АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1791/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 45 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПономаренка В. В.
суддівГончар Н.І., Корнієнко Н.В.
секретарВинник І.М., Гаджієва Ю.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_7

представників третіх осіб ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_14 - ОСОБА_11 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року у справі за позовом заступника прокурора Черкаської області до Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_12, ОСОБА_14, Реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи: Державне підприємство «Черкаське лісове господарство», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі, ПП «Гарант», про визнання недійсним розпорядження державної адміністрації та скасування рішення державного реєстратора, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року Заступник прокурора Черкаської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_12, ОСОБА_14, Реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи: Державне підприємство «Черкаське лісове господарство», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі, ПП «Гарант», про визнання недійсним розпорядження державної адміністрації та скасування рішення державного реєстратора, мотивуючи його тим, що розпорядженням голови Черкаської районної державної адміністрації № 242 від 11 вересня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 15 громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради за межами населеного пункту, та передано земельні ділянки у власність 15 громадянам, в т.ч. ОСОБА_12, якому виділено земельну ділянку площею 0,0919 га. та ОСОБА_14, якій видано земельну ділянку площею 0,0995 га. Вказаним розпорядженням також змінено цільове призначення земель на землі рекреаційного призначення. В порядку виконання даного розпорядження, реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_12 на спірну земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, за ОСОБА_14 на спірну земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2.

Позивач вказує, що зміна цільового призначення земельних ділянок відбулася з порушенням встановленого земельним та містобудівним законодавством порядку.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд визнати недійсним розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11.09.2014 року № 242 з усіма його додатками в частині, що стосується ОСОБА_12 та ОСОБА_14, а також скасувати рішення реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції про державну реєстрацію за ОСОБА_12 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, та за ОСОБА_14 права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано недійсним розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11 вересня 2014 року № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_12 земельної ділянки площею 0,0919 га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського РУЮ про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за ОСОБА_12.

Визнано недійсним розпорядження Черкаської районної державної адміністрації від 11 вересня 2014 року № 242 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність» в частині передачі у власність ОСОБА_14 земельної ділянки площею 0,0995га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського РУЮ про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району за ОСОБА_14.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_14 - ОСОБА_11 оскаржила його в апеляційному порядку, та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального права та неповне дослідження обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що право на земельні ділянки було набуто з порушенням законодавства та на підставі незаконного рішення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації №242 від 11 вересня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення індивідуального дачного будівництва в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, за межами населеного пункту. Передано у власність земельні ділянки громадянам, згідно з додатком, для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташовані в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради за межами населеного пункту. Земельні ділянки віднесено до категорії земель рекреаційного призначення.(Т. 1 а.с. 10).

З доданого до вказаного розпорядження списку вбачається, що такі земельні ділянки надані, зокрема, ОСОБА_12 та ОСОБА_14.

На підставі зазначеного рішення вказаним громадянам були видані свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(Т. 1 а.с.21-22, 93-94).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частини 1, 7 статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Частиною 1 статті 55 ЗК України встановлено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Спірні земельні ділянки розташовані на території лісового фонду Свидівоцького лісництва, що підтверджується листами ДП «Черкаське лісове господарство», результатами інструментальної зйомки, планшетом лісовпорядкування, проектом організації та розвитку лісового господарства (Т. 1 а.с.12-17), і вказані земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, що вбачається з публічної кадастрової карти України (Т. 1 а.с.162).

Про те, що зазначені документи є доказом при встановленні цільового призначення землі вказав і Верховний Суду України в постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-224цс14.

Таким чином, зміна цільового призначення спірних земельних ділянок проведена без погодження з Кабінетом Міністрів України, а тому був порушений порядок зміни цільового призначення землі, що тягне за собою наслідки передбачені статтею 21 ЗК України, а передачею у власність було порушено п.5 частини 1 статті 27 ЛК України, відповідно до якої Кабінету Міністрів України належить таке право як передача у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності.

Відповідно до частин 2,3 статті 186-1 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства.

Доказів того, що проекти землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок були погоджені Черкаським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації надано не було, тому висновок суду в цій частині не спростований.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про основи містобудування» визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Виходячи з вказаних норм права та головних напрямків містобудівної діяльності встановлених статтею 2 Закону України «Про основи містобудування», забудова територій має відбуватись не хаотично, а згідно з планами.

Як вбачається з листа відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації від 14 липня 2014 року (Т. 1 а.с.18) планувальних рішень, котрі передбачають здійснення індивідуального дачного будівництва в тому числі Свидівоцької сільської ради за межами населеного пункту (в розумінні п.6 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ніколи не існувало і не існує. Існуючі генеральні плани населених пунктів району розроблені 1973-1987 роках.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього Закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку.

Доказів того, що відведені земельні ділянки були заплановані під індивідуальне дачне будівництво суду надано не було.

Доводи апеляційної скарги, що судом порушено ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо мирного володіння своїм майном, оскільки порушення були допущені з боку публічного органу, є необґрунтованими.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. У контексті цієї норми під майном розуміється ціла низка інтересів економічного характеру.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій «пропорційності», використаний судом у справі, яка переглядається, передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Отже, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується (Постанови Верховного Суду України в справах №6-2902цс15 від 3 лютого 2016 року, № 6-1376цс16 від 29 червня 2016 року).

В даній справі встановлено, що, право власності набуто без законних підстав, крім того предмет такого права є національним багатством (ст. 1 ЛК України), а тому таке право підлягає відновленню.

В апеляційній скарзі представник апелянта вказує рішення суду в адміністративній справі №823/3558/14, яким встановлено, що спірні земельні ділянки за межами населеного пункту в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради площею 4,7787 га станом на 01.01.2014 року обліковувались як штучні водосховища (землі загального користування), а станом на 01.07.2014 року зазначені земельні ділянки віднесено до виду угідь піски.

Однак, вказане рішення суду надано не було, тому посилання на нього апелянта є безпідставними. Відповідачами також не було надано технічну документацію щодо спірних земельних ділянок, хоч обов'язок доводити законність отримання земельних ділянок покладено на відповідачів (ч.1 ст.60 ЦПК України).

З огляду на вищезазначене, за наявності грубих та істотних порушень вимог закону при винесенні Черкаською РДА оспорюваного розпорядження №242 від 11 вересня 2014 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги прокурора, щодо визнання його недійсним підлягають до задоволення.

Вимоги прокурора, щодо скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Черкаського РУЮ про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, за ОСОБА_12, та за кадастровим номером НОМЕР_2, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району за ОСОБА_14, також правомірно підлягають до задоволення, оскільки вказані рішення прийняті на підставі розпорядження, яке в судовому порядку визнане недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Доводи апеляційної скарги не впливають на вирішення справи та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції - залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_14 - ОСОБА_11 - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 червня 2016 року у справі за позовом заступника прокурора Черкаської області до Черкаської районної державної адміністрації, ОСОБА_12, ОСОБА_14, Реєстраційної служби Черкаського районного управління юстиції, треті особи: Державне підприємство «Черкаське лісове господарство», Управління Держгеокадастру у Черкаському районі, ПП «Гарант», про визнання недійсним розпорядження державної адміністрації та скасування рішення державного реєстратора - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий :

Судді :