У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення коштів внаслідок невиконання грошового зобов'язання, за касаційною скаргоюОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року на її користь з відповідачів стягнуто грошові кошти у розмірі 41 000 доларів США, що за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) складало 327 713 грн. 14 листопада 2013 року виконавчою службою відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення. У зв'язку з тим, що відповідачі не виконують рішення суду, позивачка просила стягнути 3 % річних за період з 10 вересня 2013 року та суму боргу.

РішеннямВалківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 10 вересня 2013 року по 23 квітня 2015 року у розмірі 15 891 грн 84 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що виконання судового рішення регулюється Законом України «Про виконавче провадження» та ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов частково, суд апеляційної інстанції вважав, що ухвалення судового рішення не припиняє зобов'язань та не звільняє боржника від відповідальності, а тому позивач має право на відшкодування 3 % річних.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стягнуто солідарно безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 41 000 доларів США, що за курсом НБУ складало 327 713 грн та 3 % річних у розмірі 8 888 грн 64 коп.

Відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується відповідальність боржника, передбачена ст. 625 ЦК України, оскільки рішенням суду на користь позивачів стягнуто безпідставно набуті кошти.

Так як апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, то судове рішення апеляційного суду необхідно скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2016 року скасувати, рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік