№ 2/679/193/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 квітня 2016 року Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі: головуючої судді Фурсевич О.В.,

при секретарі Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно позовної заяви, клопотання про зменшення позовних вимог та залишення частини позовних вимог без розгляду, з 01.07.2013 року позивачка працювала сторожем у відокремленому підрозділі «Славутське монтажне управління» ПАТ «Теплоенергомонтаж». Наказом № 235к від 19.10.2015 року її було звільнено на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін, що підтверджується записом у її трудовій книжці. На день звільнення позивачки сума боргу по заробітній платі за період з вересня 2014 року по жовтень 2015 року складала 8289,31 грн. Після звільнення і по день розгляду справи відповідач вказану заборгованість їй не виплатив, доказів про проведення кінцевого розрахунку при звільненні до суду не надав.

Посилаючись на вимоги ст.117 КЗпП України, позивачка вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за період затримки розрахунку з 20.10.2015 року по 21.03.2016 року в розмірі 6760,68 грн., розмір якої обраховує відповідно до даних Форми ОК-5 та вимог п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Крім того, у зв'язку з несплатою відповідачем заробітної плати у строки, визначені ст.115 КЗпП України, внаслідок чого виникла заборгованість, позивачка зазнала моральних страждань, через відсутність коштів для задоволення своїх елементарних життєвих потреб, а тому, з очевидністю, змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сімї. Розмір заподіяної моральної шкоди позивачка оцінює в 2000 гривень.

На підставі наведеного, позивачка просить стягнути з ПАТ «Теплоенергомонтаж» на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 8289,31 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 20 жовтня 2015 року по 21 березня 2016 року в розмірі 6760,68 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 1653,60 грн.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивачки подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його та позивачки відсутності. Зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З положень ч.1 ст.47 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серії БТ-1 № 3368996, виданій 27.09.1979 року, даними наказу про припинення трудового договору (контракту) № 235к від 19.10.2015 року, що позивачка з 01.07.2013 року по 19.10.2015 року працювала у відокремленому підрозділі «Славутське монтажне управління» публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» на посаді сторожа. 19.10.2015 року позивачка була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України.

18.11.2015 року позивачка звернулася до директора відокремленого підрозділу «Славутське монтажне управління» ПАТ «Теплоенергомонтаж» з заявою про виплату їй заборгованості по заробітній платі з вересня 2014 року по жовтень 2015 року.

Згідно довідки про доходи, виданої Славутським монтажним управлінням ПАТ «Теплоенергомонтаж» від 21.12.2015 року, розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період з жовтня 2014 року по жовтень 2015 року становить 8289,31 грн.

Відповідач не надав суду жодних доказів того, що вищевказаний розмір заробітної плати позивачці виплачений чи про те, що між сторонами існує спір, щодо розміру заборгованості по заробітній платі, хоча мав таку можливість.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 8289,31 грн.

Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як вбачається з роз'яснень викладених в п.п.20, 21 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями).

Судом встановлено, що з вини відповідача - роботодавця позивачці не виплачені належні їй кошти, тому існують підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи те, що відповідач не надав на вимогу суду довідку про нараховану та виплачену позивачці заробітну плату, з даних форми ОК-5 - індивідуальні відомості про застраховану особу, вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за останні два повні місяці роботи (серпень - вересень 2015 року) склала відповідно 1301 грн. та 1378 грн.

Обрахована відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 63,78 грн.: (1301 грн. + 1378 грн.) : 42 робочі дні за серпень - вересень 2015 року.

Період невиплати заробітної плати, враховуючи зменшені позовні вимоги, з 20 жовтня 2015 року (наступного дня після звільнення) по 21 березня 2016 року включно становить 107 робочих днів (жовтень 2015 року - 9 днів, листопад 2015 року - 21 день, грудень 2015 року - 23 дні, січень 2016 року - 19 днів, лютий 2016 року - 21 день, березень 2016 року - 14 днів).

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 6824,46 грн. (63,78 грн. х 107 робочих днів)

Проте з врахуванням того, що позивачка просила стягнути 6760,68 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, зазначена вимога підлягає задоволенню саме у заявленому розмірі.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно вимог ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи наведене, порушення відповідачем законних прав позивачки на отримання належних сум заробітної плати, його характер та тривалість, глибину та обсяг її душевних страждань, необхідність докладати зусилля для відновлення порушених прав, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди слід задоволити частково в розмірі 1000 гривень.

Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" визначено мінімальний розмір заробітної плати - 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину на день розгляду справи, винесення рішення складає 551 гривня 20 копійок.

Як вбачається з договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) з представництва інтересів в суді № 02/02 від 02.02.2016 року, акту здачі - прийому наданих послуг до договору № 02/02 про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 07.04.2016 року, квитанції до прибуткового касового ордеру № 26 від 07.04.2016 року, позивачка ОСОБА_1 понесла витрати на отримання правової допомоги від товариства з обмеженою відповідальністю "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ЗАКОН ПРАВА" в особі директора ОСОБА_2 в сумі 1653 гривні 60 копійок, з яких: ознайомлення з матеріалами наданими замовником та опрацювання судової практики - 413,40 грн. (1 год.), підготовка позовної заяви - 620,10 грн. (1,5 год.), підготовка клопотань (про надання доказів, про залишення частини позовних вимог без розгляду, про зменшення позовних вимог та проведення відповідних розрахунків) - 413,40 грн. (1 год.), участь представника в судових засіданнях - 206,70 грн. (0,5 год.) Крім того, в договорі встановлено, що вартість однієї години наданих послуг становить 413,20 грн.

Згідно журналів судового засідання представник позивачки брав участь в судовому засіданні 21.03.2016 року - 5 хв., тому вартість вказаної послуги становить 34,43 грн. (413,2 грн. х 05 хв./60 хв.)

Враховуючи те, що при зверненні до суду та після визначення розміру позовних вимог, позивачка просила стягнути з відповідача кошти на загальну суму 18344,92 грн., з яких судом задоволено 87,49%, тому на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 1296,01 грн. (413,40грн.+620,10грн.+413,40грн.+34,43 грн.)х87,49:100).

Крім того, оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст.47, 83, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 212 215, 224 - 228 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 8289 гривень 31 копійку, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6760 гривень 68 копійок, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 1296 гривень 01 копійка, а всього:17346 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимоги - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Теплоенергомонтаж» в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Нетішинським міським судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення такої заяви без задоволення, відповідач вправі оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: