Справа № 446/2117/13 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/783/257/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Шандра М.М., Монастирецький Д.І.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, пр.-ки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третьої особи Запитівської селищної ради, про встановлення користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Позов мотивовано необхідність поділу прибудинкової земельної ділянки для окремого користування сторонами як співвласниками будинковолодіння з визначеними частками, відповідно до їх часток.

Рішенням Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третьої особи Запитівської селищної ради, про встановлення користування земельною ділянкою задоволено; встановлено наступний порядок користування земельною ділянкою площею 0, 08 га між співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 у відповідності до часток у праві власності на будинок, а саме: земельною ділянкою під житловим будинком загальною площею 116, 64 кв м співвласниками ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2 користуються спільно; співвласники 35/100 і 36/100 ідеальних частин ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спільно користуються земельною ділянкою загальною площею 490, 24 кв.м з геометричними розмірами по периметру за ходом годинникової стрілки від т. А в м: 14,50; 40,20; 14,76; 17,90; 4,96; 6,50; 7,80; 9,60; 8,50, 6,00 в тому числі з врахуванням площ під забудовами власників господарських споруд літ. Б і В, а також спільного входу-веранди літ. «а», співвласник 29/100 ідеальних частин ОСОБА_2 користується земельною ділянкою загальною площею 193, 12 кв. м з геометричними розмірами по периметру за ходом годинникової стрілки від т.А в м: 6,00; 3,65; 9,60; 4,35; 6,50; 4,96; 19,90; 3,24; 40,00; 7,50; в тому числі урахуванням площі під забудовою власника господарської споруди літ. Г, а також прибудови до будинкою до літ. «а»; вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення та встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд не взяв до уваги, що межі земельної ділянки є не визначені. В матеріалах справи відсутній план відведення земельної ділянки в натурі, немає даних про встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки. Вказує, що експертом було скеровано суду клопотання про надання кадастрового плану земельної ділянки площею 0,08 га з визначеними розмірами меж для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1. Однак, судом не було задоволено таке клопотання експерта, оскільки такого плану з визначеними розмірами земельної ділянки в суду не було. Таким чином, в судовому засіданні експерт підтвердила неповноту (ситуативну) достовірність висновку та зазначила, що для достовірного висновку їй необхідно було надати план з чітко визначеними межами спірної земельної ділянки. Суд, встановлюючи визначений у рішенні порядок користування земельною ділянкою, позбавив апелянта можливості повноцінного вільного доступу до земельної ділянки позаду будівлі «а1», оскільки добратися до вказаної частини ділянки автомобільним чи гужовим транспортом можна лише з заїзду з лівої частини земельної ділянки, об'їхавши по годинниковій стрілці будинок та господарські споруди. Заїзд на цю частину ділянки з суміжної земельної ділянки з правого боку є неможливий через, наявність на ній зелених насаджень, фруктових дерев а також розташованої криниці. Крім того, суд виходив з того, що згідно договору дарування від 15.05.1997 року, на який також покликаються у позові позивачі, сторони нібито домовились, що веранда зазначена в плані під номером 1, переходить в спільне користування позивачів ОСОБА_3 га ОСОБА_10Проте судом не враховано, що дана умова була дописана нотаріусом до договору дарування кульковою ручкою, без посвідчення виправленого підписами сторін, без відома ОСОБА_2, в невідомий для неї час, а тому вона звернулась з позовом до суду про визнання договору дарування в дописаній частині недійсним, який на даний час розглядається в Кам янка-Бузькому районному суді Львівської області. Однак, клопотання про зупинення провадження у даній справі судом було відхилено, чим порушено вимоги ст. 201 ЦПК України. Також вказує, що судом взято до уваги невірний та несправедливий розрахунок експерта площ земельних ділянок. Помилка, яку допустив експерт, полягає в тому, що експерт не розмежував поняття права позивачів користуватися забудовами (літ. Б, літ. В і літ. «а») від права власності. Просить рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з»ясувавши обставини справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішить справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд, задовольняючи позовні вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно з варіантом висновку судово-технічної експертизи з урахуванням фактично встановленого між сторонами порядку, виходив із того, що права співвласників будинку порушуватися не будуть, та визнав, що поділу підлягає земельна ділянка площею 0,08га, яка прилягає до будинку сторін у справі.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов до нього без повного та всебічного з'ясування обставин справи, врахування прав та обов'язків сторін, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на спірній земельній ділянці у АДРЕСА_1 розташований житловий будинок. Сторони у справі є співвласниками цього будинку. Земельна ділянка для індивідуального будівництва виділялась у 1965 році рішенням виконкому Ременівської сільської ради.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що загальна площа земельної ділянки становить 0,08га. Відповідно до свідоцтва про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР (а.с.10).

Разом з тим матеріали справи не містять безспірних даних про те, що між співвласниками будинку склався саме такий порядок користування земельною ділянкою, як визначено судом. Суду не надано плану відведення земельної ділянки в натурі, немає даних про встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 р. право користування або право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Таких документів у справі немає, сторони визнали, що такі документи не виготовлялись, оскільки співвласники не підписували погодження меж земельної ділянки.

Визнаючи як встановлений факт, що за вказаними будинком повинен обліковуватись певний розмір земельної ділянки, що належить до комунальної власності, суд не обговорив питання залучення сільської ради як органу місцевого самоврядування як відповідача у справі, оскільки рішення суду впливає на їхні права та обов'язки, що є безумовною підставою для скасування рішення.

Крім того, суд установив порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку не за порядком, який реально між ними склався. При цьому суд виходив лише з пояснень позивачів, не даючи оцінки запереченням відповідача з доводами про порушення її прав на користування господарськими спорудами-сараєм, до якого заїзд можливий лише по території двору зі сторони будинку, якою користуються позивачі.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням суду першої інстанції не закріплено фактичний порядок користування земельною ділянкою співвласниками будинковолодіння, а визначено новий порядок, який відповідає інтересам лише позивача ОСОБА_3, котрий проживає у Львові і бажає відокремити свою частку для можливого відчуження. Це підтвердила на судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_4, яка частково погодилась до доводами апеляційної скарги, заперечуючи встановлення огорож та інших обмежень вільного спільного користування батьківського будинковолодіння, що перейшло до сторін за договором дарування від батька.

Задовольняючи позов, суд не з'ясував усіх обставин справи, у порушення вимог ст. 213 ЦПК України належним чином не оцінив та не спростував доводи відповідача, не з»ясував межі земельної ділянки та чи винесена така в натурі на місцевості. Зазначаючи, що права співвласників будинку таким визначенням порядку користування земельною ділянкою не порушуються, суд не спростували доводи відповідачки про те, що вона позбавлена можливості належним чином користуватися своєю частиною будинковолодіння. Зазначені доводи повинні бути з'ясовані. При цьому слід звернути увагу на роз'яснення, дані в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до яких суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинковолодіння, фактично виключає його з числа користувачів частини земельної ділянки, якою можливий єдиний доступний доїзд до господарських будівель, що перебувають у фактичному володінні та користуванні відповідача.

Не звернув уваги суд також на те, що у висновку експертизи експерт наголошував на необхідності оцінки технічної документації спільної земельної ділянки та кадастрових даних, відтак її розмір та розташування визначені приблизно (а.с.58). Такий висновок не є чітким та однозначним, не може враховуватись як доказ. Відповідно до ст..58,59,66 ЦПК, оскільки грунтується на недостовірних вихідних даних.

Відповідно до ч.4ст.60 ЦПК доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тому суд не вправі був ухвалювати рішення про задоволення позову без визначення достовірного місця розташування спірної земельної ділянки та її меж.

Колегія суддів знаходить підстави, передбачені п.1,2,3,4ч.1ст.309 ЦПК для скасування рішення суду першої інстанції. Дослідивши докази у справі, яким суд першої інстанції не дав оцінки, з»ясувавши дійсні обставин справи та встановлені юридичні факти, суд ухвалює нове рішення про відмову у позові про визначення порядку користування земельною ділянкою за безпідставність позовних вимог та передчасністю заявленого позову.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кам»янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Д.І. Монастирецький

М.М. Шандра