Провадження № 2/161/36/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого- судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Федорчук Д.Р.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Свій позов обґрунтовує тим, що 17.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 4100 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно на дату укладення договору 20705 грн., зі сплатою 24% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 16.05.2008 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3, між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №0/1 від 17.11.2006 року, відповідно до умов якого останній зобовязався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань, які виникли з договору про надання споживчого кредиту від 17.11.2006 року.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_3 систематично порушував свої договірні зобов'язання за кредитним договором, не виконавши їх належним чином, у зв'язку з чим, рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.03.2009 року з відповідачів було стягнуто солідарно в користь позивача 3490,95 грн. боргу та з кожного судові витрати по справі. У звязку з виконанням вказаного рішення суду 22.02.2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Білгород-Дністровського міського управління юстиції ОСОБА_5 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним виконанням рішення суду. Однак, сума заборгованості за кредитним договором за рішенням суду була стягнута станом на 06.08.2008 року, погашення заборгованості було здійснено в 2013 році. Враховуючи зміну курсу долара США до гривні та проценти, нараховані за вказаний період, станом на 15.05.2014 року існує заборгованість позичальника за кредитним договором від 17.11.2006 року по несплаті основного боргу та процентів за користування кредитними коштами в сумі 859,56 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 15.05.2014 року 10112,31 грн. та 1387,49 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах.

На підставі наведеного просить стягнути з відповідачів солідарно в користь позивача 856,56 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 15.05.2014 року становить 10112,31 грн., 1387,48 грн. пені за договором про надання споживчого кредиту від 17.11.2006 року та 243,60 грн. судового збору.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22.01.2016 року було проведено заміну позивача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, подав письмове клопотання про застосування до вирішення спору позовної давності, в позові просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. В судове засідання 10.07.2015 року надав суду письмові заперечення проти позову з клопотанням про застосування до вирішення спору позовної давності, в позові просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

З пояснень представників сторін, матеріалів справи судом встановлено, що 17.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 4100 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно на дату укладення договору 20705 грн., зі сплатою 24% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 16.05.2008 року(а.с.6-10)..

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3, 17.11.2006 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки №0/1, відповідно до умов якого останній зобовязався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань, які виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.11.2006 року.

В звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором по своєчасному поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитними коштами рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.03.2009 року у справі за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з відповідачів в користь позивача було стягнуто солідарно 3490,95 грн. боргу та з кожного судові витрати по справі(а.с.14,15).

З позовної заяви, наданої позивачем судом встановлено, що така сума боргу позичальника ОСОБА_3 перед банком позивачем розрахована станом на 06.11.2008 року і вказану суму боргу складає: 382,97 доларів США, що еквівалентно 2229,80 грн. прострочений борг, 72,40 доларів США, що еквівалентно 421,54 грн. прострочені проценти, 325,28 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 14,33 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах, 500 грн. неустойка. Згідно резолютивної частини позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно в його користь суму боргу в національній валюті без зазначення такої суми в доларах США (а.с.12,13).

На виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції 27.06.2012 року було відкрито виконавче провадження, яке постановою державного виконавця цього відділу ДВС від 22.02.2013 року було закінчене у звязку з повним виконанням вказаного рішення суду.

На даний час сума боргу позичальника ОСОБА_3 перед банком 856,56 доларів США та 1387,48 грн. позивачем розрахована станом на 15.05.2014 року і вказану суму боргу складає: 69,46 доларів США, що еквівалентно 817,16 грн. залишок основного боргу, 790,10 доларів США, що еквівалентно 9295,15 грн. прострочені проценти за користування кредитними коштами, що становить 859,56 доларів США та еквівалентно 10112,31 грн. та 9,77 доларів США, що еквівалентно 114,93 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 108,17 доларів США, що еквівалентно 1272,55 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах, що становить 117,94 доларів США та еквівалентно 1387,48 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує, що відповідачі зобовязані сплатити позивачу нараховані проценти за користування кредитними коштами, які нараховані після ухвалення рішення Луцьким міськрайонним судом 04.03.2009 року.

Крім того позивач посилається на збільшення курсу долара США станом на 2013 рік, коли відбулося погашення заборгованості згідно рішення суду порівняно з курсом долара США станом на 06.11.2008 року дату розрахунку заборгованості.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.03.2009 року з відповідачів в користь позивача сума заборгованості по тілу кредиту стягнута повністю, тому 69,46 доларів США, що еквівалентно 817,16 грн. як залишок основного боргу, в суму заборгованості за кредитом станом на 15.05.2014 року включено позивачем неправомірно. З огляду на це неправомірним є і нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 9,77 доларів США, що еквівалентно 114,93 грн.(а.с.17,20).

Розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитними коштами позивачем наданий за період з листопада 2006 року по 15.05.2014 року. На думку суду такий розрахунок міг бути проведений позивачем починаючи з 07.11.2008 року, оскільки заборгованість по процентах станом на 06.11.2008 року стягнута рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.03.2009 року і сплачена відповідачем ОСОБА_3

Крім того, як встановлено в судовому засіданні строк дії кредитного договору від 17.11.2006 року №0 закінчився 16.05.2008 року. За рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.03.2009 року у справі за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з відповідачів в користь позивача було стягнуто солідарно заборгованість за даним договором станом на 06.11.2008 року.

Тобто, на даний час між сторонами існують невиконані грошові зобовязальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання, як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено вчинити певну дію (певні дії), чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13.

Згідно ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2013 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Тому підстави для стягнення з відповідачів прострочених процентів за користування кредитними коштами в сумі 790,10 доларів США, що еквівалентно 9295,15 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах в сумі 108,17 доларів США, що еквівалентно 1272,55 грн. відсутні.

Крім того, що стосується стягнення суми заборгованості з поручителя ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Ч. 1 ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Строк дії кредитного договору від 17.11.2006 року №0 закінчився 16.05.2008 року.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема довідки-розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитом, судом встановлено, що починаючи з березня 2008 року відбувалося збільшення процентної ставки за кредитним договором з 24% до 48%.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували повідомлення банком поручителя про підвищення процентної ставки, що збільшує обсяг відповідальності останнього за кредитним договором та згоду поручителя на такі зміни.

Оскільки банк без згоди поручителя змінив зобов'язання позичальника за кредитним договором в сторону їх збільшення, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності за договором поруки, суд не має передбачених законом підстав для солідарного стягнення кредитної заборгованості з поручителя в користь банку, оскільки в цьому випадку порука припинилася.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України, законодавець пов'язує припинення договору не з фактом пред'явлення до поручителя вимог більшого розміру, ніж це передбачено договором поруки, а з фактом зміни зобовязання без згоди поручителя, які призводять до збільшення обсягу відповідальності останнього. В цьому випадку не має значення, чи фактично реалізував ці зміни кредитор, вимагаючи від поручителя сплати заборгованості за зміненими умовами кредитного договору, чи ні. Для припинення договору поруки достатньо самого факту внесення таких змін до кредитного договору щодо зобов'язань позичальника (як то підвищення відсоткової ставки, введення нових чи додаткових, порівняно з первинними умовами договору, платежів тощо), які тягнуть за собою збільшення обсягу відповідальності поручителя порівняно з тими умовами, що існували до цих змін.

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 солідарно в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості за кредитним договором від 17.11.2006 року № 0 відсутні, тому в задоволенні позову слід відмовити..

На підставі ст.ст.526, 530, 536, 554, 599, 610, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк