У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2 164 918,30 грн..

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 654,00 грн..

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом першої інстанції при винесенні рішення не встановлено дійсність укладення даного договору, правильність нарахування суми боргу, відсотків, штрафів та комісії за користування кредитом.

Зазначає, що з рішення суду не вбачається, що ОСОБА_1 сплачував за

____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/80/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_3

Доповідач : Демянчук С.В.

кредитним договором, це при тому, що до суду було надано квитанцій на суму понад 30 тисяч доларів США, окрім того судом не встановлено з якого періоду почалась прострочка з оплати за кредитом. Тобто, детального розрахунку суми боргу позивачем надано не було, і крім того, в рішенні суду не було обгрунтовано правильність нарахування відсотків, штрафів та комісії, а також не застосовано позовної давності щодо нарахування штрафів та відсотків та не досліджено виникнення права вимоги у позивача.

Разом з цим, в рішенні суду не вбачається який еквівалент застосовано судом згідно ставки НБУ до заборгованості, оскільки кредит отримувався в іноземній валюті.

Посилаючись на викладені обставини, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях представник ПАТ «Дельта Банк» покликається на безпідставність доводів апеляційної скарги, яку просить відхилити.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, яку просить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання суду апеляційної інстанції не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, тому наявні правові підстави для розгляду справи в їх відсутність.

Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 01 липня 2008 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1701/0708/76-006, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 65 000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 01 липня 2008 року по 01 липня 2038 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимог, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до зазначеного договору купівлі - продажу, АТ «ДельгаБанк» набув права вимоги і по зазначеному кредитному договору.

Відповідно до пункту п. 3.1 договору, позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок 9801 щомісяця, через касу банку згідно додатку № І, що є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 3.2 договору, проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи здати видачі кредиту до моменту його повернення.

Пунктом 3.10 договору передбачено, у випадку порушення умов кредитного договору, та/або умов іпотечного договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту ї надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах договору.

ОСОБА_1 належним чином зобов'язання за вказаним кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 16 лютого 2015 року становить 2 164 918,30 грн., з яких сума заборгованосгі за кредитом 1 801 357,66 грн., сума заборгованості за відсотками 363 560,64 грн..

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 16 лютого 2015 року, заборгованість позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 1701/0708/76-006 від 01 липня 2008 року складає 83106,61 дол. США, що за курсом 26,0498 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 2164918,30 грн., в тому числі: тіло кредиту 69150,29 дол. США (1801357,66 грн.), відсотки 13956,32 дол. США (363560,64 грн.) (а.с. 155-156).

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом /ст. 60 ЦПК України/покладено на сторони.

Згідно зі ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що детального розрахунку суми боргу позивачем надано не було, не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем на вимогу суду з долученими виписками /а.с. 156-164/.

Відповідачем указаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу не надано, а тому колегією суддів він приймається як достовірний.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором № 1701/0708/76-006 від 01 липня 2008 року забезпечені порукою на підставі договору поруки № 1701/0708/76-006-Р-1 від 01 липня 2008 року укладеного між АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 своїх обов'язків.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктами 2 та 3 договору поруки № 1701/0708/76-006-Р-1 від 01 липня 2008 року встановлено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. Відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з основним зобовязанням, нарахованими процентами, пенями,

Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слідує, що за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до пункту 8.5 кредитної угоди № 1701/0708/76-006 від 01 липня 2008 року терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за цією Угодою встановлюються сторонами тривалістю три роки.

Кінцевий термін повного погашення кредиту в п. 1.1 кредитного договору встановлений 07 липня 2038 року. Як встановлено, останній платіж по кредиту був здійснений 10 березня 2014 року. З позовом про стягнення заборгованості за даним договором банк звернувся 15 травня 2014 року, тобто в визначений умовами договору трирічний строк позовної давності. Таким чином, строк позовної давності не пропущено.

За вказаних обставин колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотках такими, що відповідають вимогам закону та грунтуються на фактичних обставинах стправи.

В решті доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Не заслуговують до уваги і доводи апелянта про неправильність обрахування правильності нарахування штрафів та комісії, а також не застосовано позовної давності щодо нарахування штрафів та відсотків та не досліджено з цього приводу виникнення права вимоги у позивача, - оскільки такі позовні вимоги не заявлено в справі.

Оскільки позивач визначився з позовними вимогами про стягнення заборгованості саме з гривневому еквіваленті, зазначивши відповідність його до долара США /валюти кредиту/, а саме з зазначеного позивачем розрахунку заборгованість по тілу кредиту становить 69150,29 дол. США (1801357,66 грн.), за відсотками 13956,32 дол. США, тому суд вірно задовольнив позовні вимоги саме відповідно до обраного позивачем способу захисту шляхом стягнення визначеної банком заборгованості за кредитним договором в гривневому еквіваленті на 16 лютого 2015 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

ОСОБА_4