28 жовтня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі - Ющишиній І.В.
позивачки - ОСОБА_1
представника позивачки - адвоката Хомюка В.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -
Позивач звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем підтримувала близькі стосунки, без укладання шлюбу з березня 2005 року по жовтень 2005 року, від яких у них народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Біологічним батьком дитини є відповідач - ОСОБА_3, тому в свідоцтві про народження дитини, по-батькові вказано ОСОБА_4, тобто запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України . В період вагітності і після народження дитини, відповідач не цікавився станом її здоров'я та дитини, не відповідав на телефонні дзвінки, не приймав участі у вихованні дитини. На даний час відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Заробітна плата, яку вона отримує, не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини.
Просить суд визнати, що ОСОБА_3, є батьком ОСОБА_4, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частин усіх видів його заробітків, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною 18 років.
В судовому засіданні позивачка підтримала позов в межах доводів позовної заяви, просила задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина з 7-ми місячного віку дитини до часу, коли сину виповнилось 9 років , шляхом переказів різних сум на її картковий рахунок, проте вказував не своє, а інші прізвища. Ніколи не говорив їй про те, що це не його син. Крім того, дитина зі слів знайомих та колег по роботі , які знали про їхні стосунки, дуже схожа на відповідача ОСОБА_3
Представник позивачки -адвокат Хомюк В.Я. надав суду аналогічні пояснення, просив позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно поданих до суду заперерчень, позов не визнає , просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦК України, оскільки суд визнає причину неявки до суду неповажною.
Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з відповідачем по справі ОСОБА_3 підтримувала близькі стосунки, без укладання шлюбу з березня 2005 року по жовтень 2005 року.
За період спільних відносин у позивача та відповідача народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, про що в книзі реєстрації народжень 25.04.2006 р. зроблено відповідний актовий запис № НОМЕР_1, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції.
В свідоцтві про народження дитини, по-батькові вказано ОСОБА_4, тобто запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України зі слів матері . Ім'я батька збігається з іменем відповідача "ОСОБА_3".
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю.
Згідно постанови пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.
Згідно із ст.128 Сімейного кодексу України - за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, а утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Крім того, ухвалою Рівненського міського суду від 01.02.2016 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів було зупинено. Призначено по справі судово-медичну(генетичну) експертизу.
Сторони повідомлялися про виклик до Київського міського бюро судово-медичної експертизи на 10-30 год. 18.03.2016 р. для проведення експертизи електронним повідомленням від 16.02.2016 р., також на 10-00 год. 22.04.2016 р. електронним повідомленням від 05.04.2016 р., надісланими Рівненським міським судом поштою на адресу сторін.
Згідно листа № 11/779 від 25.04.2016 р. Київського міського бюро судово-медичної експертизи надісланого на адресу Рівненського міського суду підтверджується, що ухвала суду про проведення судово-медичної (генетичної) експертизи від 01.02.2016 р. повернута без виконання в зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 незважаючи на неодноразові виклики на відбір зразків крові не з'явився. Як було встановлено судом, позивачка з дитиною з'являлися для проведення експертизи, призначеної судом.
Будь-яких достовірних та належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо невизнання позову відповідачем суду не надано, а судом не встановлено.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання батьківства підлягає до повного задоволення та слід визнати, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Судом встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги позивачці на її утримання.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Судом встановлено, що будь яких обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності спілкування відповідача із дитиною, надання матеріальної допомоги, в матеріалах справи не міститься та відповідачем суду не надано, хоча саме на відповідача покладався обов'язок спростувати доводи позивачки щодо свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками та його ухилення від участі у вихованні сина.
В судовому засіданні досліджено достатньо доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо утримання дитини, тому суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/присуджуються у частці від доходу її матері, батька ,або у твердій грошовій сумі.
Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення; максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати платника аліментів.
Відповідно до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред'явлення позову.
Враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, беручи до уваги, що обов'язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, з метою забезпечення нормального догляду за дитиною, враховуючи, що відповідач працездатний, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 27 серпня 2015 року та до повноліття дитини, що буде відповідати інтересам останнього, а також засадам розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі в розмірі 275 грн.00 грн., судовий збір за пред'Явлення позову до суду, та судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на користь держави України в сумі 275,00 грн.
На підставі ст. ст. 125, 128, 180,181 СК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 82, 88, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 серпня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць - допустити до негайного виконання.

Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в прибуток держави України в сумі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.В.Панас