Справа № 699/479/16-ц
Номер провадження 2/699/342/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі

головуючого - судді Савранського О.А.

за участю - секретаря Ященко О.М.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Корсуні - Шевченківському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, суд

встановив:

Позивач ОСОБА_1 предявила у суд даний позов і просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком №5 по провул. Б.Хмельницького в м. Корсуні-Шевченківському Черкаської області посилаючись на те, що являється власником даного будинку. В ньому зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком її доньки і який з квітня 2015 році в ньому не проживає.

У суді позивач ОСОБА_1П позовні вимоги підтримала і надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду в порядку ст.74 ЦПК України у судове засідання повторно не зявився. Від нього також не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Підстав для ухвалення заочного рішення не має.

Суд, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

У суді встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом НВ0231798 виданого державним нотаріусом Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори 24 грудня 1997 року житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Корсуні-Шевченківському по пров. Б.Хмельницького 5 на земельній ділянці державного земельного фонду належить позивачу ОСОБА_1

Згідно копії будинкової книги і акту обстеження матеріально-побутових умов позивача складеного 14 липня 2016 року в будинку по пров. Б.Хмельницького 5 м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області проживають: власниця будинку позивач ОСОБА_1, її онук ОСОБА_3, її онука ОСОБА_4, її колишній зять відповідач ОСОБА_2, її онук ОСОБА_5, її дочка ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з квітня місяця 2015 року і по теперішній час, відомості відсутні.

Відповідач перебував з її дочкою ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 червня 2015 року даний шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 19 червня 2015 року.

Згідно пояснень позивачки, починаючи з квітня місяця 2015 року відповідач переїхав на інше постійне місце проживання в м. Корсунь-Шевченківський. Остаточне місце проживання відповідача їй невідоме та встановити місце його проживання не має можливості. Відповідач господарство не вів, домоволодіння не підтримував, комунальних послуг не оплачував, будь-яких його власних речей в даному будинку не тримає і в добровільному порядку знятись з реєстрації не бажає.

П.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Будь-які домовленості відповідача з позивачем стосовно збереження за ним права користування житловим приміщенням відсутні.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV (надалі Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно ст.7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканцем, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Відповідно ст.ст.1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.58 і ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування та обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Свідки у справі відсутні.

Згідно ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відповідно до правил ст.214 ЦПК України обовязком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку більше року, яка належить позивачці, свої речі там не зберігає, будинком не користується, витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, не сплачує.

А тому, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.

Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову, відповідач не предявив зустрічний позов та протягом усього часу розгляду справи позивач не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах предявлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в справі по оплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.212,213,214,215, 218 ЦПК України, ст. 405 ч.2 ЦК України, суд

вирішив :

Задовольнити позов.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 виданий 29 січня 2008 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області (інші відомості про особу суду невідомі) таким, що втратив право користування житловим будинком №5 по пров. Богдана Хмельницького в м. Корсуні-Шевченківському Черкаської області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 виданий 29 січня 2008 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області (інші відомості про особу суду невідомі) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка ст. Весела Павлівського району Краснодарського краю, зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_2 виданий 16 березня 2002 року Корсунь-Шевченківським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 понесенні нею судові витрати по справі в сумі 551,20 грн.

Повідомити осіб, які беруть участь у справі, що з повним рішенням суду вони зможуть ознайомитися 04 листопада 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_7sp; А.