АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/235/16 Головуючий 1 інст. - Григор'єв Б.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди від злочину,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_8 звернулася до суду в порядку вимог ст.ст. 23, 1172 ЦК України з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, який подалі неодноразово уточнювала.

В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником автомобіля Nissan Cefiro 2004 року випуску, шасі номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. На підставі довіреності від 03.02.2010 року вона уповноважила ОСОБА_9 і ОСОБА_10 розпоряджатися цим автомобілем.

22.01.2013 року близько 20-00 год. ОСОБА_9 передав для здійснення мийки вказаний автомобіль власнику автомийки «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_3 в особі уповноваженої нею особи - працівника мийки ОСОБА_6 Автомобіль повинен був бути повернутий наступного дня 23.01.2013 року о 08-00 год. Однак працівник автомийки ОСОБА_6 умисно без згоди ОСОБА_9 заволодів вказаним автомобілем, виїхав за мeжi автомийки та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої автомобіль отримав механічні пошкодження, а їй як його власнику - спричинена матеріальна шкода.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року ОСОБА_6 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та підданий покаранню. У вказаній кримінальній справі вона (ОСОБА_4) була визнана потерпілою.

Позивач зазначала, що на момент скоєння вказаного кримінального правопорушення ринкова вартість належного їй автомобіля складала 95 797,94 грн., а на час розгляду справи складає 188 938,94 грн. Вартіть відновлювального ремонту у зв'язку з пошкодженням автомобіля у вищевказаній ДТП з урахуванням ступеню його зносу по строку експлуатації складає 205 343,73 грн., яку вона просить стягнути з відповідача.

Також просила стягнути на її користь витрати, понесені нею на послуги автомобільного евакуатора в розмірі 600 грн., на зберігання пошкодженого автомобіля в період з 13.03.2013 року до 10.09.2015 року в сумі 18 160 грн., на проведення двох експертиз загальною вартістю 4608 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн.

Посилалася й на те, що їй спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 35 000 грн., і яка виразилася у стражданнях та переживаннях у зв'язку з втратою з вини працівника відповідача належного їй автомобіля, який має значну вартість, і втрата якого змінила уклад її життя.

Відповідач - ФОП ОСОБА_3 позов не визнала, посилаючись на те, що вона є неналежним відповідачем, оскільки працівник автомийки «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_6, який у нічний час не виконував обов'язки автомийника. Грошові кошти, отримані від ОСОБА_9 за мийку, прибирання та зберігання у нічний час автомобіля, не надав до каси підприємства, витративши на свою користь, та незаконно заволодів належним позивачу автомобілем не під час виконання своїх трудових обов'язків, що підтверджено вироком суду. Під час розгляду кримінальної справи ОСОБА_6 свою вину у вищезазначеному визнав та у добровільному порядку відшкодував потерпілій матеріальну шкоду в сумі 35000 грн. Вважала також, що розмір шкоди, заявлений ОСОБА_4 є безпідставно завищеним.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково і на її користь стягнуто з ФОП ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 160058,94 грн., судові витрати за проведення експертиз в розмірі 4608 грн. В іншій частині позову відмовлено. Також стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1600,58 грн.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які су вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Вказує, що районним судом безпідставно застосовано до виниклих правовідносин вимоги ч.1 ст. 1172 ЦК України, оскільки не враховано, що ОСОБА_6 вийшов за межі наданих йому роботодавцем трудових повноважень та незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_4, який пошкодив за межами території автомийки, тобто вчинив злочин, за який був засуджений вироком суду, тому відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від злочину, передбачено статтею 1177 цього Кодексу (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 просить відхилити її за необґрунтованістю доводів, які по суті є запереченнями проти позову, і цим запереченням суд першої інстанції надав правильну правову оцінку.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції в повному обсязі не відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що пошкодженням належного позивачу автомобілю їй спричинена матеріальна шкода працівником відповідача ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_6 під час виконання ним своїх трудових обов'язків, пов'язаних з миттям, чищенням, поліруванням автомобілів, збереження майна клієнтів, тому до виниклих правовідносин слід застосувати вимоги ч.1 ст. 1172 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без урахування вимог закону та матеріалів справи.

Як свідчать останні ОСОБА_4 на праві власності належить автомобіль Nissan Cefiro 2004 року випуску, шасі номер НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. На підставі довіреності від 03.02.2010 року вона уповноважила ОСОБА_9 і ОСОБА_10 розпоряджатися цим автомобілем.

22.01.2013 року близько 20-00 год. ОСОБА_9 передав для здійснення мийки , прибирання та зберігання на нічний період вказаний автомобіль ОСОБА_6 - працівнику автомийки «ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить ФОП ОСОБА_3

Однак працівник автомийки ОСОБА_6 умисно без згоди ОСОБА_9 заволодів вказаним автомобілем, виїхав за мeжi автомийки та скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої автомобіль отримав механічні пошкодження.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 року ОСОБА_6 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, з визначенням виду покарання.

Відповідно до вироку судом встановлено, що 23 ciчня 2013 року приблизно о 03 год. 27 хв. ОСОБА_6, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на автомийці, де працював згідно трудового договору мийником автомобілів, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, за допомoгoю ключiв, які йому були залишені ОСОБА_9 для проведення мийки автомобіля Nissan Cefiro, реєстраційний номер НОМЕР_1, заволодів цим автомобілем. Під час керування останнім, на якому разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_7 ( які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_6.) біля будинку АДРЕСА_1 вчинив наїзд на стовбур дерева, пошкодив належний ОСОБА_4 автомобіль, спричинивши останній значну матеріальну шкоду згідно висновку експерта № 1877 від 27.03.2013 року в сумі 95797 грн. 94 коп.

Вказаний вирок набрав законної сили та відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи щодо цивільно-правових наслідків дій ОСОБА_6

Згідно трудового договору від 29.12.2012 року, укладеного між працівником ОСОБА_6 і физичною особою, яка використовує найману працю - ФОП ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_6 прийнятий на роботу авто мийником на випробовувальний термін строком 30 днів, і зобов'язаний виконувати роботи, пов'язані з миттям, чищенням, поліруванням автомобілів, та дбати за збереженням майна клієнтів автомийки, виконувати правила протипожежної безпеки і охорони праці.

3 наказу № 01 від 09.02.2013 року про звільнення ОСОБА_12 з роботи за ст.. 40 п.7 КЗпП України вбачається, що ОСОБА_12, на якого з 22.00год до 8.00 год. були покладені функції чергового, 23.01.2013 року приблизно о 03-20 год. вживав у робочий час спиртні напої, після чого залишив робоче місце чергового по мийці, використав у своїх цілях не належний йому автотранспорт державний номер НОМЕР_1, виїхав за межі мийки та допустив дopoжньo- транспортну пригоду, чим завдав власнику aвтoмoбіля матеріальну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним cвoїx трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з власником (працедавцем) в трудових відносинах, i шкода заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником cвoїx трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч i виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною чи фізичною особою або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так i за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 28.01.2015 року у справі № 6-229цс14, і яка відповідно до вимог ст.. 360-7 ЦПК України підлягає обов'язковому застосуванню судами України.

Судом першої інстанції вказана правова позиція Верховного суду України не була застосована до спірних правовідносин з посиланням на те, що ОСОБА_6 юридично виконував волю роботодавця ФОП ОСОБА_13 з миття автомобіля та повинен був виконати свої обов'язки із збереження майна клієнта. Однак своїми діями він порушив волю роботодавця, свої посадові обов'язки та пошкодив майно, яке йому було ввірено. У зв'язку з чим до спірних правовідносин слід застосувати вимоги ч.1 ст. 1172 ЦК України.

Однак такі висновки суду зроблені без врахування зазначених вимог закону та всупереч обставин справи та наданих сторонами доказів.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 після виконання ним своїх трудових обов'язків щодо мийки автомобілю та його збереження, без необхідності виробничого або господарського характеру, без дозволу або доручення ФОП ОСОБА_3 виїхав з території автомийки і самовільно використав належний ОСОБА_4 автомобіль у своїх особистих цілях, вчинивши дорожньо-транспортну пригоду не під час виконання ним своїх трудових обов'язків.

У зв'язку з зазначеним колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ч.1 ст. 1172 ЦК України підстав для покладення відповідальності за шкоду, завдану в результаті самовільних дій працівника ОСОБА_6 з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, на роботодавця ФОП ОСОБА_3

Вимоги позивача ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі вимог ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі компенсуються за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2015 року скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: