролем української влади, не мають можливість здійснювати господарську діяльність та виконувати завдання передбачені статутом та договірними зобовязаннями в повному обсязі.

Наведене дає підстави зробити висновок про відсутність вини відповідача і як наслідок підстав для задоволення зазначених вимог.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховногоо Суду України ( справа №6-2159цс15 від11.11.2015року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,27,59,60,88,192,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 115, 116,117, 237-1 КЗпП України, ст.82, 263, 617 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Донецькоблгаз» залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_5