У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» про визнання договору оренди землі недійсним; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» до ОСОБА_3 про визнання договору оренди землі дійсним та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вищепозовом, посилаючись на те, що йому на підставі державного акта на право власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,7300 га, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області. Улітку 2015 року він дізнався, що 1 січня 2007 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» (далі - ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів») укладено договір оренди землі строком на десять років. Проте він не укладав зазначений договір, не підписував його.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати вказаний договір оренди землі від 1 січня 2007 року недійсним.

У листопаді 2015 року ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» звернулось до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що 1 січня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі строком на десять років, який 27 липня 2009 року зареєстровано у відділі Держземагентства у Савранському районі Одеської області. У вересні 2015 року ОСОБА_3 упорушення умов договору оренди, без повідомлення належним чином ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» здійснив виділення земельної ділянки в натурі та її обробіток. Будь-яких претензій та зауважень зі сторони орендодавця до орендаря щодо перегляду умов договору оренди не надходило. Договір укладено з дотриманням умов законодавства і він пройшов державну реєстрацію.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» просило суд визнати договір оренди землі від 1 січня 2007 року дійсним та зобов'язати відповідача не перешкоджати йому у використанні орендованої земельної ділянки.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 не вчиняти будь-яких дій, які б перешкоджали товариству користуватися земельною ділянкою площею 5,7300 га, масив 2, ділянка НОМЕР_1, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, за умовами, передбаченими у договорі оренди землі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 1 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів». Зобов'язано товариство повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 5, 7300 га, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний позов ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів», суд першої інстанції виходив із того, що спірний договір було укладено представником ОСОБА_3 з перевищенням його повноважень, який у подальшому був схвалений останнім. Крім того, згідно з актом приймання-передачі спірна земельна ділянка передана в оренду терміном на десять років, орендар виконував та виконує умови договору оренди шляхом сплати орендної плати на користь ОСОБА_3, тому виділення спірної земельної ділянки в натурі та її обробіток представником ОСОБА_3 є порушенням законних прав орендаря і такі дії підлягають припиненню до закінчення строку дії договору оренди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_3 і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів», апеляційний суд виходив із того, що спірний договір оренди ОСОБА_3 особисто не підписував. При цьому будь-яких доказів, що договір укладений саме представником ОСОБА_3 і останній в подальшому схвалив укладений договір оренди землі, суду товариством не надано.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником земельноїділянки площею 5,7300 га, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з договором оренди землі від 1 січня 2007 року зазначена земельна ділянкапередана в оренду ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів». Договір оренди укладено строком на десять років та 27 липня 2009 року зареєстровано у відділі Держземагентства у Савранському районі Одеської області.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 1 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» укладено договір оренди землі, який підписаний обома сторонами та зареєстрований у відділі Держземагентства у Савранському районі Одеської області.

Разом з тим ОСОБА_3 достатніх і належних (ст. ст. 57 - 59 ЦПК України) доказів того, що він не підписував оспорюваний договір не надав, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що відповідач визнав те, що ОСОБА_3 не підписував оспорюваний договір, однак у касаційної скарзі ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» зазначає про те, що сторони підписували договір оренди землі. При цьому судова почеркознавча експертиза для з'ясування цього факту не проводилась.

Таким чином, мотиви апеляційного суду про те, що ОСОБА_3 не підписував спірний договір, ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що в запереченні на позов ТОВ «Савранський завод продовольчих товарів» було заявлено про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Проте апеляційний суду порушення ст. ст. 212 -214, 303, 316 ЦПК Україниназазначені положення закону уваги не звернув,не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, доводів сторін не перевірив, не надав їм належної правової оцінки та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмову в задоволенні зустрічного позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Савранський завод продовольчих товарів» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик