АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Шерівська Ю.А.

за участю: представника ПАТ КБ ,,ПриватБанк" - Бацей Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк", товариства з обмеженою відповідальністю ,,Естейт Селлінг" про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ ,,ПриватБанк"), товариства з обмеженою відповідальністю ,,Естейт Селлінг" (далі - ТОВ ,,Естейт Селлінг") про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Вказувала на те, що 19 листопада 2015 року ПАТ КБ ,,ПриватБанк" уклав з ТОВ ,,Естейт Селлінг" договір купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідно до якого було реалізовано іпотечне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належала їй на праві власності.

Вважала, що договір купівлі-продажу вказаної квартири вчинено з порушенням норм Закону України ,,Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

-------------------------------------------------------------------------------------------------------22ц- 655/16 головуючий у І-й інстанції Семенко О.В.

категорія:19/20 суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

Посилаючись на ці обставини, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 19 листопада 2015 року між ПАТ КБ ,,ПриватБанк" та ТОВ ,,Естейт Селлінг".

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 березня 2016 року позов задоволено: визнано недійсним договір купівлі-продажу іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1, укладений 19 листопада 2015 року між ПАТ КБ ,,ПриватБанк" та ТОВ ,,Естейт Селлінг". Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ,,ПриватБанк" просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що Закон України ,,Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року не підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України ,,Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 7 жовтня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 липня 2008 року в розмірі 68529,40 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу цієї квартири банком з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем (а.с.44-46).

На підставі вказаного судового рішення 19 листопада 2015 року ПАТ КБ ,,Приватбанк" уклало від імені ОСОБА_2 з ТОВ ,,Естейт Селлінг" договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року № 1304-VII (далі Закон № 1304-VII), згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України „Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України „Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, установлений Законом № 1304-VII мораторій тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки.

З огляду на викладене рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VІІ.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України № 6-44 цс15 від 25 березня 2015 року, № 6-1102 цс15 від 23 вересня 2015 року.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., використовується позивачкою як місце постійного проживання, інше нерухоме житлове майно у позивачки у власності не знаходиться і вона не є суб'єктом Закону України „Про засади запобігання і протидії корупції".

Отже, оспорюваний договір купівлі-продажу слід вважати таким, що суперечить Закону № 1304-VІІ від 3 червня 2014 року, оскільки він укладений ПАТ КБ ,,ПриватБанк" та ТОВ ,,Естейт Селлінг" під час дії цього Закону, яким тимчасово заборонено відчужувати без згоди власника нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки і виступає як забезпечення зобов'язань за споживчим кредитом, наданим громадянину України в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину е недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

З огляду на викладене правильним є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та помилковими є доводи апелянта про неправильне застосування судом норм Закону № 1304-VІІ від 3 червня 2014 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку ,,ПриватБанк" відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: