У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 20 січня 2016року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого суддів: за участю представника позивача Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., ОСОБА_4, Мартинюка В.І., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, треті особи: арбітражний керуючий Приватного підприємства «Швейна фабрика «Гаян» - Щербань Олексій Миколайович та Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, визнання недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_7 - ОСОБА_4 - на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 29 липня 1989 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_9 За час подружнього життя у 1995 - 1996 роках її чоловік надавав ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» грошові кошти на підставі договорів позики, однак товариство було визнано банкрутом, у зв'язку із чим він дав згоду на викуп боргів, розрахунок з кредиторами і визнання його санатором ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика». Відповідно до умов договору про санацію від 15 травня 1997 року, укладеного між її чоловіком та ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», акціонери даного товариства в обмін на погашення боргів передали фізичній особі ОСОБА_9 прості іменні акції в кількості 305 068 штук та все майно підприємства балансовою вартістю 76 267 гривень, яке було передано у власність товариству згідно з наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 30 грудня 1996 року № 11/42-ВП та актом прийому-передачі приватизованого майна від 10 січня 1997 року № 4. Ухвалою арбітражного суду Київської області від 20 червня 1997 року у справі № 97/10б затверджено умови договору про санацію від 15 травня 1997 року і визнано борг ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» перед її чоловіком у розмірі 76 267 700 карбованців, 101 500 доларів США, 106 800 німецьких марок, 70 млн російських рублів. У подальшому ОСОБА_9 став засновником Приватного підприємства «Швейна фабрика «Гаян» (далі - ПП «Швейна фабрика «Гаян»). Вважає, що на підставі договору про санацію від 15 травня 1997 року та ухвали арбітражного суду Київської області від 20 червня 1997 року у справі № 97/10б її чоловік, як фізична особа, набув право власності на спірне майно, яке ним отримано у власність, а вона особисто надала йому свою згоду на погашення боргів ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» за рахунок їхніх спільних грошових коштів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. 17 березня 2009 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті. 03 жовтня 2014 року їй було надіслано рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06 грудня 1999 року № 230, з тексту якого вона дізналася про те, що ПП «Швейна фабрика «Гаян» видано свідоцтво про право власності на наступні об'єкти нерухомого майна: цілісний майновий комплекс підприємства (15 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_1; господарський двір з будівлями і спорудами (12 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_2; табір відпочинку «Ластівка» з будівлями і спорудами (11 об'єктів) за адресою: АДРЕСА_3; дитячий комбінат «Віночок» з будівлями і спорудами (3 об'єкти) за адресою: АДРЕСА_5, та приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_4. На підставі вказаного рішення 15 грудня 1999 року було видано свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1, м. Переяслав-Хмельницький, що належить ПП «Швейна фабрика «Гаян». З рішенням Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06 грудня 1999 року № 230 вона, як спадкоємець першої черги, не погоджується і вважає, що ОСОБА_9 набув спірне майно у власність на законних підставах за час шлюбу і воно є спільним сумісним майном, вона особисто не надавала згоди і не підписувала жодних договорів та документів на передачу та відчуження спільного сумісного майна, її чоловік не вносив зазначене нерухоме майно до статутного капіталу ПП «Швейна фабрика «Гаян», тобто у власність підприємства не передавав, а тому ПП «Швейна фабрика «Гаян» не мало права звертатись до Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради з клопотанням про реєстрацію права власності спірного нерухомого майна. Крім того, зазначає, що в документах, які покладені в основу оскаржуваного рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06 грудня 1999 року № 230, право власності на спірне нерухоме майно належить фізичній особі ОСОБА_9, а не ПП «Швейна фабрика «Гаян». Посилаючись на викладене, просила суд визнати протиправними дії Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради щодо винесення рішення від 06 грудня 1999 року за № 230 та скасувати його з моменту прийняття; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс від 15 грудня 1999 року, зареєстроване за № 320, видане на підставі зазначеного рішення. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю. У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог та пропуску позивачем строку позовної давності. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що спірне нерухоме майно належало на праві власності ОСОБА_9, а договір від 15 травня 1997 року не є цивільно-правовим договором у розумінні ст. ст. 41, 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки він не спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків фізичної особи ОСОБА_9 Встановивши, що на час розгляду справи право власності на цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області,належить ТОВ «Нус», апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Проте з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав на майно, на яке її померлий чоловік набув права власності за рахунок їхніх спільних грошових коштів, до складу якого, як вважає позивач, входить і спірне майно, на яке Переяслав-Хмельницька міська рада 15 грудня 1999 року видала ПП «Швейна фабрика «Гаян» свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс на підставі оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради. Так, позивач зазначила, що в період шлюбу її чоловік на підставі договорів позики надав ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» грошові кошти, які останнє не повернуло, у зв'язку із чим ним надано згоду на викуп усіх боргів товариства, розрахунок з кредиторами та визнання його санатором, про що було укладено договір про санацію від 15 травня 1997 року, згідно з умовами якого акціонери товариства передали фізичній особі ОСОБА_9 прості іменні акції в кількості 305 068 шт. та все майно підприємства балансовою вартістю 76 267 гривень. Згідно з актом прийому-передачі майна ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» від 01 серпня 1997 року останнє передало ОСОБА_9 майно товариства у зв'язку з проведенням розрахунків з кредиторами. 04 серпня 1997 року ОСОБА_9 шляхом перетворення ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» створено ПП «Швейна фабрика «Гаян», до статутного фонду якого внесено грошові кошти у розмірі 76 267 гривень. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на час укладення договору санації) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється вказаним Законом та нормами КпШС України. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно зі ст. ст. 22, 23 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06 грудня 1999 року № 230 підставою для його винесення стало клопотання генерального директора ПП «Швейна фабрика «Гаян» - ОСОБА_9 від 29 листопада 1999 року про правову реєстрацію нерухомого майна, яке належить підприємству. 15 грудня 1999 року на підставі вказаного рішення ПП «Швейна фабрика «Гаян» видано свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 в м. Переяслав-Хмельницькому. Встановивши, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування не порушує інтересів позивача, суд першої інстанції, при цьому послався на повідомлення відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та легалізації Реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області від 22 квітня 2015 року за № 3.4-10/1014, згідно з яким в матеріалах реєстраційної справи ПП «Швейна фабрика «Гаян» відсутнє рішення (протокол) власника підприємства ОСОБА_9 про передачу до статутного капіталу нерухомого майна - цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 в м. Переяслав-Хмельницькому. Врахувавши викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що приватне підприємство створено шляхом перетворення ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», а не його ліквідації, у зв'язку із чим ОСОБА_9 з метою перетворення юридичної особи та на виконання договору і ухвали арбітражного суду про проведення санації все отримане від акціонерного товариства майно, права та обов'язки (окрім акцій, які підлягали анулюванню) передав приватному підприємству, власником якого він став (за умовами санації). Також судом зазначено, що наявність рішення ОСОБА_9 про передачу до статутного капіталу нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, що знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Переяслав-Хмельницькому, не є обов'язковим, оскільки при створенні приватного підприємства керуючий санацією ОСОБА_9 виконував умови санації і йому згідно з рішенням загальних зборів акціонерів саме з цією метою було передано усе майно ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», тобто він був посередником в процесі перетворення. Однак судом першої інстанції залишено поза увагою повідомлення відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та легалізації Реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області від 30 березня 2015 року за № 3.4-09/366, зі змісту якого вбачається, що в установчих документах зазначена інформація про статутний або складений статутний капітал (статутний фонд), який було сформовано грошовими коштами 04 серпня 1997 року, та не з'ясував, чи є вказані кошти спільним сумісним майном подружжя. Крім того, судом першої інстанції не надано правової оцінки відомостям, викладеним у листі Комунального підприємства Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» від 09 квітня 2015 року № т-910835301, про те, що згідно з архівними даними інформація про реєстрацію переходу права власності на цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області в період з 04 серпня 1997 року по 15 грудня 1999 року відсутня (т. 1, а. с. 184), та не з'ясовано, хто на той час був власником спірного майна. Поряд з цим, ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) визначено повноваження органів сільських селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку. Поза увагою суду першої інстанції залишено, що п. 10 розділу «б» (делеговані повноваження) передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік та реєстрація відповідно до законів нерухомого майна незалежно від форм власності. Разом з тим даною нормою не передбачено повноваження органу місцевого самоврядування на видачу свідоцтв про право власності за юридичною особою. Слід зазначити, що інформація у свідоцтві про право власності від 15 грудня 1999 року про табір відпочинку «Ластівка» по АДРЕСА_3 у м. Переяслав-Хмельницькому суперечить фактичному розташуванню майна табору, оскільки згідно з відомостями ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» від 08 травня 2015 року № 284 (т. 2, а. с. 28) табір відпочинку знаходився по АДРЕСА_6 і територіально мав спільну межу з майном лісгоспу по АДРЕСА_3. Судом не перевірено, чи входить табір відпочинку «Ластівка» до складу майна ПП «Швейна фабрика «Гаян», та чи в межах компетенції прийнято рішення органу місцевого самоврядування про видачу свідоцтва про право власності на табір відпочинку «Ластівка», який розташоваий по АДРЕСА_3. Висновок апеляційного суду про те, що договір санації від 15 травня 1997 року не є цивільно-правовим договором у розумінні ст. ст. 41, 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) є помилковим, оскільки за умовами вказаного договору, затверджених ухвалою арбітражного суду Київської області від 20 червня 1997 року (яка є чинною), акціонери ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» передали фізичній особі ОСОБА_9 прості іменні акції в кількості 305 068 штук та все майно в обмін на погашення боргів підприємства, що не узгоджується з висновком про те, що договір не спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків фізичної особи ОСОБА_9 Поряд з цим, встановивши, що на час розгляду справи право власності на цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1 в м. Переяслав-Хмельницькому належить ТОВ «Нус», суд першої інстанції в порушення положень ч. 4 ст. 10, ст. 33 ЦПК України не роз'яснив позивачеві право на залучення у справі співвідповідача. Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та враховуючи, що на стадії апеляційного розгляду справи правила залучення співвідповідача не можуть бути застосовані, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_4 задовольнити. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 02 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік П.О. Гвоздик Судді: Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко