Справа № 459/1304/14 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/1031/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І.,Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням та трудовим каліцтвом,-

в с т а н о в и л а :

20 березня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області в користь позивача 30000 грн на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 21 березня 1980 року по 03 вересня 2001 року він працював у відповідача в особливо шкідливих та тяжких умовах праці. Згідно довідки серії ЛВА-2 № 006424, виданої обласною МСЕК № 3 від 11 квітня 2001 року, йому вперше встановлено 50 % втрати професійної працездатності, а з 06 квітня 2006 року йому безтерміново встановлено 50 % втрати професійної працездатності та встановлено II групу інвалідності. Внаслідок отримання професійного захворювання та трудового каліцтва йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, в нього порушились нормальні життєві звязки, змушений лікуватись як амбулаторно, так і в стаціонарах, не може вести повноцінний спосіб життя, а тому оцінює моральну шкоду в розмірі 30000 ггрн..

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Вищезаазначене судове рішення оскаржено в апеляційному порядку позивачем.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що судом невірно застосовано норми матеріального права, натомість застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини і не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а відтак просив рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позовні вимоги в повному обємі. Стверджує, що підставою встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності є акт розслідування професійного захворювання, який було складено позивачу 05 квітня 2001 року, тобто в момент дії Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції Закону від 01 квітня 2001 року, а відтак передбачено відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України. Отже, на час спірних правовідносин діяли як ч. 3 ст. 34 ЗУ « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», так і - ст. 9 ЗУ «Про охорону праці». Вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн повністю обґрунтований, та є розумним і справедливим.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що Відділення виконавчої дирекції ФССНВ в м. Червонограді є неналежним відповідачем, є вірним, оскільки позивач отримав професійне захворювання та травму під час виконання трудових правовідносин, а заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин, тому має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, про що в позові вказує сам позивач. Згідно ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» , який набрав чинності з 01.01.2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2015 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, з наступних мотивів.

Згідно доказів, поданих позивачем, під час його роботи на підземних роботах в шахтах він отримав професійне захворювання, і, згідно відповіді Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи «Міжрайонна спеціалізована профпатологічна МСЕК» від 27.10.2014 року (ас. 74), вперше ОСОБА_3 проходив медико-соціальну експертизу 11.04.11 року та рішенням обласної МСЕК № 3 йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності , з них 45% у зв»язку із професійним захворюванням антракосилікоз з зарахуванням з 22.03.01 р та 5 % у зв»язку із нещасним випадком на виробництві 15.07.90 р з зарахуванням з 11.04.01 р.

У відповідності до п.п «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України від 23.09.1999 р № 1105-Х1У « «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка була чинною станом на 11.04.2001 року (на дату встановлення МСЕК вперше стійкої втрати позивачем професійної працездатності) і ст.9 Закону України «Про охорону праці» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку:

1) своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні:

е) грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому;

У відповідності до ч. 3 ст. 28 Закону № 1105-ХІУ , за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду.

У відповідності до ч. 2 ст. 13 Закону України № 1105-ХІУ , страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

У відповідності до ч. 2 ст. 31 Закону № 1105-ХІУ, стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК.

Роз»ясненнями, наведеними у першому абзаці пункту 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» в редакції від 24.10.2003 року , передбачено , що у разі настання страхового випадку Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, страхові виплати, передбачені ст. 28 Закону N 1105-XIV право на отримання потерпілим одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати настає з дня встановлення йому медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на страхову виплату за моральну шкоду у позивача виникло 11.04. 2001 року, і станом на цю дату Законом України № 1105--ХІУ саме на Фонд соціального страхування від нещасних випадків покладався обов»язок провести позивачеві страхову виплату - грошове відшкодування моральної шкоди , заподіяної здоров»ю позивача, внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання.

Отже, зважаючи на те, що вперше стійку втрату позивачем професійної працездатності було встановлено 11.04.2001 року і вищезазначеними нормативними актами обов»язок відшкодування моральної шкоди покладався на відповідача , то висновок суду першої інстанції про те, що на момент встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності , а саме 22.03.2001 року Закон № 1105-ХІУ не вступив в силу, тому Фонд є неналежним відповідачем по даній справі, колегія суддів вважає помилковим і таким, що зроблений внаслідок порушення норм матеріального права , які діяли на момент виникнення у позивача права на отримання морального відшкодування від ФССНВНВ.

У відповідності до положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України, на вимоги про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я , тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди завданої професійним захворюванням позовна давність не поширюється. На це вказується і в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

При розгляді цієї справи не повинні братися до уваги положення п.3.ч.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання», яким встановлено, що відшкодування Фондом моральної шкоди припиняється 01.01.2008 р,оскільки наведені положення визнано неконституційними Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/ 2004 від 27.01.2004 р. передбачено, що ушкодження здоров»я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов»язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання, тобто при доведеності факту ушкодження здоров»я, заподіяного працівнику під час виконання трудових обов»язків, заподіяння моральної шкоди презюмується .

Не повинна братися до уваги і заперечення відповідача з посиланням на ту обставину, що згідно ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування» , який набрав чинності з 01.01.2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою, оскільки правовідносини з приводу яких позивачем 20.03.2014 року пред»явлено позов мали місце 11.04.2001 року, і щодо цих правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України від 23.09.1999 р № 1105-Х1У «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка була чинною станом на 11.04.2001 року.

Водночас колегія суддів не знаходить підстав для присудження позивачеві морального відшкодування у заявленому позивачем розмірі, а враховуючи ступінь втрати професійної працездатності (50%) від нещасного випадку та професійного захворювання, глибину фізичних та душевних страждань, час, що минув після встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що позивачеві слід присудити грошове відшкодування у розмірі вищому від розміру п»яти мінімальних заробітних плат на час судового розгляду , а саме - в розмірі 10000 гривень.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, чинних на час виникнення спірних правовідносин, а тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області на користь ОСОБА_3 10000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням та трудовим каліцтвом.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_4