Справа № 181/804/16-ц
Провадження № 2/181/354/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2016 р. с.м.т. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гончаренка О.О.,

з участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Межова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії, -

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1995 року в будинку №80 по вул. Центральній (на той час Комунарівська), с. Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області він проживав разом зі своєю матірю ОСОБА_3 та її співмешканцем ОСОБА_4 Вони проживали самі по собі, жодним чином до їх взаємовідносин позивач не торкався, останній мав підсобне господарство, отримував чималий доход на той час, піклувався про його непрацездатну матір, надавав їй допомогу, купував одяг, ліки, продукти харчування тощо, вона отримувала дуже малу пенсію, а тому знаходилася на його повному утриманні. 13 червня 2002 року ОСОБА_4 помер, мати позивача ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки особисто продовжувала догляд за його господарством, користувалася речами, слідкувала за будинком, розпоряджалася на власний розсуд предметами побуту. Інших спадкоємців в померлого не було.

На момент смерті ОСОБА_4 мати позивача була пенсіонером, тобто непрацездатною особою, перебувала на його утриманні, а тому, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (що діяв на час зазначених правовідносин), за якими визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, мати ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 Вона, ймовірно, не знала про наявність у нього сертифіката на право на земельну частку (пай), тому за життя не оформила своїх спадкових прав. 19 листопада 2008 року мати позивача померла, після чого ОСОБА_1 належним чином, як єдиний спадкоємець першої черги, прийняв спадщину, доказом чого є свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВМЕ №888301, видане державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори 05 червня 2009 року.

На початку осені 2016 року серед документів матері позивач відшукав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №0226639, виданий 12 червня 1997 року Межівською районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_4 Позивач є спадкоємцем ОСОБА_3, яка була спадкоємицею ОСОБА_4. Приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність достатніх правових підстав.

Позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 6,68 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна», розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_4, померлого 13 червня 2002 року, якому воно належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0226639, виданого 12 червня 1997 року Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.

У судовому засіданні позивач підтвердив обставини, які викладені вище. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Межівського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надано заяву про розгляд справи без його участі.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що вони є мешканцями с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області та вказують, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала разом з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1995 року до самої смерті останнього, тобто до 13 червня 2002 року, вели спільне господарство, а також з її сином ОСОБА_1 здійснили його поховання. Підтвердили власні письмові свідчення.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №255754, виданого виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 21 листопада 2008 року, ОСОБА_3 померла 19 листопада 2008 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ №425878, виданого виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 14 червня 2002 року, ОСОБА_4 помер 13 червня 2002 року, якому належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 6,68га, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП №0226639, виданим 12 червня 1997 року Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на імя ОСОБА_4

Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори 05 червня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі №526, спадкова справа №157/09, серії ВМЕ №888301, підтверджується, що спадкоємцем всього майна ОСОБА_3, яка померла 19 листопада 2008 року, є її син ОСОБА_1

Згідно довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №2449 від 29 вересня 2016 року, ОСОБА_3 (померла 19 листопада 2008 року) проживала з 1995 року без реєстрації шлюбу разом з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та була на його повному утриманні, і після його смерті (13 червня 2002 року) фактично прийняла управління його майном. Проживала за адресою: вул.Центральна (Комунарівська), 80, с.Новопавлівка, Межівського району, Дніпропетровської області.

За постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, оскільки на час смерті останнього діяв ЦК УРСР, який передбачав лише дві черги спадкування, а також спадкоємство утриманцями. Позивач не належить до жодної із черг, на день смерті спадкодавець не мав спадкоємців першої та другої черг спадкування.

Згідно постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного кодексу України (ЦК) не менше одного року.

Судом зясовано, що на момент смерті ОСОБА_4 мати позивача ОСОБА_3 належним чином прийняла спадщину після його смерті, була пенсіонером, тобто непрацездатною особою, перебувала на його утриманні, а тому відповідно до положень п.1 ч.1.ст.549 ЦК України, що діяв на час виникнення зазначених правовідносин, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тому суд достовірно встановив факт того, що мати позивача ОСОБА_3 перебувала на утриманні ОСОБА_4 з 1995 року до 13 червня 2002 року до дня смерті останнього та фактично прийняла спадщину після його смерті.

Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Ч.5 ст.1268 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, а також доведені ті обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ч.5 ст.1268, ст.1276 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, ч.2 ст.256 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкової трансмісії задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право на земельну частку (пай) в розмірі 6,68 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна», розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, в порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_4, померлого 13 червня 2002 року, якому воно належало на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0226639, виданого 12 червня 1997 року Межівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Межівського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судові витрати в розмірі 551 (пятисот пятдесяти однієї) гривні 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7