АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретаря Чубрей І.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради, ОСОБА_4 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_1 у жовтні 2015 року звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради, ОСОБА_4 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю.

Вказувала, що є власником квартири 1а по вул.Боярко,14 м.Чернівці.

Рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 листопада 2012 року №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку», рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2014 року №518/17 «Про

№22ц-1084/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Стоцька Л.А.

Категорія 2/5 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 27 листопада 2012 року №7853/23» ОСОБА_4 надано містобудівні умови та обмеження будівництва житлового будинку 16 по вул.Боярка м.Чернівці.

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки по вул..Боярка,16 м.Чернівці відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ЧВ 3024586, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 5 жовтня 1999 року №686/90.

Посилаючись на здійснення будівництва з істотним порушенням будівельних норм і правил, порушення права власності, просила визнати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 листопада 2012 року №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку», рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2014 року №518/17 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 27 листопада 2012 року №7853/23», містобудівні умови та обмеження №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці незаконними та скасувати, визнати незавершений будівництвом індивідуальний житловий будинок 16 по вул.Боярко м.Чернівці об»єктом самочинного будівництва, усунути перешкоди у користуванні квартирою 1а по вул.Боярка,14 м.Чернівці шляхом знесення ОСОБА_4 самочинного будівництва незавершеного індивідуального житлового будинку 16 по вул.Боярка м.Чернівці.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року позов задоволено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд

визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання містобудівних умов та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці незаконними та скасування, визнання незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку 16 по вул.Боярко м.Чернівці об»єктом самочинного будівництва, усунення перешкод у користуванні квартирою 1а по вул.Боярка,14 м.Чернівці шляхом знесення ОСОБА_4 самочинного будівництва.

При цьому підставою позову ОСОБА_1, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалося невідповідність містобудівних умов та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці будівельним нормам і правилам, здійснення будівництва з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує право власності ОСОБА_1 на квартиру 1а по вул.Боярка,14 м.Чернівці.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч. 1 ст. 376 ЦК України).

За змістом ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З огляду на наведене вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку 16 по вул.Боярко м.Чернівці об»єктом самочинним будівництвом не є захистом порушеного права, не усуває порушення права власності ОСОБА_1 на квартиру 1а по вул.Боярка,14 м.Чернівці.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, відсутні підстави для самостійного визнання незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку 16 по вул.Боярко м.Чернівці об»єктом самочинним будівництвом.

На підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому судове рішення в частині визнання незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку 16 по вул.Боярко м.Чернівці об»єктом самочинним будівництвом підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів тощо.

За змістом п.1.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 7 липня 2011 року №109, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за N912/19650, містобудівна документація - затверджені текстові та графічні

матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого

використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

ОСОБА_1, звертаючись до суду з позовом про визнання містобудівних умов та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці незаконними та скасування, посилалася на невідповідність зазначення площі земельної ділянки Державному акту на право приватної власності на земельну ділянку, порушення державних будівельних норм та правил.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що містобудівними умовами та обмеженнями №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці порушується право власності ОСОБА_1 на квартиру 1а по вул.Боярка,14 м.Чернівці та державні будівельні норми та правила.

Само по собі зазначення площі земельної ділянки у загальних даних містобудівних умов та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці не встановлює та змінює прав чи інтересів ОСОБА_1, які пов»язані з правом власності на квартиру 1а по вул.Боярка,14 м.Чернівці.

З приєднаних до матеріалів справи містобудівних умов та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці вбачається, що останні містять лише посилання на дотримання вимог державних будівельних норм та правил.

Крім того, висновки судової будівельно-технічної експертизи спільного підприємства «Західно-український експетно-консультативний центр» від 29 квітня 2016 року №315 не містять відомостей про невідповідність містобудівних умов та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці державним будівельним нормам та правилам.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про невідповідність містобудівних умов та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці вимогам закону не відповідають обставинам справи.

На підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висків суду обставинам справи.

У такому разі судове рішення в частині визнання містобудівних умов та та обмежень №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці незаконними та скасування підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Як роз'яснено у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6, відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України та стаття 391 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, яка порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за наявності, відсутності проекту), можливе лише за умов, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Разом з тим, дійшовши висновку щодо необхідності знесення самочинної будови, суд не встановив передбачених диспозицією ч. 7 ст. 376 ЦК України обставин про те, чи є можливість проведення перебудови спірного об'єкта та чи відмовляється ОСОБА_4 від її проведення.

Статтею 60 ЦПК Українина сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно висновки судової будівельно-технічної експертизи спільного підприємства «Західно-український експетно-консультативний центр» від 29 квітня 2016 року №315 можливість відповідної перебудови незавершеного індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці не входить до компетенції експерта.

Для приведення будівництва до вимог ДБН 360-92** протипожежним та санітарним нормам замовнику будівництва необхідно виконати спеціально розроблений та погоджений проект по перебудові будівлі з відповідним виконавським будівельним рівнем та виготовленням технологічної карти перебудови будинку.

За таких обставин суд першої інстанції надав оцінку поясненням експерта ОСОБА_5 щодо неможливості проведення перебудови на порушення правил, встановлених ч.3 ст.212 ЦПК України.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов висновків про усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва, відсутність іншого способу усунення порушення на порушення норм матеріального права.

Тому судове рішення в наведеній частині підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради, ОСОБА_4 про визнання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді