Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Варковицької сільської ради Дубенського району про визнання недійсними рішення ради та державного акта про право приватної власності на землю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, Варковицької сільської ради Дубенського району, у якому просила поновити строк звернення до суду, визнати недійсними: рішення Варковецької сільської ради Дубенського району Рівненської області від 18 червня 1999 року в частині надання ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,85 га та державний акт на право приватної власності на землю, виданий 01 жовтня 1999 року Варковецькою сільською радою ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,85 га, розташовану на території с. Зелений Гай Дубенського району Рівненської області.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати - ОСОБА_6 На момент смерті їй належало на праві особистої власності домоволодіння у АДРЕСА_1 Згідно даних погосподарської книги № 8 за 1986-1990 роки за колгоспним двором ОСОБА_6 обліковується земельна ділянка площею 0,50 га, розташована за вказаною адресою. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 липня 2014 року їй як спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_6 належить на праві власності домоволодіння АДРЕСА_1 Право власності на вказане майно зареєстровано у встановленому законом порядку.

У 2013 році вона дізналася, що на підставі рішення Варковецької сільської ради Дубенського району Рівненської області від 18 червня

1999 року ОСОБА_5 приватизував земельну ділянку під належним йому будинком площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства. Також оспорюваним рішенням ради ОСОБА_5 передано у власність земельну ділянку площею 0,50 га, на якій розташований належний їй будинок і яка належала її матері. На підставі рішення сільської ради від 01 жовтня

1999 року ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,85 га, яка розташована на території с. Зелений Гай Дубенського району Рівненської області. Вказані правовстановлюючі документи ОСОБА_5 є незаконними, оскільки порушують її право власності на будинок.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 березня

2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акта на право приватної власності на землю змінено, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 за безпідставністю. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. На обґрунтування заяви зазначала, що обставини про прийняття рішень уповноваженими органами - виконавчим комітетом Варковицької сільської Ради народних депутатів Дубенського району рішення від 16 жовтня 1986 року № 59 та виконавчим комітетом Дубнівської районної Ради народних депутатів рішення від 10 грудня 1986 року № 327, а також протоколи засідань правління колгоспу вказують на те, що її мати ОСОБА_6 як власник колгоспного двору була користувачем земельної ділянки площею 0,50 га, на якій розташоване будинковолодіння, незалежно від виявлення в архіві рішення про надання їй такої земельної ділянки, оскільки за 1946 рік матеріали до архіву не здавалися, а при відсутності права на користування земельною ділянкою не могли б бути прийняті такі рішення виконавчим комітетом Варковицької сільської Ради та виконавчим комітетом Дубнівської районної Ради. Зазначала, що ці обставини спростовують висновки апеляційного суду про те, що спірна земельна ділянка належала до земель запасу і не виділялася під будинковолодіння її матері, та що спірним рішенням сільської ради та державним актом на ім'я відповідача не порушуються її права як спадкоємця матері та нового власника будинковолодіння.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року у задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасуватиухвалу апеляційного суду та задовольнити її заяву про перегляд рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Однією з підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що доводи заявника на підтвердження підстав перегляду рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року не є нововиявленими обставинами у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, оскільки могли бути відомі заявникуна час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, оскільки порушень апеляційним судом норм процесуального закону під час розгляду заяви ОСОБА_4 не допущено; доводи, викладені у заяві про перегляд рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, та доводи касаційної скарги зводяться до оскарження ухваленого по суті спору судового рішення та переоцінки доказів, оцінених судом при розгляді спору по суті. Нові докази, отримані ОСОБА_4 після ухвалення судового рішення від 19 березня 2015 року, не могли бути враховані апеляційним судом під час розгляду справи по суті, а тому не можуть бути підставою перегляду рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 березня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта