Справа № 2-1366/11 Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/407/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 26 19.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року ОСОБА_3звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2про стягнення позики, посилаючись на те, що 06 липня 2011 року відповідач отримав від неї грошові кошти в сумі 5000 дол. США , що еквівалентно 39861 грн., що підтверджується борговою розпискою. Згідно даної розписки відповідач зобов"язався повернути гроші до 10 липня 2011 року.

Оскільки у визначений час відповідач грошові кошти не повернув, просила суд стягнути з відповідача вищевказану суму.

Окрім того вказувала, що 23.04.2009 року відповідач отримав від неї позику в сумі 19500 дол. США , що еквівалентно 115598,35 грн., але в письмовій формі договору позики не складали , розписки про отримання коштів відповідач не надав.

31.08.2011 року вона зверталася із заявою до Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області про шахрайські дії по відношенню до неї з боку відповідача. Перевіркою було встановлено, що ОСОБА_2 позичав у неї кошти у сумі 19500 дол. США, про що зазначав у своєму поясненні. У визначені строки , а саме: до 30.04.2011 року та 10.07.2011 року борг не повернув.

Тому просила стягнути з відповідача за договорами позики загальну суму боргу 19500 дол. США , що еквівалентно 155459,35 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 грудня 2011 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 06 липня 2011 року між позивачкою ОСОБА_3Ота відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 5000 дол.США, що еквівалентно 39861 грн. зі строком повернення до 10 липня 2011 року, що встановлено з боргової розписки відповідача (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в цій частині заявлених вимог, суд обгрунтовано виходив з положень ст. ст. 525-526 ЦК України та прийшов до правильного висновку про те, що відповідач свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачкою, яка підлягає стягненню.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду про стягнення з відповідача суми позики у розмірі 14500 дол. США, еквівалентної 115598,35 грн., наданої останньому за усною домовленістю , оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте позивачка на підтвердження своїх вимог не надала до суду першої інстанції відповідно до ст. ст. 58-59 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем було укладено саме договір позики.

Обґрунтовуючи підставність пред'явленої вимоги , позивачка посилалася на усну домовленість між нею та відповідачем про отримання позики та його пояснення, надані у правоохоронних органах.

Однак в силу вимог ст. 1047 ЦК України належними доказами підтвердження укладення договору позики може бути або письмовий договір, або розписка, яку надає позикодавцеві позичальник.

В той же час, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції , на порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України виходив з доведеності факту того, що відповідач отримав в позику зазначені кошти.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували доводи ОСОБА_3 про укладення нею з відповідачем саме договору позики.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання позивачки на те, що перевіркою Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області було встановлено, що ОСОБА_2 позичав у неї кошти, про що зазначав у своєму поясненні, не можна визнати належним та допустимим доказом відповідно до вимог ст.ст. 58,59 ЦПК України, оскільки останній заперечував вказані обставини.

У зв'язку з викладеним, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення позики за усною домовленістю є таким, що суперечить вимогам закону.

За наведених обставин колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення позики з ОСОБА_2 в цій частині заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 15 грудня 2011 рокускасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США, що еквівалентно 39 861 грн. 00 коп. (тридцять дев'ять тисяч вісімсот шістдесят один).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 120 грн. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: