Справа № 323/1240/15-ц
Провадження № 4-с/323/7/16
УХВАЛА

іменем України

18.05.2016 р. м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Шудрика А.А.,

при секретарі Безштанківській О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії начальника ВДВС Оріхівського РУЮ та постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ про скасування постанови державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Оріхівського районного суду зі скаргою на дії та постанову начальника відділу державної виконавчої служби Оріхівського районного управління юстиції ОСОБА_2, в якій просить:

- визнати незаконними дії начальника ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 30785373 стосовно зняття арешту на майно боржника - квартиру ОСОБА_3 незаконними.

- визнати постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_2, датовану ще 17.01.2015 р. про скасування процесуального документу - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - квартиру ОСОБА_3 від 13.06.2013 р. незаконною із наведених вище обґрунтувань та скасувати її як незаконну та необґрунтовану.

- поновити накладений на майно ОСОБА_3 арешт, у т.ч. на приналежну їй квартиру № 14 у буд. № 140 (128) по вул. Жовтневій у м. Оріхові Запорізької області

- судові витрати (у разі їх наявності) у повному обсязі віднести на рахунок ВДВС Оріхівського РУЮ.

Свою скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням Оріхівського районного суду від 17.05.11 року задоволено його позов до ОСОБА_3 про розірвання договору позики (іпотеки) та звернення стягнення на іпотечне майно по справі № 2-606/11. Рішення було змінено апеляційною інстанцією та набрало законної сили 23.11.11 р. Виконавчі листи суду щодо звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру ОСОБА_3 та про стягнення судових витрат з ОСОБА_3 в розмірі 1650 грн. направлено на виконання до ВДВС Оріхівського РУЮ згідно заяви від 20 січня 2012 року.

Виконавчі листи були прийняті до провадження та знаходилися на виконанні у державного виконавця ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_4 Однак, фактично минув трирічний строк проведення виконавчих дій, а виконавче провадження, вважає скаржник, умисно затягується на користь ОСОБА_3 Жодних заходів, направлених на реальне звернення стягнення, оцінку майна, призначення торгів не проведено, боржника, який ухиляється від законних вимог державного виконавця, до відповідальності не притягнуто.

ВДВС Оріхівського РУЮ намагався змінити спосіб та порядок виконання вказаного рішення суду з метою запобігання звернення стягнення на квартиру боржника, для чого зверталися із відповідною заявою до суду. Однак ухвалою Оріхівського районного суду від 21.09.2012 р. було відмовлено ВДВС Оріхівського РУЮ у зміні способу виконання рішення, чим підтверджено пряму необхідність проведення виконавчих дій шляхом звернення стягнення саме на квартиру боржника.

09 січня 2013 року ОСОБА_1 поштою було отримано постанови державного виконавця ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_4 за виконавчими листами суду щодо звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру ОСОБА_3 та про стягнення судових витрат з ОСОБА_3 в розмірі 1650 грн. від 23.11.11 по справі № 2-606/11.

Означені постанови та дії державного виконавця ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_4 були оскаржені до Оріхівського районного суду Запорізької області. Ухвалою Оріхівського районного суду від 12.03.2013 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, дії та бездіяльність державного виконавця ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_4 визнано незаконними, означені постанови від 27.12.2012 року про закриття виконавчого провадження скасовані, виконавче провадження та арешт на майно поновлені.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 травня 2013 року по справі № 22ц-778/2163/2013 р. апеляційні скарги ВДВС Оріхівського РУЮ та ОСОБА_3 були відхилені, ухвалу Оріхівського районного суду від 12.03.2013 року залишено чинною.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2013 року взагалі відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ВДВС Оріхівського РУЮ на означені судові рішення, чим ще раз підтверджено чинність ухвали Оріхівського районного суду від 12.03.2013 року та законність висновків, що містяться в ній.

В ухвалі Оріхівського районного суду від 12.03.2013 року, яка набрала законної сили, чітко зазначено, що оскільки продаж майна за умов виконавчого провадження здійснюється примусово, то ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про іпотеку» не передбачено обов'язку державного виконавця на отримання дозволу органу опіки та піклування на здійснення відчуження нерухомого майна боржника, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні діти, та реалізація такого майна не ставиться в залежність від отримання чи неотримання такого дозволу.

Тому ВДВС Оріхівського РУЮ зобовязано належним чином здійснити виконання рішення Оріхівського районного суду від 17.05.2011 р. за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на іпотечне майно по справі № 2-606/11, а саме - у примусовому порядку звернути стягнення на квартиру №14 у буд. № 140 (128) по вул. Жовтневій у м. Оріхові Запорізької області шляхом її реалізації на прилюдних торгах.

31 березня 2015 року ОСОБА_1 поштою було отримано постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_2, датовану ще 17.01.2015 р. (після чого, 19.01.2015 р. судом було відновлено виконавче провадження) про скасування процесуального документу - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - квартиру ОСОБА_3 від 13.06.2013 р.

Вказану постанову скаржник вважає абсолютно незаконною та безпідставною як із вищенаведених обставин. Таким чином, питання про закриття виконавчого провадження ще не вирішено, тому й скасування забезпечувальних заходів неможливе та незаконне.

З урахуванням вищенаведеного, ОСОБА_1 вважає дії начальника ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_2 та винесену ним постанову від 17.01.2015 р. про скасування процесуального документу - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - квартиру ОСОБА_3 від 13.06.2013 р. про зняття арешту на майно боржника незаконними.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_6 вимоги скарги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним в скарзі. Крім того, звернувся з клопотанням про поновлення строку звернення до суду, так як ОСОБА_1 постанову від 17.01.2015 року отримав лише 31.03.2015 року, зазначивши, що поштове повідомлення надане представником виконавчої служби від 22.01.2015 року стосується іншого процесуального документу, а не оскаржуваної постанови.

Державний виконавець Калюжна Н.І. в судовому засіданні проти скарги заперечила, зазначивши, що скаржник отримав постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ від 17.01.2015 року вчасно 22.01.2015 року, відповідно до поштового повідомлення.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази приходить до наступних висновків.

Згідно ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно до статей 1 - 4, 24, 25, 50, 52 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі Закон) виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) і являє собою сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у названому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених згаданим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до нього, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства, юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення у встановлений законом строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження.

Статтями 5, 111 названого Закону передбачені права та обов'язки як державних виконавців, так і учасників виконавчого провадження, за якими сторони мають право, а державний виконавець повинен забезпечити його реалізацію, в тому числі на виготовлення копії його документів. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язанні сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій.

Якщо учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи, то відповідно до статей 383-389 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із скаргою.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

- у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод;

- у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні ВДВС Оріхівського РУЮ знаходиться виконавчий лист №2-606, виданий на підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2011 року, яким було скасовано рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.05.2011 року; позов ОСОБА_1 задоволено частково; розірвано договір позики-іпотеки від 06.05.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованому у реєстрі за №2463; в рахунок погашення заборгованості за договором позики-іпотеки від 06 травня 2008 року в сумі 116035,7 грн. звернути на користь ОСОБА_1 стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, із додержанням процедури, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку»; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1650 грн; в решті позову відмовлено.

25.01.2012 року було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

У грудні 2014 року державний виконавець ВДВС Оріхвського РУЮ Запорізької області звернувся до суду про роз'яснення рішення відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2014 року роз'яснено, що рішення апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2011 року у цій справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки має виконуватись безпосередньо іпотекодержателем (позивачем у справі) шляхом добровільного укладення відповідного договору купівлі-продажу предмета іпотеки з додержанням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а не у примусовому порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки разом з відповідним іпотечним договором є документами, якими іпотекодавець уповноважується на відчуження предмета іпотеки в порядку, встановленому законодавством України про купівлю-продаж нерухомості, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

За результатами виконавчого провадження начальником державної виконавчої служби ОСОБА_2 17.01.2015 року була прийнята постанова про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.06.2013 року з наступним обґрунтуванням: «виконавчий лист не підлягає виконанню з наступних підстав: 31.12.2014 року до відділу надійшла ухвала №323/4265/14-ц Оріхівського районного суду від 24.12.2014 р., в якій «розяснити, що рішення апеляційного суду Запорізької області від 23.11.2011 року у цій справі в частині звернення стягнення на предмет іпотеки має виконуватись безпосередньо іпотекодержателем (позивачем у справі) шляхом добровільного укладення відповідного договору купівлі-продажу предмета іпотеки з додержанням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а не у примусовому порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки разом з відповідним іпотечним договором є документами, якими іпотекодавець уповноважується на відчуження предмета іпотеки в порядку, встановленому законодавством України про купівлю-продаж нерухомості, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Супровідний лист про направлення постанови від 17.01.2015 року датований 19.01.2015 року, однак на конверті адресованому ОСОБА_1 стоїть штемпель пошти м.Запоріжжя з датою 28.03.2015 року.

В скарзі зазначено, що ОСОБА_1 отримав вказану постанову 31.03.2015 року. Спростувати вказану інформацію не має можливості, так як поштове відправлення було здійснено без повідомлення і більш ніж через два з половиною місяці від дати прийняття постанови.

Відповідно до поштового конверта адресованого Оріхівському районному суду Запорізької області зі скаргою ОСОБА_1 датоване 08.04.2015 року, як і вхідний номер суду на самій скарзі, тобто суд вважає, що ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду.

Пояснення представника виконавчої служби щодо того, що скаржник отримав оскаржувану постанову ще 22.01.2015 року, суд не бере до уваги, так як визначити, який саме процесуальний документ був направлений ОСОБА_1 не можливо, адже в повідомленні це не зазначено.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10.08.2015 року ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 24.12.2014 року було скасовано.

Враховуючи те, що основним і єдиним обґрунтуванням постанови від 17.01.2015 року начальника державної виконавчої служби ОСОБА_2 про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.06.2013 року була ухвала Оріхівського районного суду Запорізької області від 24.12.20014 року, яку скасовано судом апеляційної інстанції, то ця постанова, як і дії начальника ВДВС, є незаконною і вона підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, тобто поновити накладений на майно ОСОБА_3 арешт, у т.ч. на приналежну їй квартиру №14 у буд.№140(128) по вул.Жовтневій у м.Оріхові Запорізької області.

Крім того, прямим наслідком скасування оскаржуваної постанови є автоматичне поновлення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383, 384, 386-387 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на незаконні дії начальника ВДВС Оріхівського РУЮ та постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ про скасування постанови державного виконавця задовольнити частково.

Визнати незаконними дії начальника ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 30785373 стосовно зняття арешту на майно боржника - квартиру ОСОБА_3

Визнати постанову начальника ВДВС Оріхівського РУЮ ОСОБА_2, датовану ще 17.01.2015 р. про скасування процесуального документу - постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - квартиру ОСОБА_3 від 13.06.2013 р. незаконною із наведених вище обґрунтувань та скасувати її як незаконну та необґрунтовану.

У задоволені іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд протягом 5-ти днів з моменту її проголошення.

Суддя Оріхівського районного суду: А.А.Шудрик