РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Петренко Л.В., секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, з цільовим призначення - для ведення особистого підсобного господарства, розміром 0,42 га., що розташована у с. Таврія Токмацького району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Таврія Токмацького району Запорізької області.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що за життя ОСОБА_3 отримала у спадщину після своєї матері ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,42 га., що розташована у с. Таврія Токмацького району Запорізької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку ОСОБА_3 не отримала через тяжку хворобу.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Таврія Токмацького району Запорізької області.

Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на спірну земельну ділянку.

Спадкоємцями є позивач та рідний брат ОСОБА_2 - відповідач. Інші спадкоємці відсутні.

Спадщину після смерті матері ОСОБА_3 позивач, ОСОБА_1, фактично прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Токмацької районної державної нотаріальної контори 08.06.2011 року.

Сторонам належить спірна земельна ділянка по 1/2 частині кожному.

Згодом позивач звернулася до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 У видачі зазначеного свідоцтва позивачу відмовили через те, що право власності спадкодавця на спірну земельну ділянку не було зареєстроване належним чином.

Вважає, що існуючі перепони порушують її конституційні права та інтересах і можуть бути вирішені лише в судовому порядку.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.

В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивач є донькою померлої ОСОБА_3, що підтверджується паспортом, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все її майно, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 0,42 га. з цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, розташована на території с. Таврія Токмацького району Запорізької області.

Право власності на зазначену земельну ділянку спадкодавець ОСОБА_3 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.1998 року реєстровий №1235, після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належада останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 16.11.1995 року. Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом, державним актом на право приватної власності на землю, копією рішення Апеляційного суду Запорізької області від 10.07.2012 року в справі №22-2139/2012.

Сторони у справі прийняли спадщину, подавши 08.06.2011 року заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 державний акт, який посвідчує її право власності на успадковану земельну ділянку, у встановленому ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII, ст.126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (в редакції чинній до дня її смерті) порядку не отримала, що підтверджується листом управління Держгеокадастру у Токмацькому районі Запорізької області від 25.10.2016 №б/н.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 10.07.2012 року в справі №22-2139/2012 визнане за відповідачем у цій справі ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/2 частину спірної земельної ділянки, що підтверджується копією рішення суду.

08.06.2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 У видачі свідоцтва нотаріус відмовила в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку. Зазначені обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.10.2016 №1057/02-31.

05.06.2014 року відповідач зареєстрував своє право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, якій присвоєний кадастровий НОМЕР_2, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.10.2016 №НВ-016.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_3 на час смерті мала право власності на спірну земельну ділянку, яке вона набула на підставі ст.ст.548, 549, 560 ЦК УРСР від 18.07.1963 №1540-VI, проте правовстановлюючий документ на земельну ділянку не отримала, що вимагалось ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII, ст.126 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (в редакції чинній до дня її смерті).

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, відповідно до вимог ст.1218 ЦК України право власності на спірну земельну ділянку належало спадкодавцю ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, а тому входить до складу спадщини.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст.ст.1258 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом першої черги і має право на спадкування майна.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269 ЦК України, позивач у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Позивач прийняла спадщину після померлої матері.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірні якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Згідно з Цивільним кодексом України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку.

Суд встановив, що спір виник в зв'язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально.

Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спірну земельну ділянку є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 61, 64, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_2, площею 0,42 га., з цільовим призначення - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована у с. Таврія Токмацького району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Таврія Токмацького району Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: