Провадження № 2/317/105/2016
Справа № 317/2836/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарях Грецовій О.Б.

Куманецькій Ю.В.

за участі:

представника позивача Коломоєць В.В.

відповідачів ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням уточнень від 22.12.2015 р. (а.с. 106-107) позивач просить:

- солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СL-200/1423/2007 від 17.12.2007 р. в розмірі 633519,93 грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн.;

- солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СL-200/1423/2007 від 17.12.2007 р. в розмірі 633519,93 грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 17.12.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та у відповідності до ст.ст. 512-514 ЦК України правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СL-200/1423/2007. Згідно умов кредитного договору та кредитних заявок банк здійснив видачу кредитних коштів ОСОБА_3 в сумі 8404,00 доларів США для купівлі автомобіля, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання. Датою остаточного повернення кредиту є 17.12.2012 р. Кредит в іноземній валюті видавався на підставі генеральної банківської ліцензії № 191 від 08.11.2006 р. та дозволу до неї № 191-1 від 08.11.2006 р., що були видані ЗАТ «ОТП Банк», з урахуванням ст. 192 ЦК України, ст.ст. 44, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вимог п.п. 2, 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Всупереч умовам кредитного договору позичальник зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконав. Згідно розрахунку заборгованість за кредитним договором станом на 28.08.2015 р. складає: 6396,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.08.2015 р. складає 135789,06 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 497730,87 грн. - пеня, нарахована на суму заборгованості в розмірі 1 % за кожний день прострочення сплати кредиту. Загальна заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 28.08.2015 р. становить 633519,93 грн.

В якості забезпечення виконання кредитного договору від 17.12.2007 р. ЗАТ «ОТП Банк» були укладені договори поруки № SR-200/1423/2007 з ОСОБА_4 та № SR-200/1423/2007 з ОСОБА_5, згідно з якими поручителі зобов'язались відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку, передбаченими в кредитному договорі.

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого банк відступив позивачу свої вимоги за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_3 подав письмові заперечення проти позовних вимог. Заперечення мотивовані наступним:

- позивач не повідомив відповідачів про перехід права вимоги за кредитним договором, а сам факт того, що позивач є кредитором не підтверджений належними доказами;

- за вимогами позивача сплинув строк позовної давності і ОСОБА_3 заявляє про застосування строку позовної давності;

- в 2013 році банк продав заставлений автомобіль і спрямував кошти на погашення заборгованості за кредитом. При цьому ОСОБА_3 не було повідомлено про ціну продажу автомобіля та грошову суму, що була направлена на погашення заборгованості;

- порука за кредитним договором припинилась 17.06.2013 р. відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 також подані письмові заперечення проти позовних вимог тотожного змісту. Заперечення мотивовані наступним:

- позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги за спірним кредитним договором;

- порука за кредитним договором на момент звернення до суду припинилась;

- сплинув строк позовної давності за більшістю платежів;

- розрахунок заборгованості не повністю відображає всі суми погашення заборгованості.

В судове засідання з'явилась представник позивача ОСОБА_2, яка позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

В судове засідання з'явився відповідач ОСОБА_3, який проти задоволення позову заперечував з підстав, що містяться у запереченнях проти позову.

В судове засідання з'явилась відповідачка ОСОБА_4, яка проти задоволення позову заперечувала з підстав, що містяться у запереченнях проти позову.

В судове засідання з'явилась відповідачка ОСОБА_5 яка проти задоволення позову заперечувала з підстав, що містяться у запереченнях проти позову.

В судове засідання з'явився представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який проти задоволення позову заперечував з підстав, що містяться у запереченнях проти позову.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

17.12.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та у відповідності до ст.ст. 512-514 ЦК України, правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СL-200/1423/2007. Згідно з умовами кредитного договору банк здійснив видачу кредитних коштів відповідачу ОСОБА_3 в сумі 8404,00 доларів США. Призначення кредиту - купівля автомобіля. Кошти за кредитним договором були перераховані на рахунок позичальника.

Відповідно до п. 1.1 частини № 2 кредитного договору банк надає позичальнику кредит, що визначений у частині № 1 цього договору, а позичальник приймає кредит, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитному договорі.

Згідно п. 3 частини № 1 кредитного договору встановлено фіксовану процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотку в розмірі 10,99 % річних.

Відповідно до п. 4 частини № 1 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору). Датою остаточного повернення кредиту є 17.12.2013 р., що визначено п. 2 частини № 1 кредитного договору.

Відповідно до п. 1.5 частини № 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів (Додаток № 1 до кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Нараховані в порядку, передбаченому цим договором, проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту та в строк, передбачений в Графіку платежів.

Відповідно до п. 3.1.1 частини № 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний заплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум.

За розрахунком позивача (а.с. 108), заборгованість ОСОБА_3 станом на 28.08.2015 р. складає: 6396,97 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 28.08.2015 р. складає 135789,06 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 497730,87 грн. - пеня, нарахована на суму заборгованості в розмірі 1 % за кожний день прострочення сплати кредиту за період з 28.08.2014 до 28.08.2015 р.р. Загальний розмір заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 28.08.2015 р. становить 633519,93 грн.

В якості забезпечення виконання кредитного договору від 17.12.2007 р. ЗАТ «ОТП Банк» були укладені договори поруки № SR-200/1423/2007 з ОСОБА_4 та № SR-200/1423/2007 з ОСОБА_5, копії яких містяться в матеріалах справи. Згідно з умовами зазначених договорів поруки, поручителі зобов'язались відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань, а також у випадку збільшення процентної ставки у розмірі і в порядку, передбаченими в кредитному договорі.

26.11.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512, 514 ЦК України було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Згідно вищевказаного договору Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло за кредитним договором № СL-200/1423/2007 від 17.12.2007 р. та договорами поруки № SR-200/1423/2007 від 17.12.2007 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 вказала, що 07.12.2011 р. позивачем направлялись відповідачам досудові вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, натомість дані вимоги залишились невиконаними. Відповідачі у судовому засіданні визнали цю обставину. Після повторного роз'яснення процесуальних прав та обов'язків, учасники судового провадження не виявили бажання долучати відповідні досудові вимоги та докази їх направлення та отримання до матеріалів цивільної справи. Оскільки дана обставина визнана сторонами під час судового розгляду, тож відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вона не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника позичальника та поручителів за вищевказаними кредитним договором та договорами поруки.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-25цс15 від 18.03.2015 року, норми частини третьої статті 267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України (06.11.2013р. по справі № 6-116цс13), початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

За приписами ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Частиною 2 ст. 267 ЦК України визначено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Проте, як вбачається з додатку до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 р. (список боржників за кредитними договорами з розмірами заборгованості на час укладення договору), позивач вже на день укладення договору купівлі-продажу кредитного портфеля, тобто на 26.11.2010 р. набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_3 та поручителів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач дізнався про наявність заборгованості за кредитним договором перед кредитором з моменту укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 р., проте до суду з позовом про стягнення заборгованості звернувся лише у серпні 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленого законом.

При цьому суд враховує, що згідно пояснень представника позивача, платіж у сумі 754,54 долари США, який відображений у розрахунку як отриманий від ОСОБА_3, отриманий 26.02.2013 р. від примусової реалізації автомобіля, належного відповідачу ОСОБА_3 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 16.07.2009 р. Дана обставина визнана сторонами під час судового розгляду, тож відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Таким чином, останній платіж відповідача ОСОБА_3 датований 13.01.2009 р.

Стосовно позовних вимог до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є поручителями за кредитним договором, суд виходить також й з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає за виконання свого обов'язку боржником.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 1 договору поруки № SR-200/1423/2007 від 17.12.2007 р., укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 визначено, що поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Аналогічна норма міститься в договорі поруки № SR-200/1423/2007 від 17.12.2007 р., укладеному між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 3 вказаних договорів поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань у повному обсязі чи в частині.

Поручитель приймає на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора. Погашення здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судом, позивач 26.11.2010 р. набув право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_3 - позичальника за кредитним договором, а також поручителів. 07.12.2011 р. відповідачам направлялись досудові вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, натомість дані вимоги залишились невиконаними. Згідно Графіка платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору, останній платіж мав бути вчинений 17.12.2012 р. До суду позивач звернувся лише в серпні 2015 року, тобто у будь-якому разі поза межами шестимісячного строку від дня настання основного зобов'язання. Отже, суд констатує, що на час звернення до суду порука обох поручителів є припиненою.

За таких обставин, суд приходить до остаточного висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян