Справа № 509/5326/15-ц
19 січня 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кочко В.К.
при секретарі Шестопалової О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Овідіопольського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними, а також про виключення з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна.,-
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач -1), ОСОБА_2 (далі по тексту позивач-2) звернулися до суду з позовом про визнання недійсним Кредитного договору №к-2407, укладеного 16 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, зо всіма Додатковими угодами до нього, а саме: Додаткову угоду №1 від 28.07.2008 р. до цього Договору, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №2 від 01.11.2008 р. до цього Договору, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №3 від 29.04.2009 р. до цього Договору, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №4 від 08.09.2011 р. до цього Договору, укладену між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №5 від 23.11.2012 р. до цього Договору, укладену між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Договору іпотеки, укладеного 16.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, який посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №6365, та укладений в забезпечення виконання зобовязань Позичальника, що випливають з вищевказаного Кредитного договору №к-2407 від 16 жовтня 2007 року кредитного договору, Договору поруки №29/09, укладеного 29.04.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку, ОСОБА_5 Поручителем з іншого боку, ОСОБА_1 Боржником із третього боку, який був укладений для забезпечення виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором № к-2407 від 16.10.2007 року, Додаткової угоди №1 від 08 вересня 2011 року до договору поруки №29/09 від 29.04.2009 р, укладеної між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку та ОСОБА_5 Поручителем з іншого боку, та ОСОБА_1 Боржником із третього боку та про виключення з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна - незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 58%, що знаходиться в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, земельної ділянки площею 0,0500 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, що належать позивачу 2 та є предметом Договору іпотеки від 16 жовтня 2007 року.
Від позивачів до суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, а також про те, що вони підтримують позовні вимоги та просять суд їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві та на підставі наявних у справі доказів.
Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в установлений законом порядок та суд не знаходить підстав для визнання причин їх неявки до суду поважними.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивачів, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між відповідачем та позивачем -1 був укладений кредитний договір №к-2407, згідно з яким відповідач на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності надав позивачу-1 кредит в розмірі 71 000 Євро, а позивач-1 зобовязався повернути кредит відповідачу згідно графіку погашення заборгованості за Кредитним договором, а також сплатити процентну винагороду за користування кредитом щомісячно, в розмірі 13, 5 % відсотків річних.
В забезпечення кредитного договору №к-2407 від 16.10.2017 року між позивачем-2 та відповідачем був укладений договір іпотеки від 16.10.2007 року відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання передбачених Кредитним договором зобов'язань позивач -2 передав в іпотеку належне йому майно: незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 58%, що знаходиться в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, а також земельну ділянку площею 0,0500 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області.
Вказаний договір іпотеки був посвідчений 16.10.2007 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №6365.
16 жовтня 2007 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 на підставі ст..73 Закону України «Про нотаріат» та у звязку з посвідченням вказаного договору іпотеки накладна заборона №49 на відчуження зазначеного в договорі незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 58%, що знаходиться в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, яка зареєстрована в реєстрі за №6366, а також накладена заборона №50 на відчуження зазначеної в договорі земельної ділянки площею 0,0500 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, яка зареєстрована в реєстрі за №6367, до припинення чи розірвання зазначеного договору,
28.07. 2008 року між відповідачем та позивачем -1 була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року, згідно якої пункт 3.2 Договору був викладений у наступній редакції: «3.2 Позичальник зобовязується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, до 16 жовтня 2012 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок.
01.11.2008 року між відповідачем та позивачем -1 була укладена Додаткова угода №2 до кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року, згідно якої пункт 2.1 Договору був викладений у наступній редакції: «2.1 Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності Кредитних ресурсів в сумі 71 000 Євро зі сплатою по відсотковій ставці 20 % відсотків річних. Пункт 4.1 Договору викладений в наступній редакції: « Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами в валюті кредиту по процентній ставці 20,0% процентів річних». Всі інші умови Кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007 року залишилися без змін.
29.04.2009 року між відповідачем та позивачем -1 була укладена Додаткова угода №3 до кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року, згідно якої пункти 1, 3.2, 4.3, 5.2 Договору були викладені в новій редакції, в тому числі:
«3.2 Позичальник зобовязується щомісячно в строк з «01» по «10» число (включно) кожного місяця здійснювати погашення судної заборгованості по виданим Кредитним ресурсам починаючи з 13 місяця користування кредитом в розмірі щомісячного Ануітентного платежу, розмір якого по цьому Договору складає 1 278 євро.
«4.3 Позичальник сплачує проценти за користування Кредитними ресурсами щомісячно, в строк з «01» по «10» число (включно) кожного місяця, в складі щомісячного Аннуітентного платежу, розмір якого встановлений п.3.2 цього Договору.
«5.2. Додатковим забезпеченням виконання зобовязань по цьому договору є порука фізичної особи ОСОБА_6, оформлена договором поруки №2049/07 від 16.10.2007 року, ОСОБА_5, яка оформлена договором поруки №29/09 від 29.04.2009 року. В забезпечення виконання зобовязань за цим Договором можуть укладатися інші договори, не вказані в цьому пункті.
Договір № к-2407 від 16.10.2007 року був доповнений пунктом 5.8 наступним змістом:
«5.8 Позичальник зобовязується передати в заставу банку забудову ( літню кухню), розташовану на земельній ділянці за адресою Одеська область, пмт.Таірове, провулок Маячний, 8-а, на протязі двох місяців, з моменту підписання цієї Додаткової угоди. У випадку не виконання цього зобовязання Позичальник зобовязується зробити повне погашення заборгованості по Кредитному договору № к-2407 від 16.10.2007 року, на протязі трьох місяців після закінчення строку, наданого для передачі вищевказаної будівлі Банку».
Додаток №1 до цього Договору був викладений в новій редакції. Інші умови Кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007 року залишилися без змін.
Позичальник зобовязується укласти з банком додаткову угоду до договору застави, в строк не більше 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання цього договору.
08 вересня 2011 року між відповідачем та позивачем-1 була укладена Додаткова угода №4 до кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року, згідно якої пункти 1, 2.1, 3.2, 4.1,4.3 Договору були викладений в новій редакції, в тому числі:
«2.1 Банк передає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 71 000 євро з оплатою за відсотковою ставкою 13,5 % річних».
«3.2 Позичальник зобовязується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим договором, до «16» жовтня 2017 р.
Позичальник зобовязується щомісячно в строк з «01» по «10» число (включно ) кожного місяця, проводити погашення судної заборгованості за виданими Кредитними ресурсами, починаючи з квітня 2012 року користування кредитом, згідно Графіку зниження розміру заборгованості ( Додаток №1) до цієї Додаткової угоди).
На період з «01» жовтня 2011 року по «31» березня 2012 року включно надається відстрочка по сплаті основного боргу за кредитом».
«4.1 Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, по відсотковій ставці 13,5 % відсотків річних».
Додаток №1 до Кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 р. був викладений в новій редакції, починаючи з жовтня 2011 р.
Інші умови Кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 р. були залишені без змін.
23.11.2012 року між відповідачем та позивачем-1 була укладена Додаткова угода №5 до кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року, згідно якої пункти 3.2, 4.3, 7.8 Договору були викладений у новій редакції:
Позичальник зобов'язується щомісяця, в термін з «01» по «10» число (включно) кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами, згідно Графіка зниження розміру заборгованості (Додаток №1 до цієї Додаткової угоди)».
«7.8. За зміну умов кредитного договору Позичальник сплачує Банку комісійну винагороду у розмірі 500,00 грн. (одноразово). Комісія сплачується Позичальником у день підписання цього Договору на рахунок №6110.2.0,1,02.04.002».
Кредитний договір №к-2407 від 16.10.2007р. було доповнено п. 7.9 наступного змісту:
Додаток №1 до Кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007р. був викладений у новій редакції, починаючи з грудня 2012р.
Інші умови Кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007р. були залишені без змін.
29.04.2009 року між відповідачем з одного боку та ОСОБА_5 Поручителем з іншого боку, та позивачем -1 Боржником із третього боку був укладений договір поруки №29/09, предметом якого згідно з п.1.1 цього Договору було зобовязання Поручителя перед Кредитором (Банком) відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором № к-2407 від 16.10.2007 року, укладеним між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у 71 000 євро зі сплатою 20 % процентів річних.
08 вересня 2011 року між відповідачем з одного боку та ОСОБА_5 Поручителем з іншого боку, та позивачем -1 із третього боку була укладена Додаткова угода №1 до договору поруки №29/09 від 29.04.2009 р., згідно з якою п.1.1 цього Договору було викладено в наступній редакції:
«1.1 Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором № к-2407 від 16.10.2007 року, укладеним між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові наданий кредит у 71 000 євро зі сплатою 13,5 % процентів річних.
Інші умови Договору поруки №29/09 від 29.04.2009 р. були залишені без змін.
Як вказують позивачі вищевказані Кредитний договір № к-2407 від 16.10.2007 року, зі всіма Додатковими угодами до нього, договір іпотеки від 16.10.2007 року та договір поруки №29/09 від 29.04.2009 р. є недійсними.
Перевіривши положення кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007 року, зі всіма Додатковими угодами до нього судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі Закон) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Згідно з п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Пунктом 3.1 вказаної постанови Національного банку України визначено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Проте, вказані вимоги нормативних документів відповідачем не були належним чином виконанні при укладенні Кредитного договору.
Так, всупереч вимогам п.п. «д» п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. «в» п. 2.1 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» позивачу -1 відповідачем не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів, тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що така інформація до укладення Кредитного договору позивачу-1 відповідачем не надавалась.
Судом встановлено, що з редакцією кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007р. позивач-1 мав змогу ознайомитись з умовами договору лише в момент його укладення, а відповідно, він не мав можливості належно ознайомитись з умовами кредитного договору.
Згідно із абз. 2 п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.
Відповідно до п. 9 ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів" під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущене істотне порушення прав позивача-1, як споживача фінансових послуг, у зв'язку з чим, він був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати в наслідок її отримання.
Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.
Пунктом 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Пунктом 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено перелік несправедливих умов договору.
Судом встановлено, що кредитний договір № к-2407 від 16.10.2007р. містить положення, які суперечать п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Так, видача кредиту відбулась без своєчасного інформування позивача-1 про реальний розмір кредиту.
Кредит був наданий позивачу -1 в євро, чим самим було порушено абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який встановлює, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.
Вказаний кредитний договір порушує вимоги ст. 626 Цивільного кодексу України, оскільки передбачає тільки наявність прав лише у відповідача, не встановлюючи їх для позивача-1, та навпаки вказаним договором встановлено відповідальність за невиконання умов договору лише для позивача-1, при відсутності відповідальності за порушення умов договору з боку відповідача.
Так, підпунктами 5.3 5.5 п. 5 Кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007р. встановлений обов'язок позичальника укласти договір страхування предмета застави на користь Банку лише на умовах, узгоджених з Банком, за власний рахунок на весь період дії цього Договору. При цьому вигодонабувачем за договором страхування Позичальник зобов'язаний вказати відповідача.
На підставі вказаних умов договору позивачем-1 були укладені договори страхування предмету застави та свого життя на вкрай невигідних для нього умовах, що підтверджується договором №213-80100235 добровільного страхування майна від 16.10.2007 року, договором №213-80100236 добровільного страхування майна від 16.10.2007 року, рахунком №150 від 16.10.2007 року від ЗАТ СК «АРМА», страховим полісом № 023810 від 16.10.2007 р., прибутковим касовим ордером №1761 від 16.10.2007 року про сплату 1575 гвн. 97 коп. за страховим полісом, договором № 141-10/12-1386-20 від 24.11.2009 року добровільного страхування майна, договором № 141-10/12-1387-20 від 24.11.2009 року добровільного страхування майна, договором страхування життя від 21.04.2009 р, квитанцією №45 від 21.0.2009 рок про сплату 1430 грн. згідно полісу про страхування життя, договором № НОМЕР_1 страхування заставного майна від 17.03.2011 року, договором № НОМЕР_2 страхування заставного майна від 17.03.2011 року, квитанцією №1-258 к, № 1-260к від 17.03.2011 року про сплату страхових платежів на загальну суму 1537, 02 грн., договором № 8-к-09-001/15.2/13 від 22.04.2013 року добровільного страхування майна.
Суд вважає дану умову цього кредитного договору такою, що суперечить п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки така умова встановлює обов'язкову для споживача умову, яка фактично не пов'язана з послугою, яку йому надає відповідач, і з якою він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору через те, що відповідачем не було надано такої інформації.
Також, суд вважає дискримінаційними та несправедливими умови банку, встановлені в підпункті 3.4 п. 3 Кредитного договору щодо права банку зупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити Позичальнику в продовженні строку дії Договору, а також вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки згідно з умовами цього Договору при будь-якому незначному порушенні умов кредитного договору, в тому числі у випадках, якщо:
- на підставі наданих Позичальником або інших документів, а також отриманої Банком інформації можна зробити обґрунтований висновок про погіршення фінансового становища Позичальника по відношенню до фінансового стану на момент укладення цього Договору;
- якщо в забезпечення виконання Позичальником зобовязань по цьому Договору був укладений договір поруки та фінансове становище поручителя погіршилося по відношенню до його фінансового становища на момент укладення цього Договору;
- якщо в забезпечення виконання Позичальником зобовязань по цьому Договору був укладений договір застави та виникла порча, пошкодження та загибель заставного майна, або за іншими причинами більш ніж на 10 відсотків знизилася вартість заставного майна по відношенню до вартості на момент укладення договору застави;
- судом порушена справа про банкротство поручителя;
- суттєво змінилася коньюктура кредитного ринку або інших фінансових ринків, якщо такі зміни можуть погіршити суттєве погіршення фінансових результатів та виконання кредитних операцій по цьому Договору для Банка по відношенню до очікуваного фінансового результату на момент укладання цього Договору;
- Позичальник не уклав договір застави на умовах та в строки, вказані в п. 5.1 цього Договору;
- у випадку настання страхового випадку по укладеному на користь Банка договору страхування предмету застави, переданого Позичальником (майновим поручителем) в забезпечення виконання зобовязань за цим Договором;
- якщо в забезпечення виконання зобовязань за цим договором був укладений договір застави, іпотеки, поруки або майнового поручительства, і хто-небудь зі сторін цього договору, державними органами чи третіми особами оскаржує дійсність такого договору, в тому числі заявлена позовна заява про визнання його недійсним, таким що не підлягає виконанню або не укладеним.
У випадку вимоги Банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплати процентів Позичальник зобовязаний провести повне погашення заборгованості за цим Договором, тобто повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти, на протязі 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку.
Іншою підставою для визнання дискримінаційними та несправедливими умови банку суд вважає пункт 5.8 Додаткової угоди № 3 від 29 квітня 2009 року до кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року, згідно якого Позичальник зобовязується передати в заставу банку забудову ( літню кухню), розташовану на земельній ділянці за адресою Одеська область, пмт.Таірове, провулок Маячний, 8-а, на протязі двох місяців, з моменту підписання цієї Додаткової угоди.
У випадку не виконання цього зобовязання Позичальник зобовязується зробити повне погашення заборгованості по Кредитному договору № к-2407 від 16.10.2007 року, на протязі трьох місяців після закінчення строку, наданого для передачі вищевказаної будівлі Банку».
Позичальник зобовязується укласти з банком додаткову угоду до договору застави, в строк не більше 3 (трьох) банківських днів з моменту з моменту підписання цього договору.
Суд також частково приймає до уваги доводи позивача-1, зазначені в позовній заяві, про те, що вказану додаткову угоду № 3 від 29 квітня 2009 року до кредитного договору №к-2407 від 16.10.2007 року, він був вимушений підписати під загрозою дострокового розірвання кредитного договору за ініціативою відповідача, хоча він пояснював, що це зобовязання заздалегідь для нього не є нездійсненим, оскільки він не є власником цього майна та не має право чинити тиск на його власника для виконання цієї несправедливої умови.
Судом також частково приймаються до уваги твердження позивача-1 про те, що він був вимушений укладати зі страховими компаніями, на умовах Банку, вкрай невигідні для нього договори страхування заставного майна та свого життя, так як у випадку невиконання ним цих вимог банку побоювався дострокового розірвання вказаного кредитного договору за ініціативою відповідача.
З наведеного вбачається, що відповідачем в кредитному договорі не зазначено жодної відповідальності в разі невиконання чи неналежного виконання ним умов кредитного договору, однак на позивача-1, як споживача фінансових послуг, покладено жорсткі умови відповідальності, навіть за незначні порушення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливою є умова встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
На переконання суду вищенаведені несправедливі умови кредитного договору не відповідають принципам добросовісності та справедливості, встановлені Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до підпункту 4 п. 5 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.
Відповідно до п. 3.8 Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.
Проте Кредитний договір від 16.10.2007 року не містить таких положень.
Відповідно до п. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною(п. 2 ч. 1 ст. 19).
Підпункт 3 п. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; а також права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлює, що перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
Згідно з п. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.
Відповідно до п. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 22 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Відповідно до п. 4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Згідно п.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Пунктом 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Згідно п.7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Пункт 8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачає, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Судом встановлено, що підпунктом 3.4 п. 3 Кредитного договору передбачено право банку зупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити Позичальнику в продовженні строку дії Договору, а також вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки згідно з умовами цього Договору при будь-якому незначному порушенні умов кредитного договору, в тому числі у випадках, якщо:
- на підставі наданих Позичальником або інших документів, а також отриманої Банком інформації можна зробити обґрунтований висновок про погіршення фінансового становища Позичальника по відношенню до фінансового стану на момент укладення цього Договору;
- якщо в забезпечення виконання Позичальником зобовязань по цьому Договору був укладений договір поруки та фінансове становище поручителя погіршилося по відношенню до його фінансового становища на момент укладення цього Договору;
- якщо в забезпечення виконання Позичальником зобовязань по цьому Договору був укладений договір застави та виникла порча, пошкодження та загибель заставного майна, або за іншими причинами більш ніж на 10 відсотків знизилася вартість заставного майна по відношенню до вартості на момент укладення договору застави;
- судом порушена справа про банкротство поручителя;
- суттєво змінилася коньюктура кредитного ринку або інших фінансових ринків, якщо такі зміни можуть погіршити суттєве погіршення фінансових результатів та виконання кредитних операцій по цьому Договору для Банка по відношенню до очікуваного фінансового результату на момент укладання цього Договору;
- Позичальник не уклав договір застави на умовах та в строки, вказані в п. 5.1 цього Договору;
- у випадку настання страхового випадку по укладеному на користь Банка договору страхування предмету застави, переданого Позичальником (майновим поручителем) в забезпечення виконання зобовязань за цим Договором;
- якщо в забезпечення виконання зобовязань за цим договором був укладений договір застави, іпотеки, поруки або майнового поручительства, і хто-небудь зі сторін цього договору, державними органами чи третіми особами оскаржується дійсність такого договору, в тому числі заявлена позовна заява про визнання його недійсним, таким що не підлягає виконання або не укладеним.
У випадку вимоги Банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплати процентів Позичальник зобовязаний провести повне погашення заборгованості за цим Договором, тобто повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти, на протязі 10 банківських днів з моменту отримання вимоги Банку.
Таким чином, судом встановлено, що цей кредитний договір закріпив несправедливі, жорсткі обов'язки споживача всупереч Цивільного кодексу, Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливою є умова встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
Відповідно до п. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно п. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність.
Стаття 13 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (п.1); при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (п.2); не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до листа Національного банку України від 19.01.2006р. №18-112/219-637 «Про застосування в банківській діяльності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про захист прав споживачів» банкам звернуто увагу на те, що нормами статті 11 цього Закону врегульовано права споживачів на випадок укладення ними кредитних договорів (у тому числі при здійсненні операцій з кредитування банківських рахунків споживачів), відповідно до яких кредитодавець надає кошти на придбання продукції. Зокрема, встановлено вимоги щодо письмової форми таких договорів, визначено обсяг інформації, яку кредитодавець (у тому числі банк) має право вимагати від позичальника (споживача) з метою перевірки платоспроможності останнього, на кредитодавця покладено обов'язок доведення факту передання позичальнику (споживачу) оригіналу такого договору, а також врегульовано інші аспекти відносин між кредитодавцем та позичальником (споживачем), що можуть мати місце під час виконання ними взятих на себе зобов'язань відповідно до укладеного кредитного договору. У зв'язку із вищезазначеним НБУ звертає увагу на можливість виникнення в діяльності банків певних ризиків під час укладення та виконання договорів про споживчий кредит із фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності, що обумовлені нормами статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
З наведеного вбачається, що договір споживчого кредиту - це правочин, який надає споживачу особливі засоби правового захисту, які не притаманні для інших правочинів, що можуть вчинятись за участю банківських установ.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною (п. 2 ч. 1 ст.19). Підприємницька практика є такою що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається інформація для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього кодексу, а згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги доведеність позовних вимог позивача-1 щодо недійсності Кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007 року суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання Кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007 року зі всіма Додатковими угодами до нього недійсним.
Згідно п. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно, недійсність Кредитного договору № к-2407 від 16.10.2007 року вказує на недійсність Договору іпотеки від 16 жовтня 2007 року, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №6365, Договору поруки від 29 квітня 2009 року та Додаткової угоди №1 від 08.09.2011 року до договору поруки №29/09 від 29.04.2009 р.
Окрім цього, судом встановлено, що на момент укладання Договору іпотеки від 16 жовтня 2007 року Закон України «Про іпотеку» не передбачав підстав для передачі в іпотеку обєктів незавершених будівництвом.
Лише тільки після 25 грудня 2008 року, тобто після прийняття Закону України « Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року у Закон України «Про іпотеку» були внесені відповідні зміни, які передбачали передачу в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва - об'єкту будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства.
Так, згідно з цим Законом:
- стаття 1 після абзацу третього була доповнена новим абзацом такого змісту:
"об'єкт незавершеного будівництва - об'єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства".
У зв'язку з цим абзаци четвертий - дванадцятий вважатимуться відповідно абзацами п'ятим - тринадцятим;
- 2) статтю 3 після частини другої доповнено новою частиною такого змісту:
"Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість».
У зв'язку з цим частини третю - шосту вважаються відповідно частинами четвертою - сьомою;
- 3) частину другу статті 5 викладена в такій редакції:
"Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.
Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору";
-4) частину другу статті 16 викладена в такій редакції:
"Передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них";
-5) у статті 36: друге речення частини першої викласти в такій редакції:
"Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки";
-частина третя була викладена в такій редакції:
"Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати";
6) частину першу статті 37 викладена в такій редакції:
"Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення
вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання";
-7) у статті 38: перше речення частини першої викласти в такій редакції:
"Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір".
Отже, суд приходить до висновку про те, що відсутність на момент укладання договору іпотеки 16.10.2007 року такої правової підстави для передачі в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва - об'єкту будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства, є також додатковою підставою для визнання цього договору іпотеки недійсним.
Згідно п. 253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року та зареєстрованої Міністерством юстиції України 03.03.2004 року за №283/8882, нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за заявою, зокрема, заставодавця (іпотекодавця) у разі визнання рішенням суду договору застави (іпотеки) недійсним.
Виходячи з вище викладеного, Договір іпотеки від 16.10.2007 року, який був укладений між позивачем -2 та Відповідачем, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано майно: незакінчене будівництвом житловий будинок готовністю 58%, що знаходиться в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, а також земельна ділянка площею 0,0500 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, суд вважає визнати недійсним у зв'язку з недійсністю основного зобов'язання та відсутністю правових підстав на момент його укладання, на момент 16.10.2007 року для передачі в іпотеку об'єкту незавершеного будівництва - об'єкту будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію відповідно до законодавства, зобов'язавши органи нотаріату виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи про іпотеку та заборону відчуження вказаного майна.
Враховуючи те, що, оскільки основний кредитний Договір, Договір іпотеки та Договір поруки є недійсними, наслідком цього є недійсність всіх підписаних змін та доповнень до цих Договорів та інших договорів.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг», постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року, ст.ст. З, 13, 16, 203, 215, 217, 230, 236, 525, 601, 611, 626 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки недійсними, а також про виключення з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна задовольнити.
Визнати Кредитний договір №к-2407, укладений 16 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, зо всіма Додатковими угодами до нього, а саме: Додаткову угоду №1 від 28.07.2008 р. до цього Договору, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №2 від 01.11.2008 р. до цього Договору, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №3 від 29.04.2009 р. до цього Договору, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №4 від 08.09.2011 р. до цього Договору, укладену між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, Додаткову угоду №5 від 23.11.2012 р. до цього Договору, укладеною між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 недійсними.
Визнати Договір іпотеки, укладений 16.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, який посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №6365, та укладений в забезпечення виконання зобовязань Позичальника, що випливають з вищевказаного Кредитного договору №к-2407 від 16 жовтня 2007 року кредитного договору недійсним.
Визнати Договір поруки №29/09, укладений 29.04.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку, ОСОБА_5 Поручителем з іншого боку, ОСОБА_1 Боржником із третього боку, який був укладений для забезпечення виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором № к-2407 від 16.10.2007 року, Додаткову угоду №1 від 08 вересня 2011 року до договору поруки №29/09 від 29.04.2009 р, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» з одного боку та ОСОБА_5 Поручителем з іншого боку, та ОСОБА_1 Боржником із третього боку недійсними.
Зобов'язати ОСОБА_3, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, зняти заборону відчуження майна, шляхом вчинення відповідних нотаріальних дій по зняттю заборони на відчуження незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 58%, що знаходиться в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, а також земельної ділянки площею 0,0500 га, що знаходиться на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в селищі міського типу Таїрове по провулку Маячний під номером «вісім «а», Овідіопольського району Одеської області, що належать ОСОБА_2 та є предметом Договору іпотеки від 16 жовтня 2007 року, шляхом виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна під № 49 від 16.10.2007 року, яка зареєстрована в реєстрі за №6366, а також під №50 від 16.10.2007 року, яка зареєстрована в реєстрі за №6367, та виключення запису з Державного реєстру іпотек № 6365 від 16.10.2007 р. на суму основного зобов'язання 71 000,00 євро.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через місцевий суд, що ухвалив оскаржуване рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.К. Кочко