Справа № 454/875/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/840/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: представника позивача - Кузя В.Л.

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 77 808,01 грн., з яких: 14 000 грн. - прострочена заборгованість по кредиту, 34 605,02 грн. - відсотки, 29 202,99 грн. підвищені відсотки.

Свій позов обґрунтовувало тим, що 23.08.2007р. між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 24/16600386К на загальну суму 14 000 грн. з терміном повернення кредиту до 25.09.2012р. із сплатою 30 % річних. Зазначений кредит відповідачем отримано на споживчі потреби. Банк свої зобов'язання по кредитному договору перед ОСОБА_3 виконав, факт отримання коштів відповідачем підтверджується заявою на видачу готівки № 960 від 23.08.2007р. Посилаючись на те, що відповідачка в терміни, встановлені кредитним договором, кошти не повернула, просив задовольнити його позов.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 77 808,01 грн. та 778,08 грн. судового збору.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 26 серпня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про дату судового засідання, призначеного на 18.06.2015р. Також вказує, що банком було пропущено строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із даним позовом лише через п'ять років з моменту настання у нього права вимоги про стягнення заборгованості, оскільки з моменту видачі кредиту погашення заборгованості за кредитним договором нею не здійснювалось взагалі, вимогу банку від 04.11.2009р. про дострокове повернення заборгованості протягом п'яти днів нею також не виконано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення, суд виходив з того, що відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, позивач дав згоду на ухвалення заочного рішення. Строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки вимога банку про погашення боргу від 28.01.2015р. була одержана відповідачем 13.02.2015р.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про повідомлення відповідача ОСОБА_3 та її представника про дату судового засідання 18 червня 2015 року у спосіб, передбачений статтями 74-76 ЦПК України, ухвала суду про заочний розгляд справи відповідно до ст. 225 ЦПК України судом не постановлялась.

З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ «Банк «Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 23 серпня 2007 року було укладено кредитний договір № 24/16600386К за умовами якого банк надав позичальнику

ОСОБА_3 на споживчі цілі грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування у розмірі 14000 грн. на строк 60 місяців з визначеною датою остаточного повернення кредиту 22 серпня 2012 року (а.с. 12-15).

Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа наступного за завітним місяцем.

Відповідно до п. 3.7 кредитного договору заборгованість по кредиту, процентах за користування кредитом здійснюється щомісячно в терміни до 22 числа кожного місяця.

Крім того сторони передбачили у кредитному договорі (п.п. 9.1., 9.2) відповідальність позичальника за порушення строків сплати кредиту або процентів за користування кредитом: пеню за кожний день прострочення платежу в розмірі 0,5 % від несплачених вчасно сум за кожний день прострочення платежу та штраф у розмірі 2% від суми кредиту за кожний день невиконання зобов'язань передбачених пунктами 6.1.5 6.1.6 даного договору.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що позичальник ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором не виконувала з часу укладення кредиту і жодних проплат не здійснювала.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання (а.с. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

Із змісту укладеного між сторонами кредитного договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору (п. 10.1), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів: процентів не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем, та сплати щомісячних платежів до 22-го числа кожного місяця.

Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 зовсім не виконувала щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та сплати процентів з дня його одержання.

Пунктом 10.3 Кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів, комісії та штрафних санкцій, що передбачені договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником ОСОБА_3 умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути всю суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісію та штрафи.

Відповідно до п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, він може використати таке право у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один місяць.

Досудовою вимогою від 04 листопада 2009 року направленою на адресу ОСОБА_3 ПАТ «Універсал Банк» вимагав термінової сплати всієї заборгованості в розмірі 15 642, 75 грн., що виникла станом на 03.11.2009р. протягом 5 днів з дати отримання вимоги.

ОСОБА_3 визнає, що вказану вимогу отримала 07 листопада 2009 року, проте її не виконала та борг не погасила.

Таким чином банк скористався своїм правом, передбаченим п. 10.3 кредитного договору та ч.2 ст. 1050 ЦК України і змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, зазначивши днем остаточного їх погашення п'ятий день з дня одержання письмової вимоги, тобто з 22 серпня 2012 року на 12 листопада 2009 року.

ОСОБА_3 вказаної досудової вимоги не виконала.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 22 числа місяця, а процентів - кожного місяця 10 числа, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться коштів, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань.

Таким чином перебіг позовної давності за вимогами кредитора ПАТ «Універсал Банк», які випливають з порушення боржником ОСОБА_3 умов договору про погашення боргу щомісячними платежами починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулось це порушення.

Оскільки ОСОБА_3 не виконала досудову вимогу від 04.11.2009р. у ПАТ «Універсал Банк», який вимагав дострокового виконання кредитного договору у банку право на позов виникло у листопаді 2009 року, проте з позовом в суд позивач звернувся лише 26 березня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який не просив поновити.

Висновки суду про те, що вимога банку від 04.11.2009р. на ім'я ОСОБА_3 стосується іншого кредитного договору № 0179006UAH000034 не узгоджують з матеріалами справи, оскільки доказів укладення між сторонами іншого кредитного договору за таким номером не встановлено, доказів цього суду не надано, між тим як в оригіналі розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 04.03.2015р. його повний номер складається з трьох частин, а саме: № 24/16600386К 0179006UAH47506.

У письмовій вимозі банку від 04.11.2009р. на ім'я ОСОБА_3 зазначена лише друга частина номеру договору.

У зв'язку з наведеним висновок суду про початок перебігу позовної давності з 22 серпня 2012 року - з дати закінчення дії кредитного договору та відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості на час звернення до суду платежів ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та без врахування правових висновків Верховного Суду України, висловлених у справах № 6-116цс13 від 06.11.2011р. та № 6-169цс14 від 29.10.2014р., які згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України, і не спростовані судом першої інстанції, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

З врахуванням наведеного колегія судів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності про застосування якої ОСОБА_3 подала письмову заяву до ухвалення судом рішення (а.с. 46-48).

Окрім того, колегія суддів вважає необхідним відмітити, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 04-97 листопада 2011р. у кримінальній справі № 1-19/11 ОСОБА_3 визнана потерпілою від шахрайських дій осіб, які притягнуті до кримінальної відповідальності за те, що в незаконний спосіб заволоділи коштами в сумі 14 000 грн. за вищевказаним кредитним договором, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 77 808,01 грн. та 778,08 грн. судового збору - відмовити.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користьОСОБА_3 389 (триста вісімдесят дев'ять) грн. 05 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк