Провадження №2/761/2211/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВІЙСЬКОВО-СТРАХОВОЇ КОМПАНІЇ» про відшкодування страхової суми та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВІЙСЬКОВО- СТРАХОВОЇ КОМПАНІЇ» про відшкодування страхової суми та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначив, що його син ОСОБА_2 уклав договір страхування життя та здоров'я з відповідачем серія НОМЕР_1, а саме під час вступу до проходження військової служби. Під час проходження військової служби він захворів та був звільнений за станом здоров'я з військової служби. Посилаючись на страховий випадок його син звернувся до відповідача щодо виплати страхового відшкодування на підставі п.18 ст. 18.1.1 та п.19 ст.19.1 договору страхування.

Проте у передбаченому умовами договору порядку питання не вирішувалось і до цього часу не отримано належної інформації та порушені всі умови укладеного договору страхування.

Тому позивач просив суд: 1. визнати відповідача винуватим в порушенні умов договору страхування життя та здоров'я серії НОМЕР_1 від 11.11.2013 року та в порушенні права на інформацію; 2. Зобов'язати відповідача виплатити страхову суму в розмірі 4000 грн., а також зобов'язати відповідача виплатити неустойку (штраф) в сумі 4000 грн. відповідно до умов договору; 3. Відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000 грн. на користь позивача.

Відповідач у своїх письмових запереченнях проти позову заперечив у повному обсязі та зазначив, що позов пред'явлено ОСОБА_2, до директора страхувальника приватного акціонерного товариства «ВІЙСЬКОВО-СТРАХОВОЇ КОМПАНІЇ», тобто не до тієї особи яка має відповідати за позовом, так як страхувальник ОСОБА_2, в інтересах якого діє Позивач, уклав 12.11.2013 року Договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби саме з юридичною особою АТ «ВСК», яка має ліцензії на здійснення страхової діяльності, в тому числі добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби. Тому вважає позов пред'явлено до «Директора АТ «Приватного акціонерного товариства "Військово-страхова компанія", тобто не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Так як договір укладено АТ «ВСК» зі страхувальником ОСОБА_2, він же є Застрахованою особою, згідно з вимогами Закону України «Про страхування» відповідно до Правил добровільного страхування від нещасних випадків страхування та Правил добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби, зареєстрованих Уповноваженим органом, Держфінпослуг 23.01.2007 року.

Між Страхувальником і АТ «ВСК» існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом України «Про страхування» № 85/96-ВР, відповідними Правилами добровільного страхування та Договором. Закон України «Про звернення громадян», на якій посилається Позивач не регулює в даному випадку відносини Страхувальника і Страховика, в тому числі не може бути застосована ст. 20 цього закону «Термін розгляду звернень громадян».

Щодо відшкодування з відповідача на користь позивача страхової суми та стягнення моральної шкоди відповідач зазначив, що АТ «ВСК» 01 березня 2016 року, відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», на підставі заяви Страхувальника і страхового акта, прийняв рішення здійснити страхову виплату ОСОБА_2 в сумі 225,00 грн., яка була йому виплачена, тобто заборгованості відповідач перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування не має.

В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях.

Суд, вивчивши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, цивільної справи № 761/32472/15-ц, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та приватним акціонерним товариством «Військова страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби серія НОМЕР_1.

З медичних документів, а саме: Свідоцтво про хворобу № 126/104 від 23.10.2014р. та Виписка із медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення № 6669/1262 від 16.10.2014р., вбачається, що ОСОБА_2 (з його слів) до госпіталізації хворів бронхіальною астмою з дитинства і знаходився на диспансерному обліку в медичному закладі за місцем проживання.

Відповідно п. 17.6 д) Договору «Загострення та ускладнення хронічної хвороби, на яку Застрахована особа була хвора на час укладення Договору страхування не відноситься до страхового випадку».

Для підтвердження хронічної хвороби, на яку ОСОБА_2 був хворий на час укладення Договору страхування була хвора на час укладення Договору страхування, АТ «ВСК» запропонувало надати відповідні документи Страхувальнику, але він проігнорував цю вимогу.

Відповідно до умов Договору, «Страховик має право у разі необхідності робити запити про відомості, що пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку».

АТ «ВСК» здійснило запити в медичні заклади Маріуполя, останній запит зроблено 09.02.2016 року, але відповіді на цей запит не отримало.

Як встановлено судом, що Договором передбачено, що підставою для відмови Страховика у здійсненні страхових виплат є несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин.

Телефонограму про хворобу застрахованої особи АТ «ВСК» отримало 04.11.2014 року.

Захворів 22.09.2014, чим порушив строк повідомлення Страховика, але враховуючі обстановку у регіоні, де знаходиться Страхувальник, АТ «ВСК» вирішило не визнавати цей строк «без поважних причин».

Відповідно до Договору Страховик зобов'язаний при надходженні письмової заяви від Страхувальника (Застрахованої особи) на виплату страхової суми в строк не більше п'ятнадцяти робочих днів з дня одержання всіх документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, прийняти рішення про виплату чи відмову у виплаті страхової суми, якщо інше не передбачено договором страхування.

Судом встановлено, що АТ «ВСК» 01 березня 2016 року, відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», на підставі заяви Страхувальника і страхового акта, прийняв рішення здійснити страхову виплату ОСОБА_2 в сумі 225,00 грн.

Відповідно до п.14 Договору добровільного страхування від нещасного випадку та добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби серія НОМЕР_1 від 11 листопада 2013 року, укладеного АТ «ВСК» зі страхувальником ОСОБА_2 в разі настання тимчасової втрати працездатності АТ «ВСК» зобов'язано виплатити 0, 5 % від страхової суми за кожен день непрацездатності, але не більше 50 % від страхової суми. Строк дії договору 12 місяців: з 00 год. 00 хв. 12.11.2013 року до 24 год. 00 хв. 11.11.2014 року.

Страхова сума за договором встановлена в розмірі 2 500, 00 грн. (п.7 договору).

Внаслідок захворювання ОСОБА_2 втратив працездатність на 18 днів, а саме: з 22.09.2014 року по 29.09.2014 року, з 07.10.2014 року по 16.10.2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу № 126/104 від 23.10.2014 року (п.9).

Розрахунок страхової виплати: страхова сума складає: 2 500, 00 грн.; термін непрацездатності складає: 18 днів; виплата за кожен день непрацездатності складає 12, 50 грн. (2 500, 0 грн. х 0, 5 %). Страхова виплата складає: 225, 00 грн. (12, 50 грн. х 18 днів). Цей розрахунок наведений у Страховому акті від 01 березня 2016 року. 01 березня 2016 року АТ «ВСК» перерахувало ОСОБА_2 страхову виплату в сумі 225, 00 грн., що підтверджується Копією платіжного доручення №126 від 01 березня 2016 року.

Таким чином, АТ «ВСК» повністю виконало свої зобов'язання, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вище зазначене суд вважає, що в задоволені позовних вимог позивача щодо відшкодування страхової суми необхідно відмовити.

Щодо вимог Позивача стягнення моральної шкоди, необхідно виходити з такого: Правовідносини, що існують між АТ «ВСК» та Позивачем є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК).

Також між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані Законом України «Про страхування» тв. ЦК України, норми статті 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди.

Отже, Позивачем всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо завданої на його думку моральної шкоди.

У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом.

Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу.

За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав в задоволенні позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. 25 Закону України «Про страхування», ст.ст. 611, 992 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ВІЙСЬКОВОЇ СТРАХОВОЇ КОМПАНІЇ» про відшкодування страхової суми та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.