Ухвала

іменем україни

13 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Василенка Валерія Миколайовича про визнання недійсною угоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 вересня 2000 року вона за договором купівлі-продажу стала власником квартири АДРЕСА_1, яку мала на меті переобладнати в аптечний кіоск. Згідно договору купівлі-продажу від 14 лютого 2001 року позивач продала вказану вище квартиру ОСОБА_5 Разом з тим, позивач 10 лютого 2001 року потрапила до лікарні з діагнозом закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, їй було накладено гіпс на кість правої руки і вона фізично не могла вчинити підпис 14 лютого 2001 року на договорі купівлі-продажу. Крім того, спірний правочин було вчинено під час перебування її у шлюбі з ОСОБА_7, а тому для його вчинення необхідна була згода останнього.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладений 14 лютого 2001 року між нею та ОСОБА_5; повернути їй вказану квартиру.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 14 лютого 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 713, відповідно до умов якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2012 року у справі № 22-ц/490/461/12, предметом спору в якій був вказаний вище договір купівлі-продажу від 14 лютого 2001 року, встановлено, зокрема, що ОСОБА_4 не заперечувала про підписання цього договору власноручно.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, згідно листа клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради від 16 листопада 2010 року адміністрація Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги повідомила, що ОСОБА_4 була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги в приймальне відділення в січні 2001 року з травмою з діагнозом: струс головного мозку та амнезія, а не перелом правої променевої кістки у типовому місці зі зміщенням, як вказано позивачем.

Разом з тим, судом першої інстанції ставилося питання щодо заявлення клопотання позивачем про направлення запиту до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради для отримання медичної картки ОСОБА_4 для встановлення чи спростування наявності закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням у ОСОБА_4, але представник позивача клопотання про направлення такого судового запиту не заявляв.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 28 липня 2015 року, призначеної судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача, встановити чи виконано підпис від імені ОСОБА_4 в графі «продавець» оригіналу договору купівлі-продажу від 14 лютого 2001 року самою ОСОБА_4 чи іншою особою не надається можливим, оскільки при оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для позитивного або негативного висновку.

Разом з тим, позивачем та її представником не заявлялося клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для з'ясування обставин вчинення ОСОБА_4 спірного правочину, зокрема, чи могла (не могла) вона усвідомлювати значення своїх дій та (або) могла (не могла) керувати ними під час підписання вказаного вище договору.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, доказів з приводу наявності закритого перелому правої променевої кістки у типовому місці зі зміщенням у ОСОБА_4 на час вчинення спірного правочину та, відповідно, неможливість вчинення останньою підпису на договорі купівлі-продажу від 14 лютого 2001 року, позивачем та її представником не надано.

Так, суди попередніх інстанцій, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, зокрема з урахуванням проведеної в апеляційному провадженні експертизи та листа клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради від 16 листопада 2010 року, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходили із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлених вимог, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

О.С. Ткачук