Справа № 158/647/16-ц
Провадження № 2/0158/271/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Корецької В.В.

при секретарі Процик Л.В.

за участю позивача за первісним позовом,

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на земельну ділянку в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 земельної ділянки в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.07.2009 року помер його батько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, по вул. Жовтневій, 50, Ківерцівського району Волинської області та право власності на земельну ділянку, площею 0,0248 га.

Спадкоємцями за законом першої черги по смерті спадкодавця являються діти спадкодавця ОСОБА_3, є син, ОСОБА_2, який відмовився від прийняття спадщини в користь позивача, та син, позивач по справі, ОСОБА_1

Він як спадкоємець за законом, який вступив у фактичне володіння спадковим майном, звернувся до Ківерцівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця.

Просить суд визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3

Разом з тим, 13.09.2016 року відповідачем ОСОБА_2 до суду поданий зустрічний позов до ОСОБА_1, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 частку земельної ділянки в порядку спадкування.

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_2 вступив у фактичне володіння спадковим майном свого батька ОСОБА_3, оскільки проживав з ним до його смерті однією сімєю, вели спільно господарство, користувалися одним подвірям і він доглянув батька до смерті та поховав за власний рахунок. Крім того, після смерті батька продовжив користуватися і користується на даний час будинком і земельною ділянкою, підтвердженням чого є оплата ним за електроенергію. Разом з тим, вказує, що зазначені факти у позовній заяві ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки останній лише зареєстрований в будинку батька, однак з ним ні до дня смерті, ні після, в будинку не проживав і не проживає.

Просить визнати за ним право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 земельної ділянки, що знаходяться в с. Прилуцьке, вул.. Жовтнева, 50, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування.

Непогоджуючись із зустрічним позовом, представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 до суду подане заперечення, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, та подав до нотаріуса відповідну заяву, у якій зазначив про те, що йому було відомо про відкриття спадщини, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_3, і він не бажає ставити питання про його продовження в судовому порядку, просить вважати його таким, що відмовився від належної йому частки спадщини і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на імя ОСОБА_1 Разом з тим, зазначив, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.07.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено, і згідно ухвали Апеляційного суду Волинської області від 23.08.2016 року рішення суду залишено без змін, тобто, свідчить про те, ОСОБА_2 мав можливість звернутися із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлені законом строки, однак пропустив такі строки без поважних на те причин.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та просив його задоволити. Також, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до нього.

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов підтримав та просив його задоволити.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 081158, актовий запис № 25, виданого Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району Волинської області 24.07.2009 року, ОСОБА_3 помер 22.07.2009 року /а.с.6/.

Відповідно до довідки № 1398 від 20.10.2015 року Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області, витягу з погосподарської книги № 3 за 2011 - 2015 рік, витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №03-4/220 від 18.03.2016 року, архівної довідки № 124/13-24 від 14.03.2016 року та копії державного акту про право на земельну ділянку серії ЯД №296577 від 28.01.2008 року, померлому ОСОБА_3 належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у с. Прилуцьке по вул. Жовтневій, 50, Ківерцівського району Волинської області та земельна ділянка в розмірі 0,0248 га, яка розташована на території Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області /а.с. 8-10, 12, 14/.

Також встановлено, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіт не склав.

Таким чином спадкоємство після смерті ОСОБА_3 здійснюється за законом.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ст. 1268, 1269 ЦК України прийняття спадщини можливе шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив заяви про відмову від неї (ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

В силу ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно повідомлення Ківерцівської державної нотаріальної контори № 592/01-16 від 01.04.2016 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43463452 від 01.04.2016 року, після смерті ОСОБА_3, який помер 22.07.2009 року, була заведена спадкова справа №93/2016 рік.

03.03.2016 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_1, та ОСОБА_2 була подана заява про пропущення 6-ти місячного строку, встановленого законом для прийняття спадщини. Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися та свідоцтво про право на спадщину не видавалося /а.с. 26-27/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 20.10.2015 року подав заяву, до нотаріальної контори про відмову у прийнятті спадщини за законом, після смерті ОСОБА_3 /а.с.13/.

Разом з тим, 21.07.2016 року ОСОБА_2 була подана заява до нотаріальної контори про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини /а.с.85/.

Відповідно до ч. 6 ст. 1273 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Отже, судом не беруться до уваги твердження позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним ОСОБА_1, що ОСОБА_2 відмовився від належної йому частки спадкового майна, оскільки така відмова допускається лише протягом строку прийняття спадщини, який встановлений для її прийняття.

Окрім того, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, повязані зі свободою пересування та вибором місця проживання в Україні.

Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Разом з тим, реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин, про те, що спадкоємець проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України не підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановленню підлягають обставини, щодо спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем (що розуміється як наявність взаємних прав та обовязки по відношенню одне до одного, спільне утримання майна, ведення спільного господарства та інше) на час смерті останнього, а не реєстрація місця проживання за однією адресою.

Таким чином, саме постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

А тому, суд не бере до уваги довідку про прийняття спадщини Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області №1397 від 20.10.2015 року в частині того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом спільного проживання спадкодавця до дня смерті зі спадкоємцем у спадковому будинку, а також і те, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом спільного проживання з останнім, оскільки з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що дійсно ОСОБА_1 зареєстрований у спадковому будинку, але до моменту смерті, в момент смерті та після смерті останній з спадкодавцем ОСОБА_3 не проживав та спільне господарство не вів, про що сам позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечив.

Судом також встановлено, і це не було заперечено позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним ОСОБА_1, що ОСОБА_2 проживав із спадкодавцем до його смерті однією сімєю, вів спільно з ним господарство і доглядав батька до смерті та поховав за власний рахунок, що підтверджується довідкою Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області №635 від 24.07.2009 року виданої на імя дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та даними в судовому засіданні поясненнями сторін.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ №315916 від 22.12.1979 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено шлюб 20.12.1979 року, та останній присвоєно прізвище «Конюх» /а.с.70/.

Крім того, після смерті спадкодавця відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним ОСОБА_2 продовжив користуватися і користується на даний час будинком і земельною ділянкою, шляхом догляду за спадковим будинком, садінням городу, тощо. Даний факт підтверджується квитанціями про оплату електроенергії, що також не заперечується позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним ОСОБА_1

Як вбачається з матеріалів справи, спадкова справа була заведена у 2016 році, тобто з моменту смерті спадкодавця сплинув 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом чи відмови від неї. В свою чергу ОСОБА_2 прийняв спадщину, як вбачається з матеріалів справи та наданими суду пояснень сторонами по справі, шляхом спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_3, і вважається таким що належним чином прийняв спадщину.

Разом з тим, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 350/02-31 від 03.03.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця /а.с. 11/.

Також, постановою Ківерцівської державної нотаріальної контори № 826/02-31 від 20.05.2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини /а.с. 71/.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відтак, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на земельну ділянку в порядку спадкування слід задовольнити частково, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 частку земельної ділянки, в порядку спадкування, після смерті батька ОСОБА_3, а зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволити повністю, у відповідності до заявлених вимог.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору : 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 551 грн.20 коп.

Тому позивачу за зустрічним позовом, відповідачу за первісним ОСОБА_2 необхідно доплатити судовий збір в розмірі 246,17 грн. (551,20 - 305,03 (що були сплачені при подачі позовної заяви)). Судовий збір необхідно стягнути на користь держави.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1222, 1261, 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 130, 197, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, по вул. Жовтневій, 50, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0248 га, яка розташована в с. Прилуцьке, по вул. Жовтнева, 50, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами та на 1/2 земельної ділянки в порядку спадкування задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, по вул. Жовтневій, 50, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0248 га, яка розташована в с. Прилуцьке, по вул. Жовтнева, 50, Ківерцівського району Волинської області, в порядку спадкування.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави, для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України, судовий збір в сумі 246 (двісті сорок шість) грн. 17 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька