Справа № 373/2666/15-ц Головуючий у І інстанції Свояк Д. В.
Провадження № 22-ц/780/535/16 Доповідач у 2 інстанції Антоненко В. І.
Категорія 45 20.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Антоненко В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

за участю секретаря - Вербової І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Переяслав-Хмельницький сектор Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

08 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації, посилаючись на те, що відповідач з травня 2000 року не проживає у належному їй на праві власності будинку за вказаною адресою, а проживає у місті Києві у квартирі його дружини.

05 листопада 2015 відповідач подав до суду зустрічний позов, у якому просив усунути йому перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення його до будинку АДРЕСА_1 та шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати йому ключ від вхідних дверей до будинку АДРЕСА_1 і не чинити перешкод в його користуванні жилим приміщенням.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року обидва позови залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а в решті залишити рішення без змін, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2000 року НОМЕР_1 ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований у належному позивачці будинку з 1988 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.ст. 9, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 319, 383, 405 ЦК Українита прийшов до правильного висновку про те, що позивач не надала належних та допустимих доказів для задоволення позову.

Так, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту та підстави подання позову, по справі необхідно було довести факт відсутності відповідача, якого вона вважає членом сім`ї, у жилому приміщенні будинку АДРЕСА_1 понад один рік на момент подання позову.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що відповідач протягом останнього року до подання позову тимчасово мешкав у зазначеному будинку за згоди його власника - позивача, що підтверджується показаннями відповідача та свідків, тобто був присутній у будинку, хоча й не постійно, але протягом року до подання позову. Також, це підтверджується актом обстеження зазначеного будинку Соснівської сільської ради від 20 травня 2015 № 58/02-31.

Відповідно до положень ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 4 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки по справі не доведено факт відсутності відповідача у спірному жилому приміщенні понад рік без поважних причин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав, передбачених ст.405 ЦК України, для задоволення позовних вимог позивача.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: