Номер провадження: 22-ц/785/4315/16
Головуючий у першій інстанції Іванчук
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Громіка Р.Д.

ОСОБА_1

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Комінтерніського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року, -

встановила:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

В судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки - ОСОБА_6 послався на слідуюче:

В вересні 2004 року позивачка домовилася з відповідачем про купівлю-продаж житлового будинку №11 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в селі Фонтанка, по вулиці Лесі Українки Комінтернівського району, Одеської області.

У виконання домовленості відповідач передав позивачці, належний йому на праві приватної власності, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а - позивачка передала відповідачу обговорену грошову суму.

Укладена між сторонами угода в момент виконання нотаріально не посвідчувалася, але відповідач обіцяв це зробити в майбутньому. Дану обіцянку відповідач так і не виконав. Спочатку відповідач відкладав належне оформлення угоди на пізніший час, а потім почав уникати зустрічі з позивачкою, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Комінтерніського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку № 11 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в селі Фонтанка, по вулиця Лесі Українки, Комінтернівського району, Одеської області, за яким ОСОБА_3 виступив продавцем, а ОСОБА_2 - покупцем - дійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на житловий будинок № 11 з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Фонтанка, по вулиці Лесі Українки, Комінтернівського району, Одеської області.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в вересні 2004 року позивачка домовилася з відповідачем про купівлю-продаж житлового будинку № 11 з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в селі Фонтанка, по вулиці Лесі Українки Комінтернівського району, Одеської області.

Позивачка у виконання умов домовленості розрахувалася з відповідачем в повному обсязі за придбаний житловий будинок. В майбутньому відповідач обіцяв нотаріально посвідчити виконану угоду, але в продовж 2,5 років, з різних причин так і не виконав.

Укладена між сторонами угода в момент виконання нотаріально не посвідчувалась.

На даний період позивачка мешкає в придбаному у відповідача житловому будинку.

Відповідно до довідки Фонтанської сільської ради житловий будинок за адресою вул. Л.Українки № 11 в с. Фонтанка дійсно належав на праві приватної власності ОСОБА_3 а після того, як він звідти виписався, зареєстрованим там ніхто не значиться.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги послався на те, що факт укладання угоди між позивачем і відповідачем підтверджується розпискою відповідача про розрахунок з продавцем, яка була складена в присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Відповідач не заперечував, що він дійсно продав свій житловий будинок з усіма господарчими будовами, плодовими деревами і чагарниками позивачці і остання з ним повністю розрахувалася. Він в той період хворів і вони нотаріально угоду не фіксували, але він мав намір зробити це пізніше. В подальшому він десь втратив і документи на будинок і так їх і не знайшов. Виготовляти нові документи у нього не має часу і необхідних коштів. Згоден, якщо суд прийме рішення на користь позивачки, так як з його боку ніяких претензій до позивачки немає і він повністю згоден з тим, що будинок в якому він раніше мешкав, з осені 2004 р. належить позивачці.

Згідно вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

На підставі наведеного суд першої інстанції зробив висновок, що сторонами по даній справі факти укладено угоду купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна - житлового будинку нотаріально, як це передбачено цивільним законодавством - ст. 657 ЦК України посвідчена не була, а тому є всі підстави визнати за позивачем право приватної власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно п. 13 Постанови № 9 Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

З матеріалів справи вбачається, що ці вимоги чинного законодавства позивачем та відповідачем не були виконані.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, не може бути застосована в даному випадку, оскільки договір купівлі-продажу підлягає, як нотаріальному посвідченню так і державній реєстрації.

Крім того, позивач та відповідач не надали суду жодних переконливих доказів того, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

На підставі наведеного колегія суддів вважає необхідним рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Комінтерніського районного суду Одеської області від 06 квітня 2007 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий : В.А. Станкевич

Судді А.П. Бабій

ОСОБА_10