У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гулько Б.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 9 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського районного нотаріального округу Одеської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання нотаріальних дій незаконними, скасування договору дарування права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 квітня 2000 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір дарування права на земельну частку (пай), що був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Одеської області Дряченко А.Н., за умовами якого вона передала ОСОБА_3 безоплатно право на земельну частку (пай) площею 8,26 умовних кадастрових гектарів на території с. Олексіївка Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області. Вважала, що приватним нотаріусом та ОСОБА_3 її було введено в оману, оскільки вона укладала не договір дарування, а договір оренди земельної частки (паю), за яким ОСОБА_3 зобов'язався сплатити їй 1 тис. грн та сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою щорічно, а також на її вимогу повернути сертифікат на земельну частку (пай), про що свідчить складана ним розписка. Вказувала, що договір дарування підписувався нею під час перебування у шлюбі, але без письмової згоди на це її чоловіка, вона не ставила свого підпису у реєстраційній книзі договорів, у якості дарувальника в договорі зазначено «Дуднік», хоча згідно паспорту її прізвище значиться як «Дудник». Про укладання саме договору дарування вона дізналася лише у жовтні 2009 року після неодноразових звернень до органів виконавчої влади та правоохоронних органів з метою захисту права на земельну частку (пай). Крім того, зазначала, що договір дарування права на земельну частку (пай) не був зареєстрований у Миколаївській районній державній адміністрації.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд визнати незаконними дії приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу ДряченкоА.Н. та скасувати договір дарування права на земельну частку (пай), укладений 3 квітня 2000 року між нею та ОСОБА_3

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 9 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із оскаржуваних судових рішень й доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що законних підстав для визнання нотаріальних дій приватного нотаріуса, який не є учасником правовідносин, що склалися між сторонами, та скасування договору дарування права на земельну частку (пай) немає. При цьому оспорений договір дарування, укладений між позивачем та ОСОБА_3, відповідає вимогам закону, зокрема ст. ст. 203, 215, 229, 717 ЦК України, волевиявлення відповідала її внутрішній волі, що підтверджується преюдиційним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 10 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2014 року (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), яким у задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

При цьому суди, з урахуванням змісту ст. ст. 11, 13, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України правильно виходили з того, що по суті спір виник між сторонами договору дарування, якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який судами вже вирішено і при посвідченні договору нотаріус діяв згідно вимог закону.

Згідно з положеннями п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського районного нотаріального округу Одеської області, третя особа - ОСОБА_3, про визнання незаконними нотаріальних дій, скасування договору дарування права на земельну частку (пай) за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 9 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 квітня 2016 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Б.І.Гулько