Справа №: 398/2218/15-ц
"18" січня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Крімченко С.А
при секретарі Куліковій В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Олександрії цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю» ОСОБА_1 ініціативи « до ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Олександрійської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з жилого приміщення,-
Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідачів і просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру №148 будинку № 102 по пр..Леніна в м.Олександрії Кіровоградської області на користь ТОВ « ОСОБА_1 ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором№325 від 09.04.2008 року, яка станом на 18.02.2015 року складає 210555 грн. 13 коп шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України « Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні , не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності( незалежним експертом на стадії оцінки майна ) та виселити відповідачів з даної квартири.
Мотивує свій позов тим, що 09.04.2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит №325, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 110000 грн. до 8 квітня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік.
Для забезпечення належного виконання зобов»язання за ОСОБА_1 договором 09.08.2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений Іпотечний договір, згідно якого останні передали Банку в іпотеку наступне майно, а саме квартиру 148 по пр..Леніна 102 в м.Олександрії Кіровоградської області.Сторони оцінили предмет іпотеки в 126000 грн.
17.12.2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю » ОСОБА_1 ініціативи « було укладено договір про відступлення права вимоги , згідно якого , Первісний кредитор передав( відступив) Новому кредитору( Позивачу) свої Права вимоги до Відповідача, а Новий кредитор( Позивач) набув права вимоги Первісного кредитора за кредитним договором , укладеним з Відповідачем.Права вимоги- права грошової вимоги ( боргових зобов»язань) за фінансовими кредитами Первісного Кредитора за ОСОБА_1 договорами до Боржника щодо погашення заборгованостей , які виникли на підставі укладених між Первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 договорів. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі :
-4959.78 грн.-заборгованість за відсотками;
17.12.2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю » ОСОБА_1 ініціативи « було укладено договір про передачу прав за договорами забезпечення. Згідно додатку до даного договору переданий іпотечний договір від 09.04.2008 року , укладений між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5.
27.02.2015 року відповідачам було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором з вимогою сплатити кредитну заборгованість в суму 225 201.79 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю» ОСОБА_1 ініціативи « , попереджено, що в разі невиконання вимоги, ТОВ » ОСОБА_1 ініціативи « розпочне стягнення на предмет іпотеки і запропоновано звільнити предмет іпотеки всім мешканцям.Але відповідачі борг не сплатили.
В судове засідання представник позивача не з»явився, направив заяву про розгляд справи без його участі , не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання двічі не з»явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з»явився , про час розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
В судовому засіданні встановлено, що 09.04.2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про іпотечний кредит №325, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 110000 грн. до 8 квітня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік.
Для забезпечення належного виконання зобов»язання за ОСОБА_1 договором 09.08.2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 був укладений Іпотечний договір, згідно якого останні передали Банку в іпотеку наступне майно, а саме квартиру 148 по пр..Леніна 102 в м.Олександрії Кіровоградської області.Сторони оцінили предмет іпотеки в 126000 грн.
17.12.2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю » ОСОБА_1 ініціативи « було укладено договір про відступлення права вимоги , згідно якого , Первісний кредитор передав( відступив) Новому кредитору( Позивачу) свої Права вимоги до Відповідача, а Новий кредитор( Позивач) набув права вимоги Первісного кредитора за кредитним договором , укладеним з Відповідачем. Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року позивач набув права грошової вимоги до Відповідача станом на 17.12.2012 року в сумі :
-4959.78 грн.-заборгованість за відсотками;
Згідно договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17 грудня 2012 року (договір цесії), укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «ОСОБА_1 ініціативи», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, у зв'язку з передачею (відступленням) кредитного портфелю за договором відступлення прав вимоги цедент, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає цесіонарію права, що передаються, та зобов'язується передати цесіонарію договори забезпечення, а цесіонарій приймає та набуває права, що передаються, та зобов'язується прийняти договори забезпечення, права за договорами забезпечення переходять до цесіонарія виключно в силу положень українського законодавства, в тому числі право вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 згідно договору іпотеки від 09.04.2008 року
Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
ТОВ «ОСОБА_1 ініціативи», як новий кредитор, має право на пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з пунктом 5.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію якщо в момент настання строку виконання Позичальником зобов'язань за договором про іпотечний кредит вони не будуть виконані в повному обсязі.
ОСОБА_2 свої зобов'язання, передбачені Договором про іпотечний кредит щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, не виконує, внаслідок чого сума заборгованості станом на 18.02.2015 року складає:
27.02.2015 року відповідачам було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором з вимогою сплатити кредитну заборгованість в суму 225 201.79 грн. на користь товариства з обмеженою відповідальністю» ОСОБА_1 ініціативи « , попереджено, що в разі невиконання вимоги, ТОВ »ОСОБА_1 ініціативи« розпочне стягнення на предмет іпотеки і запропоновано звільнити предмет іпотеки всім мешканцям.
Так як позичальник не вжив заходів для погашення заборгованості, то позивач звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на заставне майно і виселення.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, зарахунок якого;підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших;кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Оскільки питання щодо визначення початкової ціни входить до предмета доказування у спорі, і така має бути зазначена у рішенні суду конкретною сумою, то вимога, що відчуження іпотечного майна має проводитися за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом діяльності/незалежним експертом, не може вважатись зазначенням початкової ціни в розумінні ст. 39 Закону України «Про іпотеку».
Зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.
Згідно ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.( правова позиція Верховного Суду України в постановах від 7.10.2015 року по справі № 6-1935 , від 21.10.2015 року по справі № 6-1561).
Згідно п. 1.5 вказаного іпотечного договору, сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 126000 тис. грн.
Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.
За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору, предмет іпотеки належить Іпотекодавцям(ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) на підставі правовстановлюючого документа: свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1993 року , зареєстрованого Олександрійським МБТІ 02.06.1993 року за р.н. №8993/57.
Тобто, квартира №148 будинку № 102 по пр..Леніна в м.Олександрії Кіровоградської області придбана Іпотекодавцями не за рахунок даного кредиту, а отримана у власність в процесі приватизації.
Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Тому аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч.2 ст.39 Закону «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення ст.40 цього закону, так і норма ст.109 ЖК Української РСР.
Отже, за змістом цих норм, особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Оскільки в іпотеку передано квартира , яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, то відсутні правові підстави для виселення відповідачів з квартири..
Даний висновок узгоджується з правовими позиціями , викладеними в постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по справі № 6-39цс15, від 11.11.2015 року по справі № 6-1630.
На підставі викладеного, суд вважає що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню, а в вимозі про виселення відповідачів з предмета іпотеки- необхідно відмовити.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
Відповідно до наданого платіжного доручення , позивач за надання цього позову до суду, сплатив судовий збір в сумі 2349 грн.15 коп.( 2105.55 + 243.60 ) як за майнову так і за немайнову вимогу Крім того, сплачений судовий збір в сумі121 грн. 80 коп. за забезпечення позову.
Так як позов задоволено частково,задоволена майнова вимога, а в задоволенні немайнової вимоги відмовлено, то підлягає стягненню судовий збір з відповідачів в відповідних частках в сумі 2227,35 грн.( 2105.55 + 121.80 )
Керуючись ст.. 203 ЦК України , ст..ст. 209, 215, 224, 226 ЦПК України ,-
Позов задовольнити частково.
Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю» ОСОБА_1 ініціативи « в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №325 від 09.04.2008 року, яка станом на 18.02.2015 року складає 210555,13 грн., а саме
шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України» Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки в погодженому сторонами розмірі в договорі про іпотечний кредит від 09.04.2008 року в сумі 126000 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю» ОСОБА_1 ініціативи « по 556 грн. 83 коп. судового збору з кожного.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано відповідачем протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя