АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/4561/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/2023/К/16 інстанції Чайкін І.Б.
Категорія - 54 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А
Іменем України
26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Сідлецької Світлани Олексіївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В СТ А Н О В И Л А:
У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якого зазначив, що 17 травня 2013 року на підставі розпорядження № 352 його прийнято на роботу складачем потягів (маневри) 3 розряду цеху експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту району зовнішнього транспорту тимчасово, а з 08.12.2014 року його переведено в цех експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту помічником машиніста тепловозу служби рухомого складу металургійного виробництва на постійну роботу.

У квітні 2015 року йому за місцем роботи вручено повістку про виклик до військкомату, де він дізнався, що його призивають на військову строкову службу.

30 квітня 2015 року розпорядженням № 23 його звільнено у зв`язку із призовом до Збройних сил України за п. 3 ч.1ст. 36 КЗпП України.

Прибувши на місце дислокації військової частини, він дізнався, що роботодавці інших військовослужбовців не припинили трудових відносин та їм виплачується середній заробіток, тому 01 серпня 2016 року він звернувся до відповідача з заявою про поновлення на роботі, на що отримав відмову.

Вважаючи, що його звільнено незаконно, оскільки примушено до написання заяви про звільнення за власними бажанням, тоді як за ним на час проходження військової служби мало зберігатись місце роботи і середній заробіток, уточнивши позовні вимоги, просив суд поновити строк звернення до суду з позовом, визнати незаконним та скасувати розпорядження № 23 від 30 квітня 2015 року про звільнення з підприємства у зв`язку із призовом до Збройних сил України, поновити його на роботі на посаді помічника машиніста тепловозу служби рухомого складу металургійного виробництва цеху експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 137641,24 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до ПАТ «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним та скасовано розпорядження № 23 від 30 квітня 2015 року про звільнення з підприємства у зв`язку з призовом в Збройні сили України. Поновлено на роботі на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді помічника машиніста тепловозу служби рухомого складу металургійного виробництва цеху експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 137641 грн., а також - на користь держави судовий збір у розмірі 1927,50 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді помічника машиніста тепловозу служби рухомого складу металургійного виробництва цеху експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На його думку, судом не враховано, що позивач звільнений у відповідності до чинного законодавства на підставі поданої ним заяви за п. 3 ст. 36 КЗпЗ України, оскільки його було призвано на строкову службу в мирний час, а не під час мобілізації в особливий період на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу. Також вказує на те, що Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року не діяв на час виникнення спірних правовідносин, а тому його дія на позивача не поширюється.

Крім того вважає, що позивачем пропущено, передбачений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду без поважних на те причин.

У письмових запереченнях представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Як установлено судом, 17 травня 2013 року за розпорядження № 352 від 16.05.2013 року позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу складачем потягів (маневри) 3 розряду цеху експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту району зовнішнього транспорту тимчасово, а з 08.12.2014 року його переведено в цех експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту помічником машиніста тепловозу служби рухомого складу металургійного виробництва на постійну роботу, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12-13).

30 квітня 2015 року розпорядженням № 23 його звільнено з займаної посади у зв`язку із призовом до Збройних сил України за п. 3 ч.1ст. 36 КЗпП України (а.с. 46).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 від 14.05.2015 року ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 14 травня 2015 року зараховано до військовоїчастини № НОМЕР_2 (а.с. 14).

01 серпня 2016 року позивач звернувся до керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою про поновлення його на роботі та виплату середнього заробітку (а.с. 21), однак його вимога залишена відповідачем без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач був призваний на строкову військову службу під час проведення мобілізації, а тому його звільнення відбулося з порушенням приписів ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та вимог КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Статтею 119 КЗпП України в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VIІІ від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».
Як убачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України (а.с. 20).
Отже, відповідно до законодавства, починаючи з 08 лютого 2015 року державні гарантії щодо збереження робочого місця розповсюджуються на громадян України, які призвані на строкову військову службу, на особливий період, чи оголошення рішення про проведення мобілізації.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час звільнення позивача 29 квітня 2015 року, в Україні, згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 діяв, особливий стан та на спірні правовідносини поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивача ОСОБА_1 призвано на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, та його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, а також посилання на те, що судом застосовано Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року, який не діяв на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15 січня 2015 року, набрав чинності саме 08 лютого 2015 року, тобто до звільнення позивача з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та даним Законом передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 811 від 04 листопада 2015 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до законодавства України, з 08 лютого 2015 року для категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11 червня 2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету, а тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2015 року по 08 вересня 2016 року (341 днів) в розмірі 137641,24 грн., який розраховано у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100, й розрахунок якого колегія вважає вірним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
При цьому, зазначає, що поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до особової картки позивача та у подальшому внесення запису до трудової книжки.
Таке роз`яснення містять листи Міністерства соціальної політики України від 16.09.2015 року № 398/06/186-15 та від 16.09.2015 року № 375/06/186-15 на запити до профспілкових організацій (а.с. 16, 17), які носять рекомендаційний характер.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що призов позивача ОСОБА_1 на військову службу проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки цим Указом, не скасовано дії особливого періоду, який введено Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, а тільки оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізація й здійснено призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Доводи відповідача щодо відсутності поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду є безпідставними, оскільки безпосередньо після звільнення позивач проходив військову службу, тобто не мав можливості вільно розпоряджатися своїм часом, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який прийшов до обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду та можливість його поновлення.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків та не містять підстав для відмови в задоволенні позову.
За таких обставин колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

В.П. Зубакова