н/п 2/490/435/2016 Справа № 490/7120/14-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі - Гудковій Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк, третя особа - ОСОБА_1 про припинення поруки,

в с т а н о в и в:

В червні 2014 року Публічне акціонерне товариство Перший український міжнародний банк ( далі - Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову вказує, що 12 травня 2008р. між сторонами укладено кредитний договір №6411454, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 14315,00 доларів США, під 13,49 відсотків річних, цільове призначення кредиту - купівля транспортного засобу "Шевролє Авео", строком повернення до 12 травня 2015 року. В зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору і станом на 30.04.2014 року має прострочену заборгованість на загальну суму 7806,10 доларів США, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 6700,93 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками - 1105,17 доларів США, пеня 459,58 доларів США, штраф відповідно до п.п.4.3.2-4.3.6 договору - 143,15 доларів США, штраф щодо порушення обов'язків за договором страхування-7600грн. Також в забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору укладено договір поруки № 6413007 від 12.05.2008р., та додаткові угоди від 31.01.2012р. та від 08.08.2012р. до договору поруки, відповідно до яких відповідач ОСОБА_2 виступив поручителем відповідача ОСОБА_1 та взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати за його зобов`язаннями, що виникають з умов кредитного договору №6411454 від 12.05.2008р.

Ухвалою суду від 08 грудня 2015 року скасовано заочне рішення по справі про задоволення позову.

20 січня 2016 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2М, до Банку , в якому просила припинити поруку за невиконання зобов'язання боржником ОСОБА_1, які виникли з Договору поруки від 12 травня 2008 року та додаткової угоди від 08 серпня 2012 року, посилаючись на ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня, коли боржник припинив виконувати свої зобов'язання в січні 2013 року , не звернувся з вимогою до поручителя.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовльнити.

Представник відповідача у судове засідання надав суду заяву, в якій позовні вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а у задоволенні первісного позову - відмовити.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк (державна реєстрація змін 27.09.2012р.) позивач є правонаступником Закритого акціонерного товариства Перший український міжнародний банк.

Судом встановлено, що 12 травня 2008р. між ЗАТПерший український міжнародний банк та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 6411454, відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов'язався надати останньому кредит в розмірі 14315,00 доларів США, під 13,49 відсотків річних, цільове призначення кредиту - купівля транспортного засобу "Шевролє Авео", строк повернення кредиту - 12.05.2015р.

Також між сторонами було укладено додаткові угоди до вкаазаного кредитного договору - додаткова угода №13812811 від 31.01.2012р. та №16563702 від 08.08.2012року, якими було уточнено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до кредитного договору № 6411454 від 12.05.2008р., зокрема п.1.3 договору -проценти з користування кредитом: процентна ставка за користування кредитом становить 13,49% (тринадцять цілих сорок девять відсотків) процентів річних. Проценти сплачуються Позичальником в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.3.2 Договору - надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку №220371127 в філії ПУМБ м. Миколаєві, МФО 326126, який відкривається банком для обліку сум, наданих позичальникові в кредит за цим договором, картковий рахунок позичальника №4799, відкритий в гривнях в філії ПУМБ в м.Миколаєві, МФО 326126, відкривається позичальнику банком.

Відповідно до п.3.1.1 Договору - за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку проценти за ставкою зазначеною в п.1.3 цього Договору, в порядку і на умовах, обумовлених п.3.1.2 та 3.1.3 цього Договору, а у випадку порушення зобовязань з повернення кредиту за ставкою та на умовах, зазначених в п.3.1.4. цього Договору. Відповідно до п.3.1.4. договору - у випадку порушення зобовязань з повернення кредиту, нарахування процентів на заборгованість за основною сумою кредиту, яку не було своєчасно повернуто позичальником відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів користування кредитом, закріпленим в Додатку №1 до цього Договору, здійснюється щоденно на суму такої заборгованості ставкою 13,49% (тринадцять цілих сорок девять відсотків) процентів річних, виходячи з 360(триста шістдесят) днів у році. Відповідно до п.3.2.1. Договору - позичальник зобовязний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користуванням кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується сторонами невідємною частиною Договору. Відповідно до п.3.5.2. Договору - позичальник має право у будь-який час достроково повністю або частково повернути кредит. Достроково надані банку кошти спрямовують у рахунок повернення кредиту виключно в день чергового платежу в рахунок погашення заборгованості цим договором ,що визначаються графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом ,наведеному у Додатку №1 до цього Договір, при цьому з цього дня пропорційно зменшуються всі наступні кредити ,які підлягають поверненню Позичальникові відповідно до графіку наведеному у Додатку №1 до цього договору.

Відповідно до п.5.2. договору - у разі порушення позичальником строків виконання зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банку пеню у розмірі подвійної облікової стану Національного банку України ,що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконання зобовязань за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.4. Договору - за кожний випадок порушення позичальником обовязків щодо поновлення дії договорів страхування передбачених п.4.3. цього Договору позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 10%(десять відсотків)мінімальної страхової суми на яку відповідно до з вимогами зазначеного пункту Договору має бути укладений договір страхування.

Судом досліджено виписку по картковому рахунку ОСОБА_1, що обслуговується в відділенні ПУМБ м.Миколаїв по договору № 6411454 від 12.05.2008р. за період з 12.05.2008р. по 30.04.2014р. , згідно якої позивачем зараховано грошові кошти на картковий рахунок відповідача для оплати за договором купівлі-продажу автомобіля №877 від 08.05.2008р.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, загальна заборгованість за кредитом станом на 30.04.2014р. складає 7806,10 доларів США, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 6700,93 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками - 1105,17 доларів США, пеня - 459,58 доларів США, штраф відповідно до п.п.4.3.2-4.3.6 договору - 143,15 доларів США, штраф щодо порушення обов'язків за договором страхування - 7600грн.

Таким чином, суд доходить до висновку, що відповідачі умови кредитного договору та договору поруки належним чином не виконують, у звязку з чим утворилася заборгованість перед Банком у вказаному розмірі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог Банку в частині стягнення штрафу у розмірі 143,15 доларів США за порушення пп.4.3.2-4.3.6 Кредитного договору.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За такого, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, передбаченого Умовами та правилам, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Що стосується нарахованого штрафу розмірі 7600 грн. за порушення відповідачем обовязку щодо поновлення дії договорів страхування, то у задволенні цих вимог також слід відмовити за відсутності вини відповідача. Так, заставний автомобіль був застрахвований за Договором добровільного страхування транспортного засобу дз 22 литопада 2010 року по 21 листопада 2011 року. Як вбачається з Постанови про порушення кримінальної справи від 05.05.2012 року та Постанови від 22.08.2012 року ст.слідчого Косомольського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області , заставний автомобіль ОСОБА_3 , н/з ВЕ 2004 АМ, який перебував на законних підставах у ОСОБА_4, і якій належить ОСОБА_1 був шахрайським шляхом викрадений не встановленою особою.

Станом на 2014 рік справа перебуває на стадії розгляду, винну особу оголошено в розшук, автомобіль не знайдено.

За такого, безпідставним є нарахування штрафу за порушення умов своєчасності укладання договору страхування заставного автомобіля за умови його викрадення і вибуття із законного володіння власника ОСОБА_1

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, стягненню на користь банку підлягає заборгованість за кредитним договором у розмірі 7662,95 доларів США, яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 6700,93 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками - 1105,17 доларів США, пеня - 459,58 доларів США.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник припинив виконувати зобовязання з своєчасного погашення заборгованості з лютого 2013 року.

В січні 2014 року відповідачам було надіслано вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту протягом 30 календарних днів, яку ОСОБА_2М, отримала 24 січня 2014 року.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У пункті 24 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено правила застосування цього положення закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК). Особливо важливим при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК є встановлення строку виконання основного зобовязання, після спливу шестимісячного строку якого в разі непредявлення вимог до поручителя порука є припиненою.

Це повязано з тим, що згідно з ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відлік шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя починається у разі зміни кредитором строку виконання основного зобовязання (наприклад, направ- ленням вимоги про дострокове погашення кредиту), але за умови, що в договорі поруки такий строк не встановлено. Це випливає з аналізу змісту ч. 4 ст. 559 ЦК. При вирішенні спорів, що стосуються припинення поруки внаслідок закінчення строку, встановленого в договорі поруки, судам слід звертати увагу на те, що строки, встановлені в ч. 4 ст. 559 ЦК (шість місяців, один рік), не є строками позовної давності, до них не застосовуються положення глави 19 ЦК, оскільки вони встановлені для виконання зобовязання, а не для захисту порушеного права.

Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України отримав право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості та предявлення відповідних вимог до позичальника та поручителя з лютого-березня 2013 року.

Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення Банком вимог до поручителя розпочався в березні та закінчився у вересні 2013 року. У вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив.

Натомість судом встановлено, що позов Банку про стягнення заборгованості із позивачки подано у червні 2014 року.

Отже, позивачем за зустрічним позовом доведено, а відповідачем не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку.

Аналогічний правовий висновок міститься і в правових позиціях Верховного Суду України у справах № 6-263цс15 від 07.10.2015 року ; № 6-190цс14 від 21.01.2015 року; 6-2056цс15 від 11.11.2015 року.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову є обгрунтованими і підлягають задоволенню, адже банк звернувся до суду з позовом до поручителя після спливу шестимісячного строку, який сплинув в вересні 2013 року.

За такого первісний позов Банку підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення кредитної заборгованості у загальному розмірі 7662,95 доларів США - з відповідача ОСОБА_1 як позичальника за даним договором.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути суму сплаченого судового збору в сумі 1066,14грн. , а з Банку на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 - судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України,ст.ст.554,1051,1054 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний банк -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний банк заборгованість за кредитним договором № 6411454 від 12 травня 2008 року у розмірі 7662,95 доларів США (еквівалент 205 443 грн. 69 грн.), яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 6700,93 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками - 1105,17 доларів США, пеня - 459,58 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний банк витрати по сплаті судового збору в розмірі 1066,14грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 -задовольнити.

Визнати поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 6413007 від 12 травня 2008 року , укладений між нею та ЗАТ Перший Український Міжнародний банк в забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 6411454 від 12 травня 2008 року- припиненою з жовтня 2013 року.

Стягнути Публічного акціонерного товариства Перший Український Міжнародний банк на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва.

Суддя О.А.Гуденко