АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6869/16 Справа № 188/1598/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Осіяна О.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року частково забезпечено позов по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (а.с.45-46).

В апеляціяйній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду в частині відмови накладення заборони на вчинення будь-яких дій по відчуженню (а.с.64-65).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Відмовляючи у накладенні заборони на вчинення будь-яких дій по відчуженню транспортного засобу, суд виходив з того, що вимога про заборону відчуження спірного транспортного засобу до вирішення іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Територіального сервісного центру 1247 та ТОВ «Межрегіональний брокерський дім «Фаворит» про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, не відноситься до даної справи.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Враховуючи, зміст положень ст.152 ЦПК України, за якими позов майнового характеру дозволяється забезпечувати майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, слід зазначити, що заявник не надав належних і допустимих доказів про те, що запропоноване ним для забезпечення позову спірне рухоме майно належить відповідачу, що у разі задоволення заяви призводить до порушення прав інших осіб.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Виходячи з вище наведеного, доводи апеляційної скарги є надуманими та необґрунтовані, а ухвала суду відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи, оскільки вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів про те, що запропоноване для забезпечення позову спірне рухоме майно належить відповідачу, а також з урахуванням конкретних обставин справи у їх об»єктивній сукупності та дотримуючи правило співмірності, суд прийшов до вірного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи заявника не можуть прийматися судом до уваги, оскільки є безпідставними та надуманими, оскільки зводяться до особистого тлумачення норм діючого законодавства і не можуть бути підставою для скасування ухвали в оскаржуваній частині заяви про забезпечення позову.

В іншій частині ухвала суду не переглядалась в апеляційному порядку, адже не оскаржувалась.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6