Справа № 473/1107/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Вуїва О.В.,

при секретарі Заблоцькій М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Фермерського господарства «Безуглого Віталія Володимировича» (далі ФГ «ОСОБА_1В.») про забезпечення позову до ОСОБА_2, Фермерського господарства ОСОБА_3 (далі ФГ ОСОБА_3П.) про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ФГ «ОСОБА_1В.» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ФГ ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним в якому вказувало, що 05 лютого 2005 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір оренди належної останньому земельної ділянки площею 6,96 га., розташованої на території Білоусівської сільської ради Вознесенського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договір укладено на 5 років з можливістю його поновлення на новий строк за згодою сторін.

Строк дії договору закінчився. Проте позивач за відсутності заперечень орендодавця продовжував користуватися земельною ділянкою.

В той же час 14 січня 2016 року ОСОБА_4 уклав договір оренди належної йому ділянки з іншим орендарем ФГ ОСОБА_3

31 січня 2016 року ОСОБА_4 помер.

Позивач вважав, що оспорюваний договір від 14 січня 2016 року укладений без врахування його переважного права на переукладення договору оренди землі на новий строк, а тому просив визнати його недійсним.

Водночас 10 травня 2016 року представник позивача подав через канцелярію суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ФГ ОСОБА_3 вчиняти дії, направлені на використання земельної ділянки площею 6,96 га., розташованої на території Білоусівської сільської ради Вознесенського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Заява обгрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити виконання судового рішення.

Суд у відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України розглядає питання про забезпечення позову без виклику осіб, що беруть участь в розгляді справи.

Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви (п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 151 ЦПК України, п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі постанова) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 4 постанови суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір. На час розгляду заяви ФГ ОСОБА_3 є законним користувачем земельної ділянки на підставі договору, ділянка орендована ним для сільськогосподарських потреб, за користування ділянкою орендар вносить орендну плату. Водночас стороною позивача не надано суду жодних доказів, що на час розгляду заяви про забезпечення позову ділянка не використовувалася у поточному році за призначенням, зокрема на ній відсутні належні орендарю посіви, сільгоспкультури тощо, що має суттєве значення для вирішення заяви.

Таким чином забезпечення позову у визначений представником позивача спосіб унеможливить використання ділянки за звичайним призначенням, підтримання її в належному стані. Водночас таке забезпечення буде перешкоджати господарській діяльності орендаря та може завдати йому матеріальної шкоди (за наявності на ділянці посівів тощо).

Тому суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про забезпечення позову Фермерського господарства «Безуглого Віталія Володимировича» до ОСОБА_2, Фермерського господарства ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя : О.В.Вуїв