Справа № 344/5761/15-ц
Провадження № 2/344/1320/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позов ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 06/10/2006 р. позивач та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №IFU0GK00000264, відповідно до якого відповідачу надано позику на суму 87579 доларів США під 10,08% річних до 06/10/2021 р., однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, позивач нарахував заборгованість, яку відповідач не сплатив. На забезпечення виконання зобов`язань сторони уклали договір іпотеки, за яким передано в іпотеку квартири. Тому позивач просив суд звернути стягнення на предмети іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

Представник відповідача самовільно залишив судове засідання після подання ним суду клопотання про призначення судової експертизи, яке як встановлено судом було позбавлено правових підстав та спрямовано на затягування судового розгляду, також представник відповідача заздалегідь не подав суду клопотань про відкладення судового засідання, доказів наявності поважних причин для неявки в судове засідання; дії щодо затягування судового розгляду раніше неодноразово вчинялись стороною відповідача у формі подання заяв про перегляд заочного рішення із зазначенням обставин необхідності подання доказів, заяв, клопотань та не подання відповідних доказів і заяв.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_5 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідачі належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі. Отже вони реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідачів було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування їх заперечення і спростування позову.

Судом встановлено наступні обставини.

06/10/2006 р. позивач та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №IFU0GK00000264, відповідно до якого відповідачу надано позику на суму 87579 доларів США під 10,08% річних до 06/10/2021 р.

06/10/2006 р. ОСОБА_3 придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1, м. Івано-Франківськ.

06/10/2006 р. ОСОБА_4 уклала з позивачем іпотечний договір, відповідно до його зобов`язалась за зобов`язаннями ОСОБА_3 за кредитним договором №IFU0GK00000264 квартирою за адресою АДРЕСА_1, м. Івано-Франківськ. за вказаним договором ОСОБА_3 передав в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позичальник не надав суду жодного доказу або обґрунтованого розрахунку на спростування позову.

Відповідачі не подали суду жодної заяви про застосування позовної давності, або про зменшення розміру неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з цим відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так само в ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Разом з цим відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Тому подання доказів, надання суду пояснень і доводів на спростування позову законом покладено безпосередньо на відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року вказано, що за змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобовязання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Тому позов обґрунтовано належними правовими підставами в частині звернення стягнення на предмети іпотеки в межах вимог позивача з урахуванням неналежного виконання та невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором.

Разом з цим відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Так в п. 29 іпотечного договору від 06/10/2006 р. в якості позасудового способу звернення стягнення на предмет іоптеки передбачено сторонами відчуження предметів іпотеки позивачем будь-яким способом, для чого відповідачі надали відповідні повноваження позивачу.

Отже вказаний спосіб відчуження предметів іпотеки сторони не визначили в якості способу звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а визначили його виключно для позасудового способу вирішення їх спорів.

Так позивач не надав суду доказів того, що існує порушення його права щодо реалізації ним зазначених в п. 29 іпотечного договору прав.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Таким чином сторони спору не визначили в їх договорі способу захисту прав кредитора для судового способу вирішення їх спору у виді продажу майна від імені іпотекодавця із наданням йому прав для посвідчення відповідного договору.

Вказаний висновок також підтверджується тим, що позивача просив саме суд про надання йому прав на відчуження предметів іпотеки.

Разом з цим положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону відчуження предметів застави за правових підстав, що вказані у відповідному законі.

У свою чергу прохання позивача про надання йому прав на відчуження предмета іпотеки від власного імені, поза процедурами, визначеними положеннями Закону України «Про виконавче провадження» призвело б до порушення відповідного мораторію.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFU0GK00000264 від 06/10/2006 р. в розмірі 150244,07 доларів США (70500 доларів США заборгованості за кредитом, 33155,54 доларів США заборгованості за відсотками, 6847,98 доларів США комісії, 39737,16 доларів США пені) звернути стягнення на предмети іпотеки: квартиру загальною площею 89,20 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1, м. Івано-Франківськ, 76000 та квартиру загальною площею 43,20 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_3 м. Івано-Франківськ, шляхом проведення прилюдних торгів;

початкову вартість предметів іпотеки визначити на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності в порядку та у спосіб, що передбачені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» на час відчуження предметів іпотеки, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

в іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Приватбанк» судові витрати в сумі 1820 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський