Номер провадження: 22-ц/785/1495/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Овідідопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року, -

ухвалила:

5 травня 2015 року, представник позивачів ТОВ «Кредитні ініціативи», до яких згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року між ними та ТОВ «Просто Фінанс» перейшло право грошових вимог до боржника ОСОБА_2 згідно із додатком № 1 до договору відступлення та в порядку ст.ст. 512,514 ЦК України право вимоги за кредитним договором № 1 від 05.08.2008 року укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_2, звернулися до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до умов вказаного договору про надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 17370,56 грн. під 8 % річних, зі щомісячним платежем 891,74 грн. і останнім платежем за кредитом 10.08.2011 р.

Однак, у звязку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань перед позивачами, у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 10.03.2015 р. складає : 43400,45 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 14310,21 грн., відсотків 4623,56 грн., заборгованості за комісією 21534,73 грн. та пені 2931,95 грн., яку просив стягнути з відповідача на користь позивача та судовий збір у розмірі 434 грн.

Рішенням Овідідопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року позов задоволений. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43400,45 грн. та судові витрати по сплату судового збору у розмірі 434 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в звязку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що згідно із ст.ст. 512-516 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 610 ЦК України зазначає порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

До позивача ТОВ «Кредитні ініціативи», згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року укладеним між ними та ТОВ «Просто Фінанс» перейшло право грошових вимог до боржника ОСОБА_2 згідно із додатком № 1 до договору відступлення та в порядку ст.ст. 512,514 ЦК України право вимоги за кредитним договором № 1 від 05.08.2008 року укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_2, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 17370,56 грн. під 8 % річних, зі щомісячним платежем 891,74 грн. і останнім платежем за кредитом 10.08.2011 р., що підтверджується умовами казаного договору та анкетою позичальника з підписами відповідача.

Однак, у звязку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань перед позивачами, у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 10.03.2015 р. складає : 43400,45 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 14310,21 грн., відсотків 4623,56 грн., заборгованості за комісією 21534,73 грн. та штрафу (згідно п.п. 5.2, 5.3 кредитного договору) 2931,95 грн..

У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неповерненням кредиту, відсотків за його користування, позивачами, на адресу відповідача була надіслана досудова вимога № ПФ/Д/18 від 08.04.2015 року, яку отримав відповідач, що підтвердила в судовому засіданні його представник, однак відповідач залишив вимогу без відповіді та задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача, заперечуючи проти позову, посилалася на незаконне відступлення права вимоги згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року між позивачами та ТОВ «Просто Фінанс», стверджуючи, що позивачі, ТОВ «Просто Фінанс», ПАТ «Альфа Банк» порушили права відповідача, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якому нібито постійно погрожували колектори з приводу повернення боргу, не поставили до відома про передачу його боргів до позивачів та сам відповідач, начебто звертався до ПАТ «Альфа Банк» з заявою про списання його боргів.

Суд першої інстанції вважав безпідставними вищевказані твердження представниці відповідача і такі, що не відповідають обставинам справи, адже ПАТ «Альфа Банк» не має ніякого відношення до предмету спору і не є стороною по справі з приводу даного кредитного договору, що підтверджується їхнім листом на адресу відповідача, а також у звязку з тим, що на думку суду першої інстанцї, будь-які права відповідача, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо прав споживача в разі придбання ним продукції у кредит порушені не були і були повністю дотримані ТОВ «Просто Фінанс» як при укладенні кредитного договору, що підтверджується підписом відповідача у самому договору і у анкеті позичальника, так і при укладенні договору купівлі-продажу кредитного портфелю про відступлення права вимоги від 18.05.2012 р., згода відповідача (боржника) на укладення якого законом не передбачена.

Згідно ст.ст. 512-516 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин суд першої інстанції вважав вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Колегія погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідно до ст. 625 ЦК України якою передбачена зміна або розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин є помилковою, оскільки предметом розгляду справи не були зміна або розірвання укладеного між сторонами договору у звязку з істотною зміною обставин.

Посилання в апеляційній скарзі, що позивач не надав належних доказів переходу до нього права вимоги з кредитним договором укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Просто Фінанс» є помилковим, оскільки згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року укладеним ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Просто Фінанс» до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшло право грошових вимог до боржника ОСОБА_2

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції, представник позивача надав копію договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 року укладено між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Просто Фінанс» та акт приймання-передачі кредитного портфелю які підтверджують право переходу до між ТОВ «Кредитні ініціативи» грошових вимог до ОСОБА_2 за кредитним договором № 1 від 05.08.2008 року укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_2

Також колегія приймає до уваги, що відповідачем в суді першої інстанції не ставилося питання про застосування строків позовної давності про, що також зазначив представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити. Рішення Овідідопольського районного суду Одеської області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_4

ОСОБА_5