Справа № 296/97/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"11" жовтня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ПАТ "ОТП ОСОБА_3" відділення ОТП Банку в місті Житомирі про визнання права власності на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.08.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач зазначила, що за час перебування у шлюбі сторонами по справі була набута квартира АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2005 року.

11.07.2006 року ОСОБА_2 було отримано кредит у АКБ «ОСОБА_3 банк Україна» згідно кредитного договору та 14.07.2006 року укладено договір іпотеки, згідно якого договором іпотеки визначено квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 вказала, що внаслідок накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю подружжя, вона не має змоги в добровільному порядку виділити право власності на 1/2 частину вказаної квартири, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Беручи участь у розгляді справи позивач та представник позивача позов підтримали з підстав наведених у позові, а також з підстав викладених в письмових поясненнях (а.с. 155,156). В дане судове засідання позивач та представник позивача не зявились, 11.10.2016 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності з винесенням заочного рішення по справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, оскільки спірна квартира не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, так як вона придбана за його особисті кошти та кошти, подаровані його матірю, що підтверджується копією договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 14.04.2005 року. Виручені кошти від продажу вказаної квартири відповідач вклав у квартиру АДРЕСА_3 та оскільки грошей від продажу квартири не вистачило, ОСОБА_2, під гарантії своєї матері, взяв кредит в банку за який розраховується матір перераховуючи кошти з-за кордону, де вона працює.

Представники ПАТ "ОТП ОСОБА_3" в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися неодноразово.

Дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2003 року, який відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01.04.2014 року було розірвано (а.с. 6).

ОСОБА_1 змінила своє прізвище при укладенні шлюбу з ОСОБА_5 10.10.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ТП № 131558, актовий запис № 2318. Дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_6 (а.с. 7).

Під час перебування сторін в шлюбі 21.04.2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 5855 (а.с. 63). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 65), витягом про реєстрацію права власності (а.с. 33) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна (а.с. 43, 44).

З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2005 року ОСОБА_6 (позивач) дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на купівлю та передачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_5, що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_8Я (а.с. 170).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Крім цього, відповідно до роз'ясень, викладених у п. 23 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_6, придбана під час перебування сторін в шлюбі, відповідно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України та ч. 2 ст.370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, що спірну квартиру не можна вважати спільною сумісною власністю подружжя з посиланням на те, що вона була куплена за виручені кошти з продажу 14.04.2005 року згідно договору квартири АДРЕСА_7, яка була подарована ОСОБА_2 його матірю ОСОБА_9 відповідно до договору дарування від 29.10.2003 року, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що саме кошти з продажу цієї квартири були витрачені на придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с.60, 61).

Зокрема в судовому засіданні було встановлено, що 20.04.2015р. (за день укладання договору купівлі-продажу спірної квартири) між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №ZRH0GL00152816 на отримання кредитних коштів в сумі 19400 доларів США, з яких 18000 доларів США на придбання квартири (а.с. 165-168). Крім того, 21.04.2005р. між ЗАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку бала передана квартира АДРЕСА_1 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №ZRH0GL00152816 від 20.04.2005р., що було погоджено з позивачем (а.с. 163-168, 170). Суперечливими є доводи відповідача, що кошти отримані від продажу належної йому квартири АДРЕСА_7, були направлені на погашення кредиту в ЗАТ КБ "Приватбанк", оскільки згідно умов договору купівлі-продажу від 14.04.2005р. квартира була продана ОСОБА_10 за 6500грн. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, що квартира була продана фактично за 14500 доларів США, оскільки не було надано оригіналу розписки про отримання таких коштів (а.с. 61,62).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також відповідач стверджує, що оскільки власних коштів на придбання квартири не вистачало, він отримав кредит у АКБ «ОСОБА_3 Україна», який фактично сплачує матір відповідача, яка працює за кордоном. Однак суд не бере до уваги і такі доводи відповідача з наступних підстав.

Відповідно до умов кредитного договору № CN-001/129/2006 від 11.07.2006 року він був укладений з відповідачем вже після придбання спірної квартири та з метою рефінансування кредиту в ЖФ АКІБ "УкрСиббанк" ( 17372 доларів США) та на споживчі потреби (30128 доларів США) (а.с. 10-13). При цьому, відповідно до банківської виписки по особовому рахунку, наданої ПАТ КБ "Приватбанк", кредит за договором від 20.04.2015р. був погашений повністю ще 21.09.2005р. (а.с. 255). Відповідач не довів походження коштів, якими було погашено кредит перед ПАТ КБ "Приватбанк". Також, відповідач не надав відомостей щодо кредиту в ЖФ АКІБ "УкрСиббанк" та мету його отримання.

Крім того, надані копії платіжних документів про переказ коштів з-за кордону, оформлені іноземною мовою та не містять перекладу на українську мову (а.с. 71-92, 180-199). Надані відповідачем копії квитанцій про сплату коштів на користь ЗАТ "ОТП ОСОБА_3",в рахунок погашення кредиту, не впливає на статус спірної квартири, як спільного майна подружжя.

Також, вирішуючи спір суд враховує ту обставину, що на утриманні позивача перебувають двоє малолітніх дітей (а.с. 6).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання набутого під час шлюбу майн спільною сумісною власністю та про визнання за позивачем ОСОБА_11 права власності на 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідач не спростував доводів позивача.

Слід зазначити, що з метою забезпечення укладеного між АКБ «ОСОБА_3 Україна» та ОСОБА_2 кредитного договору №CN-001/129/2006 від 11.07.2006 року, було укладено договір іпотеки №PCNL-001/129/2006 від 14.07.2006р., згідно якого АКБ «ОСОБА_3 Україна» (правонаступником якого є ПАТ "ОТП ОСОБА_3") (а.с. 239-242), було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 30, 60, 88, 209, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати квартиру № 69 в м. Житомирі по вул. Шевченка, 14 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частину квартири № 69 в м. Житомирі по вул. Шевченка, 14.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 1720 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О. Й. Адамович