АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/291/16 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 640/8560/15-ц Шмадченко С.І.,
Категорія: право власності Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

19 січня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Лотох І.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання правочину удаваним, виключення майна з акту опису і арешту та визнання права власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що 06 грудня 2013 року він придбав у відповідачки ОСОБА_3 автомобіль ВАЗ - 21130, д.н. НОМЕР_1, який раніше належав відповідачці ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_3 володіла вказаним автомобілем на підставі нотаріально посвідченої генеральної довіреності від 19.04.2013 року, виданої їй ОСОБА_5, який у свою чергу мав право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним транспортним засобом на підставі нотаріально посвідченої генеральної довіреності від 04.08.2011 року, виданою йому власницею автомобіля ОСОБА_4

06 грудня 2013 року позивач у присутності свідків передав відповідачці ОСОБА_3 30 000,00 грн. в рахунок оплати за автомобіль ВАЗ - 21130, д.н. НОМЕР_2, а ОСОБА_3 видала йому власноруч підписану розписку про отримання зазначеної грошової суми. Таким чином, сторони фактично уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу, проте позивач не зміг вчасно оформити придбаний автомобіль в органах ДАІ на своє ім'я за браком необхідних коштів, хоча з моменту його придбання він безперешкодно володів та користувався ним.

Однак, не зважаючи на те, що автомобіль ВАЗ - 21130, д.н. НОМЕР_1 вже фактично належить йому, 22.04.2015 року державним виконавцем Київського ВДВС Харківського МУЮ Ярмоленком О.В. було накладено арешт на цей транспортний засіб в порядку примусового виконання виконавчого листа № 2а-8444/10/2070, виданого 16.05.2011 року Харківським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави в особі ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області штрафних санкцій у розмірі 618 750,00 грн., а сам транспортний засіб переданий на відповідальне зберігання позивачу.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_2 просив суд на підставі ст.ст. 316, 317, 319. 321, 392 ЦК України, ст.ст. 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження» визнати договір, укладений 06 грудня 2013 року у формі розписки між ним та ОСОБА_3 удаваним; визнати, що 06 грудня 2013 року між ним, з одного боку, та ОСОБА_3, з другого боку, вчинено правочин купівлі-продажу автомобіля ВАЗ - 21130, д.н. НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_3; визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ - 21130, д.н. НОМЕР_2, номер шасі НОМЕР_3, зареєстрований в органах ДАЇ на ім'я ОСОБА_4; виключити цей автомобіль з акту опису та арешту майна від 22.04.2015 року, складеного державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Ярмоленком О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2а-8444/10/2070 від 16.05.2011 року, та зняти арешт з указаного транспортного засобу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник підтримали заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі й наполягали на їх задоволенні.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності та виключення майна з акта опису і арешту майна відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що фактично він є власником спірного автомобіля ВАЗ - 21130, д.н. НОМЕР_2, оскільки факт укладення договору купівлі-продажу цього автомобіля підтверджується передачею ним коштів у сумі 30 000,00 грн. відповідачці ОСОБА_3, яка передала йому технічний паспорт на автомобіль та ключі від нього. Своєчасно оформити свої права на спірний автомобіль в органах ДАІ він не мав можливості через брак коштів, а коли у нього з'явилася така можливість, він дізнався, що на придбаний ним автомобіль накладено арешт.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначені обставини належної уваги не звернув, у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, думку осіб, які приймають участь у розгляді, та перевіривши матеріали самої цивільної справи, судова колегія вважає, що ця справа на даний час не може бути предметом апеляційного розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

При цьому в мотивувальній частині судового рішення, зокрема повинно бути зазначено:

- встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

- мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

- назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50; далі - Конвенція).

Згідно вищевказаної коментованої процесуальної норми, а саме: ст. 215 ЦПК України в резолютивній частині судового рішення повинні бути, зокрема зазначені: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, висновок суду по суті заявлених позовних вимог.

Як роз'яснено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК.

У ній, зокрема, має бути зазначено:

висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено).

Як убачається зі змісту резолютивної частини ухваленого по справі рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2015 року, яке є предметом апеляційного оскарження, судом першої інстанції відмовлено у позові ОСОБА_2 про визнання права власності та виключення з опису і арешту майна, тобто резолютивна частина судового рішення викладена надзвичай некоректно.

Більш того, всупереч вимогам п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України як у мотивувальній так і в резолютивній частині зазначеного судового рішення взагалі відсутній будь-який правовий висновок суду першої інстанції стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору, укладеного 06 грудня 2013 року у формі розписки між ним та ОСОБА_3 удаваним, визнання того, що 06 грудня 2013 року між ним, з одного боку, та ОСОБА_3, з другого боку, було вчинено правочин купівлі-продажу автомобіля ВАЗ - 21130, д.н. НОМЕР_4, номер шасі НОМЕР_3, та зняття арешту з цього транспортного засобу, що фактично позбавляє суд апеляційної інстанції реальної можливості в повному обсязі перевірити законність і обґрунтованість ухваленого районним судом по справі рішення.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі й у разі, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, а також ту обставину, що вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_2 були предметом судового розгляду, в зв'язку з чим зазначений недолік може бути усунутий судом першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення, судова колегія вважає за необхідне зняти цивільну справу з апеляційного розгляду та відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України повернути її до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення за правилами ст. 220 ЦПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 208, 209, 210, 220, 297, 303, 304, 313, 314, 314, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, третя особа: Київський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання правочину удаваним, виключення майна з акту опису і арешту та визнання права власності на автомобіль - зняти з апеляційного розгляду та повернути до Київського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення по справі додаткового судового рішення протягом 25 днів.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: