Справа №2-1630/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 лютого 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко

за участю секретаря - А.К. Слободянюк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Представник, який діє в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Київської міської ради, просив суд визнати за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначив, що 19 жовтня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла, та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно квартиру, що находиться за адресою: АДРЕСА_2. Спадкоємцем першої черги виступає позивач, іншим спадкоємцем- ОСОБА_10 Позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини. 27 липня 2012 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 Зазначено, що позивач з моменту смерті своєї дружини добросовісно, відкрито, безперервно володіє всією квартирою та зареєстрований за вказаною адресою. Тоді, як відповідач не визнає право позивача на спірну частину квартири. Відзначено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 липня 2012 року відповідачу було відмовлено у задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, але не виключає такого права за законом. Відповідач протягом 12 років жодних дій щодо переоформлення квартири не чинив. Право власності на 1/2 частину квартири за відповідачем не оформлено та в реєстрі не реєстровано. Право власності позивача на спірну квартиру зареєстровано ним лише на 1/2 частини помешкання. Зазначено, що відповідач не вчиняє дій спрямованих на визнання за ним права власності на іншу частину квартири та реєстрацію такого права, проте, не визнає право власності на цю частину за позивачем, внаслідок чого останній позбавлений можливості розпоряджатися на власний розсуд квартирою, якою добросовісно володіє тривалий час, оскільки право власності на 1/2 частини взагалі не зареєстровано жодною із сторін, відтак, фактично не належить ні позивачу, ні відповідачу, який заперечує проти реєстрації права власності на спірну частину квартири за позивачем. Тому позивач вважає, що є всі правові підстави для визнання права власності за ним на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 за набувальною давністю.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. В ході розгляду справи були надані письмові заперечення проти позову, де зазначено, що 23 травня 1977 року ОСОБА_4 отримала ордер №Г003724 на житлове приміщення, а саме квартири АДРЕСА_4 в ЖБК «Магістраль» та всі свої зобов'язання по паєнакопиченню станом на березень 1991 року були виконані в повному обсязі. Окрім цього, кошти які вносились як паєнакопичення сплачувались за рахунок родини ОСОБА_4. ОСОБА_2 знаходився в довготривалому відрядженні і саме за рахунок його коштів реалізовувалось право на помешкання у померлої. Зазначено, що за час свого життя ОСОБА_4 не мала рідних дітей та єдиними рідними для неї людьми була мати та родина її брата. 11 листопада 1982 року нею було вчинено заповіт, яким все своє майно вона заповіла ОСОБА_2 У встановлений законом термін відкрилась спадщина після померлої, спадкоємцем якої була її мати ОСОБА_6 та яка фактично прийняла спадщину, однак отримати свідоцтво не встигла в зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після смерті спадкоємцем став ОСОБА_2, який також у встановлений законом термін фактично прийняв спадщину після своєї сестри. Відзначено, що в позовній заяві вказано, що позивач звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк, однак це не відповідає дійсності. Між позивачем та відповідачем по справі виникли спірні правовідносини, так як позивач був зареєстрований в помешканні, яке складається з однієї кімнати та перешкоджав законному спадкоємцю ОСОБА_2 користуватися належним йому майном, яке він фактично прийняв. Після смерті ОСОБА_4 в помешканні залишалась та проживала собака покійної, між сторонами була усна домовленість про те, що позивач буде проживати в квартирі оплачувати комунальні послуги та доглядати за домашньою твариною. Головою ЖБК «Магістраль» та бухгалтером було складено акт наявності речей в помешканні та повідомлено про фактичного спадкоємця. На момент отримання свідоцтва про право власності на квартиру кооперативом було відмовлено в видачі форми №3, так як ОСОБА_7 з моменту смерті ОСОБА_4 . жодного разу не сплачував за житлово-комунальні послуги, а отримати кошти від ОСОБА_2 не мав законних підстав. Зазначено, що ОСОБА_2 подав документи для прийняття спадщини вчасно і фактично її отримав, однак отримати документ про право власності зможе тоді, коли будуть усунені перешкоди, так як ОСОБА_7 не надавав можливості навіть увійти в квартиру, а згодом вселив в помешкання невідомих осіб, які повідомили що сплачуть оренду плату в розмірі 300 доларів США. ОСОБА_2 звертався до відповідних органів про наявність таких перешкод, окрім цього будь-яких інших рідних на території м. Києва у відповідача не було і він вимушений був витрачати великі кошти на проживання в готелі. В зв'язку зі смертю рідної сестри, а через три місяці смерті матері, втрату яких він дуже болісно переживав, стан здоров'я відповідача дуже погіршився він переніс складну операцію та в подальшому це призвело до стійкої втрати працездатності та групи інвалідності. 27.07.2012 Апеляційним судом м. Києва визнано право власності на ? частину квартири за позивачем, яке він досі не зареєстрував у встановленому законом порядку. Окрім цього зазначено, що Солом'янським районним судом м. Києва неодноразово розглядалися справи за позовами ЖБК «Магістраль» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що свідчить про те, що він не може бути визнаним добросовісним набувачем прав. Відзначено, що всі роки позивач знав хто є власником майна, а саме спірної квартири та визнавав це право за відповідачем і чітко усвідомлював, що своїми діями перешкоджає законному власнику в отриманні свідоцтва на право власності та ще незаконно розпоряджається чужим майном отримуючи орендну плату за квартиру, та не розраховується за житлово-комунальні послуги.

Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмові пояснення, де просив прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та слухати справу у відсутність представника.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В матеріалах справи міститься довідка ЖБК «Магістраль» №40 від 07.05.1992, відповідно до якої ОСОБА_4 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_5, та є членом ЖБК «Магістраль» з червня 1971 року. Заборгованості за внесками на експлуатацію та ремонт жилого дому, а також по комунальним послугам не має. Квартира під арештом та забороною не перебуває (а.с.10).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 19.10.1995, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане ВРАГС Залізничного району м. Києва, актовий запис №633(а.с.48 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 26.01.2001 Відділом реєстрації смерті у м. Києві, запис №1343 (а.с.48).

Згідно довідки ЖБК «Магістраль» №273 від 21.07.2009 ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_12 Особистий рахунок значиться за покійною ОСОБА_4 (а.с.9).

Матеріали справи містять копію спадкової справи після померлої ОСОБА_4 належним чином засвідченої Дев'ятою КДНК, де міститься заява ОСОБА_8 від 18.07.2001, яка діяла на підставі доручення, посвідченого нотаріусом Липецького нотаріального округу Фоміної Л.М., від імені ОСОБА_2 про прийняття спадкового майна після смерті ОСОБА_4 (а.с.43-44). Також наявна заява ОСОБА_1 від 24.07.2001 до Дев'ятої КДНК про прийняття спадкового майна після смерті його дружини ОСОБА_4 (а.с.45) Також із вказаної заяви вбачається, що крім нього спадкоємицею була мати померлої ОСОБА_6, яка фактично прийняла спадщину після смерті дочки, та юридично не оформила своїх спадкових прав - померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.46).

Згідно листа Дев'ятої КДНК вих.№1524 від 06.04.2009 адресованого ГУ житлового забезпечення Київської міськдержадміністрації про видачу свідоцтва про право власності на квартиру, в нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5, що мешкала по день смерті в АДРЕСА_6. Спадкове майно складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_7 (а.с.55).

Відповідно до листа Дев'ятої КДНК вих.№4174 від 18.09.2009 адресованого ОСОБА_10, діючому в інтересах ОСОБА_2, видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 немає можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.56 зворот).

В матеріалах справи наявний заповіт, посвідчений 11.11.1982 державним нотаріусом нотаріальної контори Липецької області, відповідно до якого ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 все своє майно, яке на час смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось, в тому числі і на квартиру в АДРЕСА_7 (а.с.57 зворот - 58).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.07.2012 визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Головного управління юстиції в м. Києві, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовлено (а.с.5-8). Додатковим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.09.2012 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені ним судові витрати, а сам - судовий збір у розмірі 51,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду цивільної справи в розмірі 30,00 грн (а.с.67-68). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28.09.2012 визнано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27.07.2012 таким, що не містить описки щодо вирішення зустрічного позову (а.с.69-70).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.12.2012 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27.07.2012 залишено без змін (а.с.71-72).

Із заяви Голови правління ЖБК «Магістраль» Митина Л.Д. від 12.05.2009 адресованого ДІМ Солом'янського РУ ГУ МВС України, вбачається, що в ЖБК «Магістраль» АДРЕСА_9 мешкала член ЖБК ОСОБА_4, але 04.05.2001 була виписана у зв'язку зі смертю. З 2001 року квартира не має власника, так як право власності не оформлено. На даний час в квартирі зареєстрований ОСОБА_1, який останні 7 років не мешкає в цій квартирі та не сплачує комунальні послуги. Квартира утримується за рахунок мешканців ЖБК «Магістраль». Правління ЖБК зверталось до суду щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги з ОСОБА_1, однак рішення суду не виконано. В квартирі №57 проживає невідома особа (а.с.165).

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07.09.2015 за позовом ЖБК «Магістраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Магістраль» заборгованість в розмірі 11318,16 грн, яка складається з: 6997,00 грн - заборгованість по платі за утримання житла та плати за користування комунальними послугами; 3586,12 - індекс інфляції; 735,04 грн - 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Магістраль» судовий збір 487,20 грн (а.с.153-156).

На підставі вказаного рішення, 20.04.2015 старшим державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Черкасовим Є.В. було відкрито виконавче провадження №47280037.

Матеріали справи містять копії квитанцій про періодичну сплату житлово-комунальних послуг та інших послуг по квартирі за адресою: АДРЕСА_10 за період 2007-2015 роки, де прізвище платника значиться ОСОБА_1

З листа Управління державної реєстрації Головного Територіального управління юстиції у м. Києві від 03.02.2016 №К-643 щодо заяви ОСОБА_2 про повернення оригіналу документа з винесеним рішенням про відмову вбачається, що згідно з доповідною запискою начальника відділу архівної роботи Управління встановлено, що в реєстраційній справі за №4198404 оригінали документів відсутні, у зв'язку з чим рекомендовано повторно звернутись із заявою про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (щодо права власності) та необхідними документами до Центрів надання адміністративних послуг, що знаходяться в районних державних адміністраціях у м. Києві (а.с.167).

Згідно відповіді Голови правління ЖБК «Магістраль» Митина Л.Д. від 03.02.2016 на запит Солом'янського районного суду м. Києва, згідно даних про реєстрацію осіб в квартирі АДРЕСА_11 на даний час зареєстрована одна особа ОСОБА_1 з 24.10.1995. До моменту смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 та на день смерті в квартирі виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги. Так як в квартирі окрім померлої був зареєстрований ОСОБА_1 отримати плату з спадкоємців не вбачається можливим. Солом'янським районним судом м. Києва від 26.12.2014 винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Магістраль» боргу в розмірі в розмірі 11318,16 грн. Загальна заборгованість складає 23160,37 грн. станом на сьогодні борг не погашено, обов'язок по сплаті за житлово-комунальні послуги не виконано. Через півроку після смерті власниці квартири ОСОБА_4 в квартирі проживають сторонні особи, допуск до помешкання не надається. 02.02.2015 представником ОСОБА_2 було викликано наряд поліції, яким встановлено, що в квартирі на даний час проживає ОСОБА_13

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до вимог ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто, до 01 січня 2004 р.

Відповідно до роз'яснень, викладених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 13.10.2011 «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду у випадках, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не могла знати, що володіє річчю незаконно.

Згідно п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Таким чином, відповідно до вказаних вище положень, обов'язковою умовою має бути, заволодіння саме чужим майном та незнання про відсутність підстав для набуття права власності.

Отже, як встановлено в судовому засіданні, позивач користується майном яким за життя володіла його дружина ОСОБА_4 (1/2 частиною за рішенням суду), був обізнаний про наявність іншого спадкоємця, який у встановлений законом строк звернувся до Дев'ятої КДНК про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, тому позивач в контексті ст.344 ЦК України не може бути добросовісним набувачем.

Суд, також, відмовляючи у позові ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю також виходить з того, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи ту обставину, що позивач є недобросовісним набувачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.328, 344 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя - Г.О. Козленко