22-ц/775/845/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Шатілова Л.Г.
Категорія 39 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Песоцької Л.І., Ткаченко Т.Б.,

секретар - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 7 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, усунення від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому зазначала, що з 14.07.2000 р. знаходилася у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_4 по день його смерті 28.03.2015року. В період з 2012-2014р. у ОСОБА_4 були виявлені ряд захворювань, у зв'язку з якими він потребував медичного лікування, додаткових коштів на лікування та сторонньої допомоги. Батько ОСОБА_4 - відповідач по справі ОСОБА_2 - допомогу, яку потребував ОСОБА_4, не надавав, хоча мав можливість, оскільки отримує пенсію і проживає з дочкою. У звязку із відкриттям спадщини після смерті ОСОБА_4, позивач просила встановити факт її проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті 28.03.2015р., визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 28.03.2015р.. Також просила усунути спадкоємця ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті його сина, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.10.2015р., видане відповідачу на квартиру АДРЕСА_1, що належала померлому ОСОБА_5, й визнати за позивачем право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на зазначену квартиру, на заробітну платню в ЗАТ «АзовЕлетроСталь», що не отримав спадкодавець, та на не отриману ним пенсію в Жовтневому УПФУ.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 7 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті 28.03.2015 року. Визнано ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 28.03.2015р.

У задоволені позову ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2015р. на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та про визнання за ОСОБА_3 права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 8 липня 2016 року повернуто ОСОБА_3 судовий збір, що сплачений 30.09.2015 року квитанцією № 0.0.441693496.1 у Маріупольській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 791,14 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1038,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, просив рішення від 07.04.2016 року в частині встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволені таких вимог.

В скарзі зазначає, що судом в порушення ст.ст. 58,89 ЦПК України неповно було з'ясовано усі обставини по справі, невірно надано оцінку наявним доказам у справи. Зокрема вказував, що письмові докази, надані позивачем, носять суперечливий характер в порівнянні з іншими наявними доказами по справі, а допитані у суді першої інстанції свідки не дали точної інформації щодо характеру та тривалості стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Вважає, що судом при ухвалені оскаржуваного рішення порушено норми ст.256 ЦПК України, оскільки відмовивши в позовних вимогах про усунення відповідача від права на спадкування за законом, визнання недійсним свідоцтва про спадщину та визнання права на спадщину за законом за позивачем, які випливали з встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сімєю, суд не вказав, для чого такий факт встановлювався, які правовідносини з нього виникають, змінюються чи припиняються, і визнання позивача спадкоємицею четвертої черги за законом не створює для неї жодних майнових прав, оскільки відповідач є спадкоємцем першої черги.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_2, який надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_6, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, заперечення ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_7, які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.03.2015р. помер ОСОБА_4. (а.с.7) Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.18-19). Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв його батько ОСОБА_2, оскільки у встановлений законом строк відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1269 ЦК України звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.91). 06.10.2015р. ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с.122).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2015р. на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та визнання за нею права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, суд першої інстанції керуючись ст.ст. 1224, 1301 ЦК України встановив, що ОСОБА_4 не знаходився в безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги від батька тому підстав для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом немає. Крім того, ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги на законних підставах прийняв спадщину після смерті сина ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 6 жовтня 2015 року зареєстрованого в реєстрі за № 2863.

Рішення в цій частині ніким не оскаржується.

У відповідності до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зі справи вбачається, що заявником оскаржується рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті, 28.03.2015 року. В частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про усунення відповідача від права на спадкування за законом, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.10.2015р. на ім'я ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, відповідач рішення не оскаржує.

Тому, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах апеляційного оскарження, колегія суддів перевіряє законність рішення суду лише в частині встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_3 з померлим ОСОБА_4.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті, 28.03.2015р., суд виходив з того, що позивачем надані достатні докази, що підтверджують факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті, і позов в цій частині підлягає задоволенню, у звязку з чим вважав можливим і визнати позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 28.03.2015р.

Однак з висновками суду першої інстанції в цій частині колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Позивач звернулася до суду з вимогами про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті 28.03.2015 року у звязку із тим, що вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом і претендує на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_4

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2000р. по 2007 р. ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю у АДРЕСА_4, потім, до моменту смерті ОСОБА_4 вони проживали у кв.№23 в буд. № 127а по пр. Металургів в м. Маріуполі.

Тому судом задоволено вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті, і, відповідно, визнано ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті померлого ОСОБА_4.

Відповідно до положень ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Між тим, суд першої інстанції, встановлюючи факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та одночасно відмовляючи у задоволенні позову про усунення від права на спадкування за законом, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання за ОСОБА_3 права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, не звернув уваги на те, що, виходячи зі змісту ст. 256 ЦПК України та правової природи окремого провадження, встановлення юридичного факту можливе і потрібне тоді, коли від встановлення факту, який має юридичне значення, залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав особи. Проте, відмовивши у задоволені вище зазначених позовних вимог, які були наслідком встановлення зазначеного вище юридичного факту, суд першої інстанції не вказав, для чого такий факт встановлювався і які правовідносини з нього виникають, змінюються чи припиняються.

Крім того, представник відповідача пояснила апеляційному суду, і позивач підтвердила, що в суді першої інстанції розглядається інша справа між тими ж сторонами про визнання за ОСОБА_3 права власності на майно, придбане під час проживання однією сімєю сумісно із померлим ОСОБА_4 в період, встановлений оскаржуваним рішенням.

За таких обставин рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області суду є таким, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем однією сімєю і ухвалення рішення про відмову в таких позовних вимогах. У звязку з викладеним колегія суддів не перевіряє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог про встановлення факту проживання позивача однією сімєю із померлим ОСОБА_4, і не аналізує надані докази.

Частиною 3 статті 303 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Отже, у звязку із тим, що колегія суддів дійшла до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем однією сімєю і ухвалення рішення про відмову в таких позовних вимогах, то немає підстав для задоволення вимог позивача про визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з ухвалою рішення про відмову у вимогах встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання спадкоємцем четвертої черги.

Додатковим рішенням суду від 8 липня 2016 року повернуто ОСОБА_3 суму зайво сплаченого судового збору у розмірі 791,14 грн. та у звязку із частковим задоволенням її вимог стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1038,40 грн.

Пунктом 20 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року розяснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

У звязку із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_3, і у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України додаткове рішення суду від 08 липня 2016 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 1038 грн. 40 копійок також підлягає скасуванню, оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмовлення у задоволенні вимог немайнового характеру, що стосуються встановлення факту проживання однією сімєю з померлим та визнання позивача спадкоємцем за законом.

Також у відповідності до вимог ст..88 ЦПК України у звязку із задоволенням скарги з позивача на користь відповідача у відшкодування судових втрат слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 536,80 грн..

Керуючись ст.ст.303,307,309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 7 квітня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю і визнання спадкоємцем четвертої черги .

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з ОСОБА_4 в період з 2000 року по день його смерті 28.03.2015 року та визнання спадкоємцем четвертої черги відмовити.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 8 липня 2016 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 1038 грн. 40 копійок скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 536 (пятсот тридцять шість ) грн. 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_1

ОСОБА_8

ОСОБА_9