У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Гуменюка В.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування підпункту рішення міської ради, визнання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку недійсним та витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області рішенням від 15 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, позов задовольнив.

Визнав незаконним та скасовав підпункт 7.5 пункту 7 рішення вісімдесят шостої сесії Бердянської міської ради Запорізької області п'ятого скликання від 30 червня 2010 року № 12 «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам».

Визнанав недійсним виданий ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0,0408 га для ведення індивідуального дачного будівництва, розташовану на АДРЕСА_1.

Витребував з володіння ОСОБА_4 земельну ділянку вартістю 33 тис. 835 грн 44 коп., площею 0,0408 га для ведення індивідуального дачного будівництва, розташовану за вказаною адресою, та передав її територіальній громаді міста.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 2 червня 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишила без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року та ухвалення нового судового рішення з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦПК України) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема, статті 88 Водного кодексу України, статті 60 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 387 та 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 14 травня, 29 жовтня, 12 та 19 листопада 2014 року, 10 червня, 1 липня, 16 вересня (справи № 6-68 цс15, 6-226цс15, 6-433цс15, 6-1203цс15) 2015 року, 2 березня, 8 та 29 червня 2016 року.

6 вересня 2016 року при автоматизованому розподілі заяви про перегляд судових рішень автоматизованою системою розподілу суддею-доповідачем було визначено ОСОБА_6

З огляду на неможливість розгляду зазначеної заяви суддею ОСОБА_6., на підставі прийнятої Верховною Радою України постанови про його звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, 6 жовтня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл цієї заяви та визначено суддею-доповідачем Охрімчук Л.І.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у відкриті провадження у справі за вказаною заявою та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що передача громадянину земельної ділянки із земель водного фонду, до якого відноситься спірна земельна ділянка, що знаходиться в межах прибережної захисної смуги, для індивідуального дачного будівництва без зміни її цільового призначення в установленому законом порядку суперечить вимогам статті 20 ЗК України та згідно з пунктом «а» статті 21 цього Кодексу було підставою для визнання рішення міської ради про передачу у власність земельної ділянки недійсним. При цьому обов'язкова державна експертиза проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки згідно зі статтею 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проведена не була. Крім того, повертаючи спірну земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська, суди застосували положення статті 388 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України зроблено такі висновки:

- відповідачці була надана у власність земельна ділянка як члену садівничого кооперативу, хоча ні земельна ділянка не перебувала в користуванні цього кооперативу, ні сама відповідачка не була його членом (постанова від 18 вересня 2013 року);

- суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми статей 118, 152 ЗК України, не застосував норми статей 20, 50 Закону України «Про землеустрій» та інші, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі про відмову в задоволенні позову (постанова від 14 травня 2014 року);

- землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг уздовж морів, морських заток і лиманів не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України (постанова від 29 жовтня, 12 листопада 2014 року, 1 липня 2015 року);

- до земель водного фонду, щодо яких встановлено заборону на передачу у власність, відносяться землі, які розташовані по обидва береги великих річок у межах 100 метрів уздовж урізу води (у меженний період) і які відповідно до земельного та водного законодавства є землями водного фонду та не можуть бути передані у приватну власність (постанова від 19 листопада 2014 року);

- рішенням селищної ради, на підставі якого відповідачеві видано державний акт на право власності на земельну ділянку, неправомірно частково припинено право користування земельною ділянкою позивача (постанова від 10 червня 2015 року);

- відмовлено в задоволенні заяви про перегляд судових рішень, оскільки наведені заявником судові рішення не є прикладам неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та не є прикладами невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (постанова від 2 березня 2016 року);

- наявність підстав для витребування майна за статтею 388 ЦК України не виключає застосування положень статті 1212 цього Кодексу в частині, що не суперечить положенням статті 388 ЦК України (8 червня 2016 року);

- суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог прокурора, який діяв в інтересах держави, про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння (29 червня 2016 року).

У наданих заявницею постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року зроблено такі висновки:

- установлено, що заявник пропустив загальну позовну давність без поважних причин (справа № 6-68цс15);

- селищна рада перевищила повноваження щодо розпорядження землями, які розташовані за межами населеного пункту (справи № 6-226цс15 та 6-433цс15);

- висновок суду касаційної інстанції про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідач набув права власності на спірне майно на підставі рішення постійно діючого третейського суду та рішення міського суду, яке набрало законної сили, є чинним та не було скасовано, є помилковим, оскільки встановлено, що дійсні власники не були стороною правочину та учасниками відповідних судових процесів (справа № 6-1203цс25).

Таким чином, оскільки у вказаних постановах правові висновки Верховного Суду України та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами, то Верховний Суд України позбавлений можливості установити невідповідність ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року викладеним у цих постановах висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 14 травня, 29 жовтня, 12 та 19 листопада 2014 року, 10 червня, 1 липня, 16 вересня (справи № 6-68 цс15, 6-226цс15, 6-433цс15, 6-1203цс15) 2015 року, 2 березня, 8 та 29 червня 2016 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбачена пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Крім того, у заяві ОСОБА_4 міститься клопотання про зупинення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року.

Оскільки колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у відкритті провадження у справі за вказаною заявою та в допуску справи до провадження необхідно відмовити, то зазначене клопотання підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування підпункту рішення міської ради, визнання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку недійсним та витребування земельної ділянки за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року відмовити.

Клопотання ОСОБА_4 про зупинення виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко