Справа № 308/8040/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючий суддя - Леміш О.М

секретар Химинець О.Я

з участю представника позивача ОСОБА_1О

відповідача ОСОБА_2С

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгород цивільну справу за позовом ПП"Фанфан" до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ПП "Фанфан" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2С про стягнення боргу, який мотивував тим, що 27 жовтня 2015 року між Приватним підприємством «Фанфан» та ОСОБА_2 , було укладено договір № 4 про підвищення кваліфікації /надалі - Договір/, згідно якого позивач вчинив комплекс заходів щодо підвищення кваліфікації відповідача. Укладенню договору передувала заява ОСОБА_2 від 27.10.2015 року згідно якої відповідач просила позивача з метою подальшого працевлаштування організувати курси (семінари, тощо) щодо підвищення її кваліфікації. Крім того, згідно даної заяви, відповідач зобов'язувалась після проходження курсів підвищення кваліфікації (професійної підготовки, тощо) оформити трудові відносини з позивачем на строк не менше дванадцяти місяців з моменту підписання наказу про прийняття на роботу.

21.01.2016 року наказом № 11 відповідач була прийнята на роботу до позивача на посаду офіціанта з окладом згідно штатного розпису.

У відповідності до п. 2.6.4. у випадку дострокового (до закінчення терміну, вказаного у п. 2.6 цього Договору) розірвання відповідачем трудових відносин з позивачем з власної ініціативи або у випадках передбачених п. 2-8 ст. 40 КЗпП України, відповідач зобов'язується відшкодувати позивачу повний розмір здійснених позивачем витрат на навчання.

У відповідності до п.1 додаткової угоди № 4 від 27.10.2015 року, що є .додатком до договору про підвищення кваліфікації № 4 від 27.10.2015 року сторони погодили що вартість навчання по підвищенню кваліфікації складає 9400,00 (Дев'ять тисяч чотириста) гривень.

24.06.2016 року наказом № 32, ОСОБА_2 було звільнення з посади офіціанта за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, не відпрацювавши дванадцять місяців з моменту прийняття на роботу відповідно до п. 2.6 Договору та звільнившись за власною ініціативою відповідач відповідно до п. 2.6.4. Договору зобов'язана відшкодувати позивачу вартість навчання в сумі 9 400,00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив суд такий задовільнити з наведених у ньому підстав.

Відповідачка проти позову заперечила, просила суд відмовити в його задоволенні .

Заслухавши позицію учасників пролцесу , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, оцінивши допустимість та належність кожного доказу, суд вважає, що позов не є обґрунтований і не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено , що 27 жовтня 2015 року між Приватним підприємством «Фанфан» та ОСОБА_2 , було укладено договір № 4 про підвищення кваліфікації /надалі - Договір/, згідно якого позивач вчинив комплекс заходів щодо підвищення кваліфікації відповідача.

У відповідності до п. 2.6. Договору укладаючи договір Сторони виходили з того, шо відповідач має намір оформити трудові відносини з позивачем не менше ніж дванадцять місяців з моменту підписання наказу про прийняття на роботу відповідача.

Укладенню договору передувала заява ОСОБА_2 від 27.10.2015 року згідно якої відповідач просила позивача з метою подальшого працевлаштування організувати курси (семінари, тощо) щодо підвищення її кваліфікації. Крім того, згідно даної заяви, відповідач зобов'язувалась після проходження курсів підвищення кваліфікації (професійної підготовки, тощо) оформити трудові відносини з позивачем на строк не менше дванадцяти місяців з моменту підписання наказу про прийняття на роботу.

21.01.2016 року наказом № 11 відповідач була прийнята на роботу до позивача на посаду офіціанта з окладом згідно штатного розпису.

У відповідності до п. 2.6.4. у випадку дострокового (до закінчення терміну, вказаного у п. 2.6 цього Договору) розірвання відповідачем трудових відносин з позивачем з власної ініціативи або у випадках передбачених п. 2-8 ст. 40 КЗпП України, відповідач зобов'язується відшкодувати позивачу повний розмір здійснених позивачем витрат на навчання.

У відповідності до п.1 додаткової угоди № 4 від 27.10.2015 року, що є .додатком до договору про підвищення кваліфікації № 4 від 27.10.2015 року сторони погодили що вартість навчання по підвищенню кваліфікації складає 9400,00 (Дев'ять тисяч чотириста) гривень.

24.06.2016 року наказом № 32, ОСОБА_2 було звільнення з посади офіціанта за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України.

Так, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним було оплачено вартість навчання в сумі 9 400,00 гривень., у зв"язку чим ці кошти підлягають поверненню так як відповідачкою порушено умови договору.

За правилами статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Зважаючи на те, що представником позивача суду не надано належного доказу про сплату чи перерахунок ним відповідній особі коштів за проходження навчання (підвищення кваліфікації)громадянкою ОСОБА_2С, суд не може робити висновки , що вказана сума підлягає до повенення останньою на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України

РІШИВ:

В задоволенні позову ПП"Фанфан" до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3