АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Желепи О.В.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 003-2900/756-0291, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 156 000 швейцарських франків зі сплатою 9,95 % річних строком до 10.10.2037 року. Цільове призначення кредиту - придбання трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач видав кредитні кошти шляхом банківського переказу коштів на рахунок позичальника НОМЕР_1, що підтверджується випискою по рахунку, заявою на купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту №1 від 12 жовтня 2007 року та заявою на видачу готівки НОМЕР_2. В свою чергу позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно умов кредитного договору. 08.03.2012 р. ОСОБА_1 була направлена вимога про погашення суми заборгованості, яка виконана не була.

Сума заборгованості станом на 17.09.2012 р. складає 158 428,75 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ складає 1 363 469 грн. 51 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 142 217,46 швейцарських франків, еквівалент - 1 223 951,90 грн.; відсотки - 15 932, 26 швейцарських франків - еквівалент 137 116,24 грн.; підвищенні відсотки - 279,03 швейцарських франків - еквівалент 2401,36 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язання позичальником за вказаним кредитним договором, 14 вересня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №003-2900/756-0291-Р; між позивачем та ОСОБА_3 - договір поруки №003-2900/756-0291-Р/1, а між позивачем та ОСОБА_4 - договір поруки №003-2900/756-0291-Р/2. Вимоги по погашення заборгованості поручителями виконані не були.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 158 428,75 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2012 року складає 1 363 469, 51 грн. та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2013 року позов задоволено.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2013 року скасовано.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 003-2900/756-0291 від 12 жовтня 2007 року, укладений між ним та ВАТ «Банк Універсальний».

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він не отримував грошові кошти в сумі 156 000 швейцарських франків, кредитний договір №003-2900/756/0291 від 12.10.2007 року не підписував, не є стороною правочину та не несе будь-яку відповідальність щодо виконання зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 003-2900/756-0291 від 12 жовтня 2007 року в сумі 158 428,75 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.09.2015 р. складає 3 496 395,76 грн. В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що кредитний договір № 003-2900/756-0291 від 12 жовтня 2007 року повинен був визнаний судом недійсним, оскільки ОСОБА_1 його не підписував. З метою доведення невідповідності підпису ОСОБА_4 підпису, вчиненому на кредитному договорі, заявці на видачу готівкових коштів, тощо його представником було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Проте судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, що позбавило останнього можливості доведення своїх вимог належним чином та належними письмовими доказами.

Крім того, відповідно до умов договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 156 000 швейцарських франків, а з заяви на видачу готівки № НОМЕР_2 від 12.10.2007 р. вбачається про видачу готівки загальною сумою 128 500 доларів США. Відповідно до виписки по особовому рахунку за 12.10.2007 р., відкритого на ім'я ОСОБА_1, вказано про надання кредиту згідно іншого договору НОМЕР_1 від 11.10.2007р.

При вирішенні питання про стягнення заборгованості в іноземній валюті суд не встановив наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, що в свою чергу призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Посилається також на те, що з 15.07.2008 р. банком застосована процентна ставка не обумовлена умовами договору у розмірі 10,95% річних, що в свою чергу призвело до неправомірного нарахування заборгованості. В графі «прострочена заборгованість по відсоткам» загальна нарахована сума не відповідає нарахованим сумам щомісяця. З метою встановлення дійсної заборгованості представником відповідача під час судового засідання 25.09.2015 р. було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи, проте судом неправомірно відмовлено в його задоволенні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші особи, що беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № 003-2900/756-0291 від 12.10.2007 р., невиконання останнім взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів відповідно до його умов.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 003-2900/756-0291, за умовами якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 156 000 швейцарських франків, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95%річних («базова процентна ставка»), на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору (п.1.1 договору).

Строк кредитування за цим договором становить період: з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 жовтня 2037 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та терміни надання та погашення кредиту визначаються умовами цього договору (п.1.2). Цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 70 кв.м., житловою площею 42 кв.м. (п.1.3).

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору кредиту, які відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із розуміння вказаної норми слідує, що кредитний договір є укладений з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Факт укладення вказаного договору підтверджується підписами його сторін.

Доводи відповідача ОСОБА_1 в тій частині, що вказаний кредитний договір не містить його підпису, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 20 березня 2015 року по справі була призначена почеркознавча експертиза підпису позичальника на договорі кредиту № 003-2900/756-0291 від 12.10.2007 р., яка не була виконана внаслідок не проведення оплати стороною, яка ініціювала її проведення (а.с.30-31, 46, 55 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що судові процедури при розгляді справ повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк.

Крім цього, у цивільному процесі діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Враховуючи ту обставину, що відповідачем не було виконав свого обов'язку щодо оплати експертизи, правові підстави для повторного вирішення цього питання та призначення експертизи у суду першої інстанції були відсутні.

За таких підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що відмова у суду у призначенні по справі експертизи підпису була необґрунтованою, а факт укладення кредитного договору - недоведеним.

В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження також доводи відповідача в тій частині, що позивачем не було надано доказів виконання свого зобов'язання в частині надання позичальнику грошових коштів в сумі 156 000 швейцарських франків.

Як вбачається з умов укладеного кредитного договору, для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту останньому відкривається поточний рахунок НОМЕР_1 (НОМЕР_1) у кредитора, код банку (МФО322001). Видача кредитних коштів за цим договором проводиться на поточний рахунок позичальника, відкритий згідно умов п.2.1.3 цього договору (а.с.6 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 12.10.2007 р. подав ВАТ «Банк Універсальний» заяву на купівлю іноземної валюти в сумі 128 503,62 долари США за іншу іноземну валюту - швейцарські франки, яку просив дебетувати на рахунок НОМЕР_1 та зарахувати на валютний рахунок у цьому банку № НОМЕР_3(а.с.29 т.1).

Проведення операції конвертації згідно заяви від 12.10.2007 р. підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача НОМЕР_1 СНF за 12.10.2007 (а.с.28 т.1).

Відповідно до заяви на видачу готівки, 12.10.2007 р. відповідач отримав грошові кошти у сумі 128 500 доларів США, про що свідчить його підпис (а.с.30 т.1).

За таких підстав посилання відповідача на те, що грошові кошти на придбання квартири він не отримував, а з банком було укладено інший договір НОМЕР_1 від 11.10.2007 р., є безпідставним.

Підлягають відхиленню посилання в апеляційній скарзі й на ту підставу, що при вирішенні питання про стягнення заборгованості в іноземній валюті судом першої інстанції не було встановлено наявності у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не заперечував проти тієї обставини, що у позивача була Генеральна ліцензія на операції в іноземній валюті. При цьому заперечення останнього стосувались лише питання наявності такої ліцензії на проведення операцій щодо підвищеної відсоткової ставки (а.с.147 т.1).

Разом з тим, необхідність отримання спеціальної ліцензії на проведення вказаних операцій в іноземній валюті відповідачем доведено не було.

Є необґрунтованою незгода відповідача з визначеним судом розміром заборгованості з огляду на те, що з 15.07.2008 р. позивачем застосована процентна ставка у розмірі 10,95%, яка не була обумовлена умовами договору.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.12 кредитного договору встановлено, що кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1 договору, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки. Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї існуючої заборгованості позичальника за цим кредитним договором (а саме: неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом згідно умов цього договору

Як вбачається з матеріалів справи, підвищення відсоткової ставки за договором до 10,95% річних відбулось з 15 липня 2008 року, до набрання чинності Законом України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 р. №661-VІ, про що позичальнику було повідомлено відповідним листом (а.с.140, 150 т.1).

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюються з моменту досягнення домовленостей про таку зміну, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи досягнення згоди про зміну умов договору щодо підвищення відсоткової ставки, доводи апеляційної скарги про застосування банком з 15.07.2008 р. процентної ставки у розмірі 10,95%, яка не була обумовлена умовами договору, є необґрунтованими.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості було перевірено в судовому засіданні. Судом встановлено, що сума простроченої заборгованості по відсоткам відповідає нарахованим сумам щомісяця.

Клопотання щодо необхідності призначення економічної експертизи визнано судом необґрунтованим. При цьому враховано ту обставину, що з таким клопотанням до суду першої інстанції відповідач не звертався.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/1949/2016

Головуючий в суді першої інстанції: Сирбул О.Ф.

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.