АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1894/2016 Головуючий у 1-й інстанції:
Провадження 22-ц/1894/16 ОСОБА_1
Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року серпня місяця 25 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючий: Радченко С.В.

Судді: Вербицька Л.І.,

ОСОБА_2

Секретар: Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, треті особи: служба в справах дітей Новокаховської міської ради Херсонської області, державний нотаріус Новокаховської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на ту обставину, що 29.01.2007 року державним нотаріусом Новокаховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області ОСОБА_7 було посвідчено договори дарування на 1/2 частину будинку № 9 з відповідною частиною господарчих та побутових споруд, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, по вул. Межевича, а також будинок садибного типу №27 з земельною ділянкою площею 873 кв.м., що знаходиться по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, за якими він подарував належне йому нерухоме майно ОСОБА_6, законним представником якого була ОСОБА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є онуком та донькою його колишньої дружини ОСОБА_8 За час їх шлюбу, він після перенесеного в 1996 році субарахноідального крововиливу, отримав 2 групу інвалідності, внаслідок чого почав страждати на церебросклероз та дисциркуляторну енцефалопатію та інші захворювання, що потягли за собою погіршення зору, потребував постійного стороннього догляду. В 2006 році його дружина захворіла на онкологічне захворювання. З рідними синами він не спілкувався, вони з дружиною потребували догляду і його дружина вмовила укласти договір довічного утримання зі своєю рідною донькою ОСОБА_4 і переписати все його майно на неї, щоб вона надавала щомісячне матеріальне утримання та допомагала по господарству. Відчужувати належні йому будинки він не мав наміру, бо йому ніде було жити. За пропозицією відповідача, вона взяла на себе всі організаційні заходи по оформленню договору. 29.01.2007 року ОСОБА_4 повідомила, що нотаріус чекає і вони можуть оформлювати договір. В день укладення договорів, він почував себе погано, під час друкування договорів не був присутній, чекав на вулиці, зайшов до нотаріуса для підписання договорів, тексту договорів не читав, зважаючи на довірливі стосунки, був впевнений, що підписував саме договір довічного утримання. Не мав можливості прочитати договори через поганий зір та запаморочення. 07.06.2007 року померла його дружина, а ОСОБА_4 матеріальної допомоги не надавала. Згодом він зустрів жінку, яка погодилася допомагати йому по господарству. В першій половині 2015 року відповідач, зустрівши його на вулиці, почала погрожувати, що вигоне з будинку, якщо він зареєструє в будинку свою співмешканку. Він не звернув на це уваги, бо вважав себе власником будинку, але коли погрози почали повторюватися, він звернувся за юридичною допомогою і дізнався, що власником будинку по вул. Межевича, 9 в смт. Дніпряни є ОСОБА_6, як і власником будинку № 27 по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни Херсонської області. Вважає, що він діяв під впливом помилки відносно правової природи угоди, прав та обовязків сторін, оскільки ніколи не збирався передавати у власність будинок, який він самостійно збудував та проживав в ньому все своє життя. Посилаючись на положення статті 229 ЦК України, просив суд визнати недійсними опорювані договори дарування.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 липня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини будинку № 9 по вул. Межевича в смт. Дніпряни в м. Нова Каховка Херсонської області, укладений 29.01.2007 року між ОСОБА_5 як дарувальником та ОСОБА_4, яка діяла від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 Визнано недійсним договір дарування будинку садибного типу № 27 по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, укладений 29.01.2007 року між ОСОБА_5 як дарувальником та ОСОБА_4, яка діяла від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори, ОСОБА_7 Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Письмові заперечення на адресу апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2007 року ОСОБА_5 уклав договір дарування з ОСОБА_4, яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_6, а саме: діючи добровільно, і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали цей договір про таке : дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар належний дарувальнику житловий будинок № 27 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонська область по вул. Новолагерській. В п.7 зазначеного Договору зазначено, що сторони підтверджують, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Цього ж дня, 29.01.2007 року ОСОБА_5 уклав аналогічний договір дарування з ОСОБА_4, яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_6 1/2 частини житлового будинку № 9 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонська область по вул. Межевича. В п.7 зазначеного Договору також зазначено, що сторони підтверджують, що ї волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. При цьому обдарований зобовязується надати право безоплатного довічного проживання у відчужуваній частині будинку ОСОБА_5 (а.с.11, 13).

ОСОБА_5 зареєстрований за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1 на час укладення договору дарування частини житлового будинку до цього часу. З медичних довідок та історії хвороби ОСОБА_5 за 2002 рік, 1998 рік, 2015 рік слідує, що позивач страждає на церебросклероз, ДЕП 2 ступеню, артеріальну гіпертензію. З індивідуальної програми реабілітації інваліда слідує, що ОСОБА_5 було встановлено 2 групу інвалідності; клініко функціональний діагноз : наслідки перенесеного 09.11.1997 року спонтанного субарахноідальноо крововиливу, синдром ВСД. З квитанцій вбачається, що позивач протягом 2013-2015 року сплачував грошові кошти за комунальні послуги та земельний податок. З його пояснень слідує, що весь час він утримував житловий будинок.

З витягу з рішення Новокаховської міської ради від 21.12.2016 року № 344 «Про здійснення правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти» вбачається, що ОСОБА_5 отримав дозвіл підписати в нотаріальній конторі договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою : селище Дніпряни, вул. Межевича, 9, право користування яким має неповнолітній ОСОБА_6, оскільки дитина набуває право власності на дане житло. З реєстру № 2-19 для реєстрації нотаріальних дій з 04.01.2007 року до 25 липня 2007 року слідує, що ОСОБА_5 розписувався у вказаному журналі за отримання договорів дарування від 29.01.2007 року та копій договорів.

З довідки про склад сім'ї від 21.01.2003 року, 14.11.2006 року слідує, що разом з ОСОБА_5 за адресою : смт. Дніпряни вул. Межевича, 9 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Визнаючи договори дарування від 29.01.2007 року недійсними на підставі ст.229 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача було відсутнє волевиявлення на передачу свого нерухомого майна у власність ОСОБА_6 безоплатно, він помилявся щодо природи договору та неправильно сприйняв фактичні обставини правочину.

Проте, такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення по справі нового рішення.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до ст. ст. 229 - 233 ЦК Україниправочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч. 1 ст. 229 та ст. ст. 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-202цс15), 16 березня 2016 року (справа № 6-93цс16), 27 квітня 2016 року (справа №6-372цс16).

Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду України, суд першої інстанції не звернув уваги, що фактичні обставини в розглянутих Верховним Судом справах різняться з обставинами, встановленими при розгляді даної справи.

Із встановлених судом, в межах наданих позивачем доказів обставин справи вбачається, що передаючи у власність малолітнього ОСОБА_6 за договорами дарування частину домоволодіння та садовий будиночок, ОСОБА_5 не мав на увазі можливість отримання матеріальних благ, догляду і іншої необхідної допомоги, оскільки після укладених договорів позивач не вимагав від обдарованого чи його матері будьяких вигод для себе. Та обставина, що ОСОБА_5 залишився проживати у подарованій ним частині будинку та оплата ним комунальних послуг не може свідчити про відсутність його волевиявлення на її відчуження, оскільки умова довічного проживання в подарованому домоволодінні була прописана в оспорюваному договорі. Крім того, дії дарувальника, що передували укладенню договорів, а саме отримання ним дозволу органу опіки та піклування на відчуження нерухомості (шляхом дарування), а також дії після вчинення правочинів, а саме отримання особисто копій договорів дарування у нотаріуса в 2007 році дають підстави вважати про обізнаність та цілковиту згоду щодо вчинення правочинів саме дарування, а не абияких інших. Суд першої інстанції не дав оцінки тому факту, що прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ є прийняттям дарунка (ч.4 ст.722 ЦК), а судом встановлено, що оригінали документів про вчинення оспорюваних правочинів знаходяться у відповідача.

Висновок суду про те, що незадовільний стан здоровя позивача та його похилий вік (59 років) вплинули на його волевиявлення під час вчинення правочинів також не знайшов свого підтвердження при дослідженні обставин справи, оскільки позивачем надано докази про тяжке захворювання, яке потягло призначення інвалідності у 1997 році, тобто за десять років до укладення оспорюваних договорів, та звернення до лікарів у 2002 та 2015 роках, тоді як за пять років до вчинення правочинів та через десять років після його вчинення у 2007 році, будь-яких даних про незадовільний стан здоровя ОСОБА_5, який би міг вплинути на його волевиявлення, позивачем не надано.

Враховуючи наведене та зважаючи на особливості суті та змісту договору дарування, колегія суддів приходить до висновку, що воля дарувальника ОСОБА_5 в оспорених правочинах відповідала його дійсним намірам по розпорядженню власністю, оскільки наявність підстав, які б свідчили, що договори дарування укладені внаслідок істотної помилки при перевірці обґрунтованості позовних вимог, колегією суддів не встановлено і такі підстави позивачем не доведені. Позивач та його представник не навели належних і допустимих доказів, на підтвердження, що помилка ОСОБА_5 при укладенні договорів дарування дійсно мала місце, що вона має істотне значення і що він помилявся щодо наслідків укладення договору.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.229, 717 ЦК України, ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційу скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 липня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про визнання договорів дарування недійсними відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.В.Радченко

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_2