АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6822/16 Справа № 200/2390/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року м. Дніпро

01 листопада 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Каратаєвої Л.О., Повєткіна В.В.

При секретарі: Григор'євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Євгена Сергійовича, заінтересована особа: ОСОБА_3

за апеляційною скаргою Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед»

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2015 року Компанія «Хагворт Менеджмент Лімітед» звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, посилаючись на те, що скаржнику було відмовлено у відкритті виконавчого провадження № 49571001 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник зазначає, що відмова є незаконною оскільки не відповідає ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження», тому просить суд скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження (а.с.1-4).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги (а.с.65).

В апеляційній скарзі Компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та постановлення нової, якою просить задовольнити вимоги скарги в повному обсязі (а.с.72-78).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у скарзі вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею питання щодо вирішення скарги на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2014 року було видано виконавчий лист №200/2390/13-ц щодо звернення стягнення на квартиру № 164 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2 шляхом визнання за Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед» права власності на вказане нерухоме майно.

04 грудня 2015 року Компанія «Хагворт Менеджмент Лімітед» звернулася з заявою про відкриття виконавчого провадження до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановою від 09.12.2015 року головний державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/2390/13-ц на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заявник звернувся до виконавчої служби виконати в примусовому порядку рішення з виконавчим листом, де зазначено, що в рахунок часткового задоволення вимог заявника щодо погашення заборгованості за кредитом, звернуто стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за заявником, що виключає його примусове виконання.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд 1 інстанції виходив з того, що дії державного виконавця не порушують Закону України «Про виконавче провадження», оскільки були підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачені п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Статтею 32 ЗУ «Про виконавче провадження», встановлені заходи примусового виконання рішень, в тому числі й звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Як вбачається, з постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 09.12.2015 року, встановлено, що заявник звернувся з виконавчим листом до виконавчої служби щодо виконання в примусовому порядку рішення про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за заявником.

Суд 1 інстанції, дійшовши висновку про відмову у задоволенні скарги, погодився з оскаржуваною постановою державного виконавця та посилався на те, що підлягають примусовому виконанню рішення, які вимагають вжиття заходів примусового виконання, а оскільки з виконавчого листа вбачається, що судом було визнано право власності на нерухоме майно за Компанією «Хагворт Менеджмент Лімітед», то примусового виконання воно не потребує.

Даний висновок суду спростовується матеріалами справи, оскільки вбачається, що рішенням суду на підставі якого було видано виконавчий лист було вирішено питання про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом визнання права власності, а не про визнання права власності.

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не звернув, не з'ясував чи можливо виконати рішення суду в інший спосіб без примусового його виконання і дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Крім того, суд 1 інстанції, розглядаючи скаргу, допустив порушення вимог ст. 386 ЦПК України, відповідно до якої скарга розглядається за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії чи бездіяльність якої оскаржується.

Зі справи вбачається, що справа булла розглянута без участі сторін по справі, без наявності відомостей щодо їх належного повідомлення про день та час розгляду справи.

Частина 1 ст. 74 ЦПК України передбачає, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України свідчить, що суд відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Крім того, зі скарги вбачається, що заявником оскаржується дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Євгена Сергійовича, який не залучений до участі у справі і який навіть не повідомлявся про день та час розгляду справи і якому копія скарги не направлялася.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду із передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2016 року скасувати, передати питання щодо вирішення скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: