У х в а л а

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року в справі за позовом територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до ОСОБА_4, Токмацької міської ради Запорізької області, треті особи: Токмацький районний суд Запорізької області, відділ Державного земельного агентства у Токмацькому районі Запорізької області, реєстраційна служба Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області про скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

23 грудня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазначають, що рішенням Васильківського районного суду Запорізької області від 13 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області

від 7 жовтня 2014 року позов задоволено, постановлено скасувати пункти 1, 2 рішення сесії Токмацької міської ради Запорізької області від 27 травня 2010 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, скасувати його державну реєстрацію та повернути спірну земельну ділянку позивачу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року касаційну скаргу на ухвалені по справі судові рішення відхилено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 просять скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року та передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 20 Земельного кодексу Української РСР.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наводять ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2010 року,

16 червня 2011 року та 22 травня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня

2013 року, 9 квітня 2014 року та постанову Верховного Суду України

від 6 жовтня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, а тому рішення органу місцевого самоврядування при виділення земельної ділянки відповідачу без попереднього її вилучення із земель державної власності є незаконним.

У наданих для порівняння судових рішеннях зроблено такі висновки:

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 квітня

2010 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін ухвалені у справі судові рішення, виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження факту порушення своїх прав, свобод чи інтересів у зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення та законності і обґрунтованості своїх позовних вимог;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2011 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалені у справі судові рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині визнання недійсним рішення сесії сільської ради, зазначив, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення виконкому районної ради не порушує прав, свобод або інтересів позивача, оскільки не носить нормативного та імперативного характеру, а є лише пропозицією щодо розгляду вказаного в ньому питання;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що він набув у встановленому законом порядку право користування спірною земельною ділянкою;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалені у справі судові рішення та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав на те, що судами не встановлені фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому дійшли передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову;

- у постанові від 6 жовтня 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, позов, предметом якого є таке рішення, не може бути задоволений.

Зміст наданих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для порівняння судових рішень судів касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке вони просять переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області до ОСОБА_4, Токмацької міської ради Запорізької області, треті особи: Токмацький районний суд Запорізької області, відділ Державного земельного агентства у Токмацькому районі Запорізької області, реєстраційна служба Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області про скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки, за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук