АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2367/2016 Головуючий в 1 інстанції - Шкірай М.І.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, через свого представника звернувся до суду з позовом до ПАТ «Креді АгрікольБанк» третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору та просив:

- визнати недійсним кредитний договір № 395/LCA від 11.11.2008 року укладений Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3;

- визнати недійсним договір застави № 395/LCA/Z, № 11203 укладений між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З;

- вилучити запис з державного реєстру обтяжень рухомого майна про заборону відчуження предмету застави, а саме: автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER НОМЕР_5; рік випуску 2008, колір - чорний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію серія НОМЕР_4, видане ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві від 29 жовтня 2008 року;

- визнати недійсним договір поруки №395/LCD/P укладений між ОСОБА_5 та Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

В обґрунтування позову представник посилався на те, що 11.11.2008 року між AT «Індустріально-Експортний» правонаступником якого є відповідач по справі та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 395/LCA, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 23 849,55 доларів США, а він зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку. Представник вказує, що у вказаному кредитному договорі відсутні умови, які передбачають порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку, перелік і розмір фінансових ,зобов'язань: страхування транспортного засобу, внесення предмета застави до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, нотаріальне посвідчення договору застави, державне мито тощо.

Крім того представник визначив, що під час укладення вказаного договору відповідачем не попереджено позивача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань несе позивач та не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. У зв'язку з чим, представник вважає порушеним право позивача під час укладення вказаного договору та посилаючись на правові підстави ст. 215 ЦПК України просить суд задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17.12.2015 в задоволені позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В скарзі вказував на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Виконання банком вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», підписання сторонами листа ознайомлення, не свідчить про те, що банк виконав вимоги закону. Посилався на те, що безпосередньо в кредитному договорі або його додатках які є його невід'ємною частиною мали бути зазначені: порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку, перелік і розмірі фінансових зобов'язань споживача: страхування транспортного засобу (КАСКО, цивільна відповідальність власника транспортного засобу), внесення предмета застави до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, нотаріальне посвідчення договору застави, державне мито, сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредит. Проте вказані відомості в кредитному договорі або додатку до нього відсутні. Банком не виконано вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007року № 168, а саме не включено в спірний кредитний договір обов'язкових положень передбачених вказаними нормативними актами, що є достатньою підставою для визнання недійсним кредитного договору.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи скарги підтримали.

Представник банку доводи скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що 11 листопада 2008 року між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 395/LCA, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 23 849,55 доларів США зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 10 листопада 2015 року.

Крім того, 11 листопада 2008 року, між Акціонерним товариством «Індустріально-Експортний банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Креді АгрікольБанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави № 395/LCA/Z, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором позивач передав у заставу належне йому майно легковий автомобіль MITSUBISHI моделі OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_5 рік випуску 2008, колір - чорний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3.

Також 11.11.2008 року між АТ «ІНДЕКС БАНК» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання умов кредитного дговору юув підписаний договір поруки.

Суд першої інстанції встановив, що під час укладення кредитного договору, не було допущено порушень вимог закону України «Про захист прав споживачів», та Постанови Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, які є підставою для визнання правочину недійсним. Також судом не було встановлено підстав для визнання недійсними договорів застави та поруки.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про відсутність підстав для визнання кредитного договору, договору поруки та договору застави недійсними, відповідає цим обставинам та вимогам Закону.

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про Захист прав споживачів встановлюється, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначається:

1)сума кредиту;

2)детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3)дата видачі кредиту та інші умови надання кредиту;

4)право дострокового повернення кредиту;

5)річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови визначені законодавством;

Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством.

Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Згідно з п. п. 3.7., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених цією ж Постановою НБУ №№168,якщо умовами кредитного договору передбачено, або допускається використання кількох альтернативних варіантів надання банківських послуг, які є супутніми до кредитної операції (зокрема погашення заборгованості готівковими коштами до банку або шляхом безготівкового розрахунку), банк зобов'язаний надати клієнту вичерпну інформацію про вартість кожного з альтернативних варіантів надання послуг. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, а саме : п.п. 1.6, 2.3. банк повідомив позивача про розмір процентів за користування кредитом, порядок їх нарахування та суму, яку споживач щомісячно зобов'язаний сплачувати за кредитом.

Сторонами по справі був підписаний графік погашення заборгованості (а.с.11-12), в якому чітко розписані суми відсотків та тіла кредиту, які відповідач зобов'язаний сплачувати щомісячно до 10. 11.2015 року. При цьому з графіка чітко вбачається, що суми, які повинен вносити боржник визначені в доларах США, а не в іншій валюті, також зазначена дата внесення конкретних сум. Таким чином з вказаного графіку зрозуміло, що боржник повинен внести суму зазначену в графіку, в еквіваленті до долара США по курсу на дату визначену для оплати в цьому графіку. Оскільки зміна курсу гривні до долара США є загально відомим фактом. Позивач, укладаючи договір на таких умовах, та беручи на себе зобов'язання погашати кредит в сумах, визначених в доларах США розумів, що валютні ризики матиме нести він, а не банк, який надав йому кредит в іноземній валюті.

Тобто доводи позивача про те, що споживач не був повідомлений про загальну сукупну вартість кредитування, та валютні ризики спростовуються змістом укладеного договору та графіком погашення заборгованості.

Також позивач був повідомлений про вартість інших сукупних послуг, які він зобов'язаний був сплатити, при укладенні кредитного договору в листі ознайомленні, який він також підписав. (а.с. 37)

З вказаного документу вбачається, що позивач був ознайомлений з вартістю суми, яку він зобов'язаний сплатити за внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, за нотаріальні послуги, державне мито, страхування транспортного засобу, страхування цивільної відповідальності, внески до пенсійного фонду, реєстрацію транспортного засобу в органах ДАІ. В цьому ж листі позивача було повідомлено про абсолютне значення подорожчання кредиту, в твердій грошовій сумі та процентне подорожчання кредиту, реальна процентна ставка та передбачена можливість дострокового повернення кредиту без обмежень та додаткових комісій.

Слід зазначити, що всі супутні послуги, які споживач зобов'язаний був оплатити за умовами договору є послугами, що вчинялись саме на його користь , а не на користь банку.

Таким чином, відповідач по справі, виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ № 168, та попередив позивача про всі можливі ризики.

Посилання представника позивача на те, що банк не дотримувався умов договору та суми, які позивач сплачував на вимогу банку були більшими, ніж передбачено графіком, на правильність постановленого рішення не впливають тому, що не виконання умов договору в період його дії, не свідчить про його недійсність в момент укладення.

Посилання представника позивача на судову практику в аналогічних спорах, також колегією не приймається, тому, що для порівняння позивачем надано судове рішення, з якого вбачається, що графік погашення заборгованості, підписаний сторонами, суду наданий не був, тобто під час розгляду іншої справи, були встановлені судами інші обставини.

Посилання представника позивача на те, що споживачу до відома не була доведена формула визначення процентної ставки, колегія не приймає, з огляду на те, що за умовами договору сторони визначили сталий розмір процентної ставки, та передбачили умови її зміни, в разі настання певних обставин.

Обставини на які посилається позивач, як на підстави для задоволення апеляційної скарги, зокрема щодо неправильного застосування норм матеріального права, порушення відповідачем під час укладення договору вимог ст.ст. 11,18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Позивачем суду не надано доказів, що під час укладання кредитного договору, до нього були включені несправедливі умови, з якими позивач не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: