Головуючий у 1-ій інстанції Лутай А.М.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 22.07.2015 року звернувся з вказаним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 вересня 2009 року між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у Ялтинському відділенні банку був укладений Договір №SAMDN5386 (вклад «Депозит-VIP»). Відповідно до вказаного Договору він поклав на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 55 000 грн. на строк 12 місяців, тобто з 28.09.2009 року по 28.09.2010 року включно під 22,5% річних з нарахуванням відсотків щомісячно. Одночасно з підписанням вказаного Договору сторонами було підписано Угоду про використання аналогу власноручного підпису на договорах та угодах, згідно з якою при укладанні договорів та додаткових угод до них можливе використання факсимільного відтиску печатки банку та підпису Голови Правління банку Дубілета О.В. Відповідно до пункту 7 Договору №SAMDN5386 від 28.09.2009 року його дію було продовжено ще на один рік.

29.09.2011 року співробітником відповідача - ОСОБА_4 було оформлено заяву №SAMDN0852, згідно якій йому оформлено депозитний вклад у сумі 150 000,68грн. на строк 60 місяців, тобто до 29.09.2016 року під 15% річних з нарахуванням відсотків щомісячно, відкрито особистий рахунок НОМЕР_2 та видано картку НОМЕР_1. Вказує, що до лютого 2014 року включно на його картку відповідачем щомісячно нараховувалися відсотки, а в березні 2014 року банківська картка НОМЕР_1 відповідачем була заблокована і відсотки взагалі не нараховувалися. На неодноразові звернення до відповідача, а саме на гарячу лінію та у відділення банку, розташованого в м. Краматорську, його запевняли, що його картку найближчим часом буде розблоковано та на неї будуть нараховані відсотки. У зв'язку з тим, що відповідач так й не розблокував картку, він звернувся до відповідача з вимогою розірвати депозитний договір, направити на паперовому носії виписку до депозитного рахунку, повернути вклад та виплатити відсотки за весь період затримки. Однак, станом на 17.07.2015 року відповідач не повідомив щодо вкладу та відсотків за Договором та не направив виписку по депозитному рахунку. З огляду на вказане, просив стягнути з відповідача на свою користь суму внеску у розмірі 150 000,68грн., 15% річних за період з 30.03.2014 року по 17.07.2015 року включно у розмірі 29 280,95грн. Також, з посиланням на ст. 611 ЦК України, просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму банківського вкладу згідно з договором № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року в розмірі 150 000,68 грн., проценти за користування коштами вкладу за період з 30 березня 2014 року по 23 травня 2016 року включно в сумі 48 937,72 грн., а всього в сумі 198 938,40 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 1 989,38 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до норм законодавства та правових позицій Верховного Суду України, викладених у аналогічних справах, підтвердженням правовідносин між сторонами факту укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів на рахунки за вкладами, є оригінал договору банківського вкладу із квитанцією, які повинні містити обов'язкові реквізити для таких документів. Проте на підтвердження позовних вимог позивачем не було надано оригіналу або копії договору банківського вкладу. На думку банку, надана копія заяви на оформлення вкладу, по своїй суті не є договором, оскільки на ній відсутні обов'язкові реквізити договору, а саме, печатка юридичної особи, як це передбачено ст. 207 ЦК України. Вважає, що не посвідчена копія не є доказом у розумінні ст. ст. 59, 64 ЦПК України.

Також вказує, що позивач не надав для огляду оригінал або копію квитанції до спірного договору на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок за вкладом, тобто не довів належними доказами факту укладення договору банківського вкладу та факту внесення заявленої суми грошових коштів на рахунок.

Окрім того, зазначає, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення процентів за користування грошовим вкладом у повному обсязі, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1058 і ст. 1061 ЦК України та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору на користь вкладника з банку підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором (15% річних), не врахувавши, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов'язання за ним. Посилаючись на положення цивільного законодавства та правові позиції Верховного Суду України, вважає, що стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за спірним вкладом за повною процентною ставкою на 23.05.2016 року є незаконним.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Крапівцева О.О. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_7 просив її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Ялтинського відділення Кримського регіонального управління був укладений Договір №SAMDN5386 (вклад «Депозит-VIP»), згідно з яким Банк прийняв грошові кошти від вкладника в сумі 55 000 грн. на строк 12 місяців, тобто з 28.09.2009 року по 28.09.2010 року включно під 22,5% річних з нарахуванням відсотків щомісячно. Також 28 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» підписано Угоду про використання аналогу власноручного підпису на договорах та угодах. Згідно з пунктом 2 даної Угоди сторони дали свою згоду, що факсимільний відтиск печатки банку та підпис Голови Правління банку Дубілета О.В. є аналогом власноручного підпису останнього. У зв'язку з чим, договори, угоди, які утримують факсимільний відтиск печатки банку, мають силу Договору.

Відповідно до пункту 7 Договору № SAMDN5386 від 28.09.2009 року його дію було продовжено ще на один рік.

Згідно Заяві № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року ОСОБА_2 оформив в ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Ялтинського відділення Кримського регіонального управління депозитний вклад «Стандарт» в сумі 150 000,68 грн. на строк 60 місяців, тобто до 29.09.2016 року під 15% річних з нарахуванням відсотків щомісячно. Вкладнику було відкрито особистий рахунок НОМЕР_2.

Відповідно до виписки від 25.08.2015 року, наданою Краматорською філією ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачу до березня 2014 року нараховувалися відсотки по договору банківського вкладу № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року на особистий рахунок НОМЕР_2.

24 березня 2015 року позивач звернувся до Банку з вимогою щодо розірвання депозитного Договору № SAMDN0852 від 29.09.2011 року, направлення на його адресу виписки по депозитному рахунку та повернення йому вкладу за вказаним Договором, у зв'язку з невиконанням банком умов Договору. 17 квітня 2015 року позивач повторно звертався до відповідача з такою же вимогою.

У відповідях банку на вказані заяви ОСОБА_2, відповідач, з посиланням на політичні події в країні та труднощі, що виникли, обіцяв врегулювати ситуацію та вирішити юридичні питання.

Тобто на вимогу позивача договір банківського вкладу не був розірваний та кошти йому не повернуто.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» порушив взяте на себе за договором грошове зобов'язання, а його дії щодо обмеження права ОСОБА_2 на розпорядження його грошовими коштами є протиправними.

Виходячи з того, що обставини справи свідчать про те, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу, тому саме юридична особа - ПАТ КБ «ПриватБанк» несе зобов'язання за договором банківського вкладу і саме з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 сума вкладу за договором № SAMDN0852 (вклад «Стандарт») від 29.09.2011 року в розмірі 150 000,68 грн. та нараховані на суму вкладу проценти за період з 30 березня 2014 року по 23 травня 2016 року у розмірі 48 937,72 грн.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., суд першої інстанції вважав, що вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу та нормами діючого законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також та ст. 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, такий вид цивільної відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, не передбачений.

З вказаними висновками суду можливо погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частині 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналогічне правило встановлено пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 р. № 516 (наділі положення від 3 грудня 2003 р. № 516), згідно якому, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» та абзац третій п. 1.1 Положення від 3 грудня 2003 р. № 516).

Відповідно до абзаців першого та дев'ятого пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 р. № 492 (далі Інструкція № 492 від 12 листопада 2003 р.), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції № 492 від 12 листопада 2003 р.).

Згідно 1.10 Інструкції № 492 від 12 листопада 2003 р. письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін.

Відповідно до пунктів 10.6 та 10.12 Інструкції № 492 від 12 листопада 2003 р. якщо фізична особа (у тому числі - неповнолітня особа) вже має в цьому банку рахунок, цей клієнт ідентифікований банком і сформована справа з юридичного оформлення рахунку, то відкриття вкладного (депозитного) рахунку здійснюється на підставі договору банківського вкладу за умови пред'явлення цією фізичною особою паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

На підтвердження факту укладення між сторонами договору банківського вкладу позивачем суду надано «Договір № №SAMDN5386 (вклад «Депозит-VIP»)» від 28.09.2009 року, за яким він вніс на депозитний рахунок 55 000 грн., а також «Заяву № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року про оформлення вкладу «Стандарт» довгостроковій з щомісячної сплатою %». (а. с. 6 - 8 т. 1 та а. с. 117 - 119 т. 2)

Як зазначив позивач, частину суми він перерахував з рахунку за договором від 28.09.2009 року, а частину вніс готівкою. Йому була видана картка, яку він здав взамін іншої при отримання виписки за відсотками від 25.08.2015 року, що була видана Краматорською філією ПАТ КБ «ПриватБанк». (а. с. 105 т. 1)

Вказана заява містить істотні умови депозитного договору, а саме: сума вкладу - 150 000,68 грн., строк дії - 60 місяців (по 29.09.2016 року включно), процентна ставка на момент укладенні вкладу - 15% річних, період нарахування процентів - 1 місяць (щомісячно), максимальній строк вкладу - 60 місяців, особистий рахунок вкладу - НОМЕР_2. Пункти 1 - 4 заяви містять умови нарахування процентів, припинення зобов'язань, подовження строку дії договору, розміру процентів при його подовженні.

В пункті 5 цієї заяви вказано, що вкладник ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також з Тарифами банку, та своїм підписом підтвердив факт отримання повної інформації про послуги ПриватБанку, а також висловив згоду з тим, що вказана Угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Документальним підтвердженням існування такого договору є виписка по картці НОМЕР_3 від 25.08.2015 року за період з 30.12.2012 року по 04.03.2014 року, що видана Краматорською філією ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якій позивачу ОСОБА_2 до березня 2014 року нараховувалися відсотки за договором банківського вкладу № SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року на особистий рахунок НОМЕР_2. Номер договору та номер рахунку співпадають з даними, що зазначені у заяві від 29.09.2011 року. (а. с. 105 - 108 т. 1)

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, відповідач не спростував наведених доказів та не надав інших доказів на підтвердження своїх заперечень.

З огляду на викладене, довід апеляційної скарги про те, що між сторонами не укладався договір вкладу не ґрунтується на обставинах справи та наведених нормах законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту укладення між сторонами договору банківського вкладу та факту нарахування процентів за саме цим договором.

На звернення позивача від 24.03.2015 року та 17.04.2015 року щодо повернення коштів за депозитним договором, банк надав відповіді від 07.04.2015 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20150401/4242 та від 26.04.2015 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-20150422/3065 зі змісту яких вбачається, що відповідач не заперечував існування договірних відносин з позивачем. (а. с. 9 - 12 т. 1)

Позивачем не була надана квитанція або інший документ на підтвердження внесення коштів, як це передбачено п. 2.1 та п. 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, що діяла на момент підписання сторонами заяви від 29.09.2011 року.

Як зазначено у вказаних пунктах цієї Інструкції, банк (філія, відділення) приймає від клієнта готівку для здійснення її переказу через операційну касу і платіжні пристрої (п. 2.1) Банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ (п. 2.9).

Як зазначив представник позивача, останній втратив таку квитанції у зв'язку з подіями у АР Крим.

Згідно «Інформації для клієнтів ПриватБанку» від 12.05.2014 року, банк інформував клієнтів про те, що у зв'язку з подіями у АР Крим банк не звільняється від своїх зобов'язань за вкладами та рекомендував провести звірку у Фонді захисту вкладників. (а. с. 163 т. 1)

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відмова відповідача повернути за заявою позивача вклад у зв'язку із окупацією АР Крим та припиненням діяльності відповідача на окупованій території є безпідставною.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України.

Проте відповідно до статті 1 цього Закону тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Дійсно, правлінням Національного банку України 6 травня 2014 року було прийнято постанову № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - постанова). Відповідно до п. 5 постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до статті 2 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Відповідно до частини 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Як вбачається з договору №SAMDN0852 від 29 вересня 2011 року про оформлення вкладу «Стандарт» він укладений саме від імені юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпро, що не є окупованою територією.

Згідно статті 58 Закону України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Отже, згідно з чинним законодавством, що регулює даний вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами.

Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги про те, що за виконання зобов'язань ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського вкладу щодо повернення коштів має відповідати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ»), що суд мав встановити чи були звернення позивача до АНО «ФЗВ» чи судів на території АР Крим для отримання виплат за спірним договором.

Зазначені доводи не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Згідно статті 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Норми права інших держав суд застосовує у разі, коли це встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Підстави для застосування судом по цій справі норм права інших держав, зокрема, Російської Федерації, відсутні, оскільки це не встановлено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, статтею 12 Закону України від 15.04.2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлена неможливість здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, у зв'язку з чим цим Законом змінена територіальна підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам.

Згідно ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів про те, що на АНО «ФЗВ» у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, покладено виконання зобов'язань ПАТ КБ «ПриватБанк» та за рахунок його майна зазначена організація виплатила позивачу належні за депозитним договором кошти.

Посилання відповідача на те, що загальновідомим фактом є факт, що на окупованій території АР Крим орган країни-окупанта - АНО «ФЗВ» за рахунок майна відповідача здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «ПриватБанк», договори якими були укладені з філією Кримське ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом зазначена обставина загальновідомою не визнавалася.

Також не є обґрунтованим довід скарги банку про невірне нарахування процентів нібито після закінчення строку договору, оскільки дія договору - по 29.09.2016 року.

Окрім того, він суперечить п. 20.7 Інструкції № 492 від 12 листопада 2003 р. згідно з яким, вкладні (депозитні) рахунки клієнтів у разі залучення строкових вкладів закриваються після закінчення строку зберігання вкладу та повернення коштів вкладнику. У разі залучення вкладу на умовах його видачі на першу вимогу вкладний (депозитний) рахунок закривається після повернення коштів вкладнику. Банк не надав суду документів про закриття рахунку позивача, а строк договору вкладу на момент ухвалення рішення не закінчився.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Азевич В.Б.

Судді: Краснощокова Н.С.

Новосядла В.М.