Номер справи 623/4311/15-ц
Номер провадження 2/623/72/2016
РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання - Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Ізюм цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, зазначивши, що 23 квітня 1993 року уклала шлюб з відповідачем, у шлюбі народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є повнолітнім і мешкає окремо, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає разом із батьками і знаходиться лише на її утриманні. Відповідач проживає разом з нею і дитиною, але у добровільному порядку достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає.

Тому позивачка звернулася до суду і просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

(а.с. 2-3)

Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд позов задовольнити повністю із стягненням з відповідача судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

За змістом ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено і не заперечується сторонами, що з 23 квітня 1993 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5, сторони є батьками малолітньої дитини. Сторони постійно проживали разом із сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-11).

Позивачка ОСОБА_2 в період із серпня 2015 року по грудень 2015 року проживала окремо від відповідача та сина ОСОБА_5 у своїх родичів.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 9 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 38).

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, у тому числі й у судовому порядку.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначаються Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з п.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов'язок батьків утримувати дитину встановлений на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 СК України.

Відповідно до цієї правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

За змістом частини 1 і 2 статті 181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.

Відповідно до ст. 182 СК України, та роз'ясненням п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідач офіційно не працює, з 2004 року є інвалідом 3 групи, отримує пенсію щомісячно, його дохід за період з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року становить 6 294,00 грн, інші стягнення на аліменти у відповідача відсутні, відповідач постійно проживає з сином ОСОБА_5 та утримує сина, піклується за виховання сина, про його здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готує до самостійного життя (а.с. 11, 38-39, 42, 43).

Крім цього, згідно витягу з протоколу № 1 комісії з питань захисту прав дитини Ізюмської міської ради Харківської області від 14.01.2016 року за заявою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 було встановлено, що кожен з батьків бажає піклуватися та виховувати свою дитину, проживати спільно з сином. Але дитина виявила бажання проживати разом із батьком. Вирішили визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41).

Допитані свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтвердили суду факти, на які посилається позивачка щодо її ставлення до малолітнього сина, характеризують ОСОБА_2 як гарну матір, яка піклувалася сином, підтвердили, що між батьками дитини виникали скандали, тому позивачка із серпня 2015 року по грудень 2015 року проживала окремо від дитини і відповідача.

Оцінюючи повно і всебічно встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до статей 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК України суд визнає, що відповідачем ОСОБА_3 добровільно надається матеріальна допомога своїй малолітній дитині, він піклуватися за виховання сина, про його здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готує до самостійного життя.

При цьому будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження існування підстав, передбачених ст.ст. 180-181 СК України, для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачка ОСОБА_2 до суду не представила.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, що відповідач повністю утримує свого малолітнього сина, та з урахуванням інтересів дитини, суд вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні цих позовних вимог за їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір суд компенсує за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в строк 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя -