РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/11110/15-ц

Провадження № 2/643/288/16

18.01.2016 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова під головуванням судді Горбунової Я.М., при секретарі Маріновій О.Ю., Арестовій І.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів Діденко О.О., Ізмайлова В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Держави України в особі Генеральної прокуратури України, прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з Держави Україна за рахунок державного бюджету на її користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю службових осіб прокуратури: прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_5, прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6, стосовно невиконання обов'язку щодо негайного повернення тимчасово вилученого майна у вигляді коштів у розмірів 14 700 грн.

Представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги, і позивач надала пояснення у якості свідка, якими підтвердила всі обставини, викладені в позові, та пояснила, що внаслідок незаконної бездіяльності посадових осіб органів прокуратури, яка виразилася у невиконанні свого обов'язку щодо повернення належних їй незаконно вилучених грошових коштів, вона перенесла сильні душевні переживання та страждання, при цьому, вимушена була змінити свій образ життя, так як тривалий процес захисту свого права та звернення до різних інстанцій з цією метою, відволікав її від процесу виховання та навчання своєї неповнолітньої дитини, відривав її від звичайних занять і робочих питань, але вона на шкоду своїми інтересам намагалася довести своїми діями, що тільки боротьба за справедливість зможе зробити життя в Україні кращим. Тривалість такої боротьби і зневіра у існуючу правоохоронну систему призводили ще до більших душевних переживань. Крім того, як пояснила позивач, сума коштів, яку незаконно у неї вилучили та тривалий час не повертали, була для неї значною, внаслідок чого, вона була обмежена у коштах для забезпечення своїх життєвих потреб і це також викликало в неї душевні переживання.

Представник Генеральної прокуратури та прокуратури Дніпропетровської області в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, в зв'язку з відсутністю до того правових підстав, так як ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено вичерпний перелік підстав виникнення права на відшкодування державою шкоди, і зазначені позивачем підстави до цього переліку не відносяться.

При цьому, в письмових запереченнях та додаткових письмових запереченнях представник прокуратури зазначив, що повний текст ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2014 р. отримано прокуратурою Дніпропетровської області 23.06.2014 р. прокурором ОСОБА_6 та направлено старшому прокурору Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 для прийняття ним подальших процесуальних рішень, проте, лише після отримання листа Генеральної прокуратури України від 30.01.2015 р., в якому містилися конкретні вказівки щодо порядку вчинення процесуальних дій відповідно до ухвали апеляційного суду і на підставі даного листа прокуратурою Дніпропетровської області зобов'язано управління фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку ГУМВСУ України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_4 грошові кошти. Крім того, в письмових запереченнях зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того факту, що відповідачами була допущена противоправна бездіяльність

Представник Державної казначейської служби України в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог в зв'язку з відсутністю до того правових підстав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В рамках кримінального провадження № 0000099 від 14.01.2013р. на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2015 року під час обшуку в належному на праві власності позивачу ОСОБА_4 будинку за адресою: АДРЕСА_1, були вилучені гроші у сумі 14700 грн.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 р. на гроші накладено арешт.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.03.2014 р. ухвалу слідчого судді скасовано та постановлено нову, якою клопотання слідчого слідчої групи ГСУ УМВС України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_7 про накладання арешту на майно - повернуто прокурору прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 для усунення недоліків в строк у сімдесят дві години. В ухвалі зазначено, що апеляційним переглядом встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна та додані матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, і роз'яснено, що в разі не виправлення недоліків після спливу зазначеного строку вилучені кошти у сумі 14700 грн. підлягають негайному поверненню ОСОБА_4

Протягом сімдесяти двох годин недоліки усунуто не було, з клопотання про накладання арешту на грошові кошти до слідчого судді сторона обвинувачення не звернулась, тимчасово вилучені грошові кошти в сумі 14700 гривень повернуті позивачу не були.

Позивач неодноразово зверталась до слідчого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 з проханням повернути гроші, а саме: письмова заява про повернення тимчасово вилучених коштів від 03 квітня 2014 року на адресу СГ ГСУ МВС України до слідчого ОСОБА_7; письмова скарга від 18 квітня 2014 року до прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_16; повторна письмова скарга до прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_16 від 16 травня 2014 року. Вказані вимоги були проігноровані.

Листом № 21/1 від 12 серпня 2014 року прокуратурою Дніпропетровської області було повідомлено позивача, що засвідчені копії ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2014 року направлено 24 червня 2014 року прокурору Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 для прийняття рішення.

24 вересня 2014 року листом за № 21/1-7108-14 прокуратури Дніпропетровської області позивача було повідомлено, що до складу групи прокурорів у вищевказаному кримінальному провадженні входить прокурор відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та процесуального керівництва прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 24 червня 2014 ОСОБА_6, який приймав участь в судовому засіданні апеляційного суду Дніпропетровської області, письмово повідомив ОСОБА_8 про факт постановлення ухвали апеляційного суду від 21 березня 2014 року для прийняття ним відповідного рішення як старшого групи прокурорів.

Зважаючи, що гроші позивачеві повернуті не були, вона була змушена звернутись за допомогою до народних депутатів України, які направили до Генеральної прокуратури звернення позивача про повернення тимчасово вилучених коштів.

Листом від 17 листопада 2014 № 21/1-5800-11 Генеральна прокуратура України повідомила позивача, що її звернення, яке надійшло від народного депутата України ОСОБА_9 розглянуто. Також було роз'яснено, що для отримання вилучених коштів позивачу необхідно звернутись до Головного слідчого управління з відповідною заявою.

Листом від 10 листопада 2014 року за 21/1-5800-11 Генеральна прокуратура України повідомила позивача, що її звернення, які надійшли до прокуратури від заступника Голови Верховної Ради України ОСОБА_10, Голови Комітету Верховної Ради України з питань національної безпеки і оборони ОСОБА_11, народних депутатів України ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, щодо дій працівників правоохоронних органів розглянуті. Генеральною прокуратурою України ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області про повернення позивачу грошових коштів направлено для організації виконання до Головного слідчого управління МВС України.

Листом від 30 грудня 2014 року за № 21-5800-11Генеральна прокуратура України повідомила позивача, що її звернення, які надійшли до прокуратури від народного депутата України ОСОБА_9 розглянуті. Генеральної прокуратурою України ухвалою апеляційного сулу Дніпропетровської області про повернення грошових коштів направлено для організації виконання до головного слідчого управління МВС України.

Листом від 17 грудня 2014 року за № 8/П-98/2 Головне управління МВС України в Дніпропетровській області повідомило позивача про розгляд звернення, та роз'яснило, що апеляційним судом Дніпропетровської області прийнято рішення про повернення позивачу вилучених під час обшуку грошових коштів і обов'язок по їх поверненню покладено на прокуратуру Дніпропетровської області.

Головне слідче управління МВС України листом від 24 грудня 2014 року за № 13П-8669 повідомило позивача про розгляд звернення, та роз'яснило, що вирішення питання про повернення вилучених під час обшуку грошових коштів у сумі 14700 грн. належить виключно до компетенції прокурора, у зв'язку з чим звернення позивача про повернення коштів направлено за належністю до Генеральної прокуратури України

Згідно до листа прокуратури Дніпропетровської області від 05 травня 2015 року за №21/1-7108-14 після отримання листа Генеральної прокуратури України від 30 січня 2015 року, в якому містилися конкретні вказівки щодо порядку вчинення процесуальних дій відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2014 року, прокуратурою Дніпропетровської області зобов'язано управління фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Дніпропетровській області повернути позивачу грошові кошти, які відповідно до видаткового касового ордеру від 10 березня 2015 року видано в сумі 14700 грн. готівкою ОСОБА_4

На обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що порушення обов'язку щодо негайного повернення позивачеві майна службовими особами позбавило позивача можливості користуватися своїми грошовими коштами на протязі значного періоду, з 24 березня 2014 року до 10 березня 2015 року, тобто порушено її право власності.

Неодноразові звернення до правоохоронних органів з метою відновлення права власності та бездіяльність слідчого і прокурорів, процесуальних керівників, фактична відмова вищестоящих прокурорів прокуратур відповідно відреагувати та вжити передбачених Законом заходів спричинила моральну, психологічну шкоду здоров'ю позивача. За час намагань поновлення порушених прав, життя позивача було перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями.

Внаслідок неможливості користуватися вилученим грошовими коштами, позивач мала відмовитися від реалізації своїх звичок і бажань, витрачати час на підготовку заяв, скарг і звернень для відновлення своїх прав.

Психологічний і фізичний стан людини залежить від рядку факторів зовнішнього оточуючого середовища, які спричиняють певний вплив на такий стан. Враховуючи присутність травмуючого фактору на протязі значного часу, глибину душевних переживань, що змінило звичайний спосіб життя позивача, позивач вважає що йому було завдано моральної шкоди, яку оцінює у 20000 (двадцять тисяч) грн.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно до ст.13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про прокуратуру», шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному Законом.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини 2 та 3 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи близьких родичів і відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, та з врахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст.12, 20 ЦК України, особа здійснює право на захист на свій розсуд, тобто самостійно на свій розсуд обирає спосіб захисту своїх прав.

Статтею 16 ЦК України встановлено способи захисту прав та інтересів осіб. Зокрема п.9 ч.2 передбачає відшкодування моральної шкоди, а п.10 - визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 6 ст.1176 ЦК України, шкода завдана фізичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності, органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду, у непередбачених цією статтею випадках відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Суд вважає, що відсутність будь-яких об'єктивних причин для невиконання рішення суду у встановлений судом строк ( 72 години) про поверненню відповідачу грошових коштів дає підстави визнати наявність вини у діях посадових осіб прокуратури, а саме, визначених постановами Генеральної прокуратури України від 04.12.2012 р. та 30.01.2014 р. для здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні - прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6, та прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_5

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно із ст.1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню.

Між тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, саме в сумі 10000 грн., враховуючи характер та тривалість перенесених позивачем переживань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60,209, 212-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Відшкодувати моральну шкоду, завдану ОСОБА_4 незаконною бездіяльністю службових осіб прокуратури Дніпропетровської області та Генеральної прокуратури України, стягнувши з Держави Україна в особі прокуратури Дніпропетровської області та Генеральної прокуратури України за рахунок державного бюджету на відшкодування завданої моральної шкоди суму у розмірі 10 000 грн. на користь ОСОБА_4.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Я.М.Горбунова