Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9106/15-ц
Провадження № 2/711/246/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

22 січня 2016 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комітет самоорганізації населення мікрорайону «Митниця» в особі голови Шуміленко Галини Миколаївни про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом (в подальшому уточнений) до ОСОБА_2, третя особа: Комітет самоорганізації населення мікрорайону «Митниця» в особі голови Шуміленко Галини Миколаївни про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З 19 серпня 2009 року у даній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 - її дочка. На теперішній час в даній квартирі проживає лише ОСОБА_1 - позивач по справі. Відповідач не проживає і не проживала у вказаній квартирі з 2009 року. Речей, що належать відповідачу у квартирі немає, житлово-комунальні послуги вона не сплачує, не приймає участь в утриманні житла. ОСОБА_2 проживає в Італії у м. Болонья з 21 липня 2006 року, а її реєстрація за зазначеною адресою не дозволяє позивачу розпоряджатися квартирою на свій власний розсуд та значно обмежує її права як власника нерухомого майна. Відповідач залишила житло з власних міркувань і відсутня без поважних причин.

Таким чином, позивач, посилаючись на ст.ст. 405, 316, 317, 319, 379, 391, 383 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України просить суд - визнати ОСОБА_2, такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, - квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням проводити судове засіданні без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи.

Представник третьої особи - КСН мікрорайону «Митниця» в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання справи.

Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного:

в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4446046 від 14.08.2004 та витягом про державну реєстрацію прав №33850641 від 17.04.2012.

Відповідно до даних довідки №4940 від 22 серпня 2015 року, виданої КП «СУБ Митниця» Черкаської міської ради та довідки з місця проживання про склад сім'ї від 23.09.2015, виданої головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», вбачається, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровано 2 особи: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

За даними акту опитування сусідів №230 від 23 вересня 2015 року, посвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно заеєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, а її донька - ОСОБА_2 зареєстрована за даною адресою, а фактично там не проживає з 19.08.2009 по теперішній час.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, резидент у м. Болонья, республіка Італія з 21.07.2006, що підтверджується сертифікатом резиденції, який виданий демографічним відділом мерії міста Болонья.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 повністю втратила зв'язок з помешканням, її речі в квартирі відсутні, квартплату вона не сплачує, не займається утриманням нерухомого майна. Судом не встановлено обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні ним житлом. Крім того, відсутні об'єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст. 316 ч. 1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Зазначений Закон регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, в тому числі правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а тому положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносини, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом зняття особи з реєстраційного обліку з місця проживання одночасно з вимогою про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 не проживає в АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік, залишивши помешкання добровільно, її особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участь в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачеві користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 150 ЖК, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 391, 321, 379, 383, 405 розд. ІІ гл.52 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 174, 209-224 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька