Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/164/16-ц Головуючий у 1-й інст. Слободенюк Н. Є.
Категорія 48 Доповідач Худяков А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання будинку особистою приватною власністю

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 1993 року, від якого є повнолітня дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час проживання у шлюбі у 2005 році був придбаний житловий будинок №11, що розташований в смт.Черняхів по вул.Черняхівського, загальною площею 83,7 кв.м., житлової площі 48,6 кв.м., який є спірним по справі.

Посилаючись на те, що сімя розпалась остаточно, подальше збереження сімейних стосунків не можливе та угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, не досягнуто, позивач на підставі ст.60,70,112 СК України просив розірвати шлюб та поділити вказаний будинок, виділивши йому та відповідачу по 1/2 частині житлового будинку.

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зустрічним позовом про визнання будинку особистою приватною власністю, в якому зазначала, що не заперечує проти розірвання шлюбу, проте вказувала, що спірний будинок, який знаходився в іпотеці банку Аваль, був придбаний нею за кредитні кошти. Посилаючись на те, що відповідач жодної гривні на погашення кредиту не давав, позивачка просила визнати спірний будинок її особистою приватною власністю.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 травня 2016 року обидва позови обєднані в одне провадження.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року розірвано шлюб, укладений між громадянами України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, і зареєстрований 14.12.1993 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського РУЮ, за актовим записом №100.

Залишено ОСОБА_3 після розірвання шлюбу її шлюбне прізвище - «Кравчук».

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку №11, розташованого по вул. Черняхівська в смт.Черняхові Житомирської області.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини житлового будинку №11, розташованого по вул. Черняхівська в смт. Черняхові Житомирської області.

В решті позову відмовлено за безпідставністю вимог.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання будинку особистою приватною власністю відмовлено за безпідставністю вимог. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, просить скасувати його та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги за первісним позовом. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання будинку особистою приватною власністю сторонами не оскаржується, тому його законність й обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Задовольняючи позов частково в частині поділу будинку та відступаючи від засад рівності часток у спільному майні подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що на час придбання сторонами житлового будинку відповідач тривалий час не працював та не мав доходу, без поважних на те причин, що ставило сімю у скрутне становище. Погашення кредиту за будинок та ремонт будинку здійснювалось переважно за рахунок ОСОБА_3

З даним висновком не погоджується колегія суддів, оскільки він зроблений всупереч ст.213,214 ЦПК України без дотримання судом вимог щодо повного зясування обставин справи, обґрунтовування рішення належними доказами.

Статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно вимог ст.ст.213,214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення; якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок №11 по вул.Черняхівській в смт.Черняхів Житомирської області був придбаний 08.04.2005 року в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з оформленням договору купівлі продажу на імя ОСОБА_3

Відповідно до положень ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 63 та 70 (ч.1) СК України визначено, що дружина та чоловік має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно вважав, що спірний будинок був набутий подружжям за час шлюбу, проте помилково застосував при розгляді справи положення ч.2 ст.70 СК України та зробив висновок про відсутність підстав для задоволення первісного позову, не звернувши уваги на те, що згідно ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.4).

Так, в матеріалах даної справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили, що на час придбання сторонами житлового будинку відповідач тривалий час не працював та не мав доходу, без поважних на те причин, що ставило сімю у скрутне становище, погашення кредиту за будинок та його ремонт здійснювалось переважно за рахунок ОСОБА_3

Крім того, ніякого правового значення не має та обставина, що ОСОБА_2 не зареєструвався у вказаному будинку.

Позивач за зустрічним позовом не позбавлена права на звернення з відповідним позовом про стягнення з відповідача частини кредитних коштів, які були сплачені на її думку після припинення шлюбних стосунків.

Враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову про поділ спільного майна подружжя і ухвалює нове рішення про визнання за сторонами право власності за кожним на 1/2 частину спірного житлового будинку без його реального поділу.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314-316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 серпня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку №11, що розташований в смт.Черняхів по вул.Черняхівського загальною площею 83,7 кв.м., житлової площі 48,6 кв.м.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді