29.01.2016 Справа № 2-1/15
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Купрієнка С.І.

секретаря : Рибки І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді справу за позовом ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майно та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-а особа Нижчедубечанська сільська рада Вишгородського району , Територіальнй центр соціального обслуговування пенсіонерів , одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області , про визнання недійсним заповіту

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила визнати за нею право власності за заповітом в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. В червні 2013 року за заявою позивачки щодо уточнення позовних вимог, судом залучено по справі належного відповідача ОСОБА_2 та об'єднано провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та застосування наслідків його недійсності.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, з посилання на обставини, що під час укладання заповіту померлий не перебував на обліку у лікаря психіатра.

Представник Нижчедубечанської сільської ради Водолазький В.В. проти позову заперечував.

В судове засідання не з'явився представник Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів, одиноких та пристарілих Вишгородського району Київської області, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань та заяв на адресу суду не надходило.

Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, ознайомившись з наданими запереченнями встановив.

Померла ОСОБА_3 була тіткою позивачки та при житті, а саме 05.09.2006 року в Нижчедубечанській сільській раді склала заповіт, зареєстрований за №77. Відповідно до якого заповіла ? частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних добудов, що розташовані по АДРЕСА_1 позивачці.

Шляхом подачі заяви № 253 від 07.03.2007 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачка прийняла спадщину за вказаним заповітом, спадкова справа №170 від 14.09.2006 року.

Рішенням державного реєстратора Вишгородського БТІ від 22.06.2011 року позивачці було відмовлено у видачі витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Право власносності на будинок по АДРЕСА_1 набув ОСОБА_5 за заповітом від 14.11.1975 року, за реєстровим № 19, посвідченим Нижчедубечанською сільськю радою.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи № 219/12-43 від 29.01.2013 року вбачається, що з 19.04.1969 по 05.09.2006 роки за адресою АДРЕСА_1 були побудовані гораж «Б», баня «Є», навіс «Ж», навіс «З», сарай «И», погріб «Ї» та надбудова над «Ї», загальною вартістю 13607 грн. Також висновком експерта встановлено, що вартість вказаного житлового будинку з врахуванням фізичного зносу складає 12 057, 60 грн., а вартість капітального ремонту 142882,32 грн.

Померла ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_5, вела з ним спільне господарство, утримувала будинок, приймала участь у будівництві, ремонті та проживала в ньому по день смерті, що встановлено довідками № 399, 400 виданими Нижчедубечанською сільською радою.

Також, з показів свідків допитаних в судовому засіданні встановлено, що капітальний ремонт будинку проводився за кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які перебували в шлюбі, в зв'язку з чим у відповідність до ст. 62 СК України будинок з надвірними будівлями являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Так в судовому засіданні було доведено, що позивачка прийняла спадщину на ? частину спадкового будинку за заповітом ОСОБА_3, спадковий будинок був спільною сумісною власністю подружжя, а тому за нею необхідно визнати право власності в порядку спадкування на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями.

Щодо вимог про визнання довіреності від померлого ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 та заповіту від 15.12.2009 року недійсними, то суд зазначає наступне.

25.12.2009 року від імені ОСОБА_5 на ім'я відповідача було видано довіреність, посвідчену державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Л.О., № 3602.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що вбачається з свідоцтва від 29.11.2012 року, актовий запис № 19, виданого Виконавчим комітетом Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Згідно спадкової справи № 557/2012 щодо майна померлого ОСОБА_5, позивачка шляхом подання заяви від 15.05.2013 прийняла спадщину за заповітом від 18.06.2008 року, № 5515, посвідченим секретарем Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області. В свою чергу, відповідачка також заявою від 15.05.2013 року вступила в спадщину за заповітом від 15.12.2009 року, посвідченим державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Л.О. за №3-3601.

У відповідність до ст. 145 ЦПК України судом було призначено посмертні судово-психіатричні експертизи.

Відповідно до акту № 23-ц посмертної судово-психіатричної експертизи, який був складений комісією КЗ КОР «ОПНМО»ВАСПЕ 14.01.2014 року встановлено, що ОСОБА_5 на момент посвідчення доручення 25.12.2009 року та на момент складання заповіту від 29.12.2009 року страждав на параноїд пізнього віку (МКХ-10. F06.2), внаслідок несприятливого перебігу церебросклерозу, тому за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З висновку судово-психіатричного експерта № 19, складеного комісією УНДІ ССПН МОЗ України від 18.06.2015 року також вбачається, що ОСОБА_5 під час посвідчення доручення 25.12.2009 року та складання заповіту 29.12.2009 року виявляв ознаки органічного маячного розладу (МКХ-10. F06.2). За своїм психічним станом на момент підписання вказаного доручення та заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільств Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 215 ЦК України передбачено - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

За ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином, суд з врахуванням акту № 23-ц та висновку № 19 посмертної судово-психіатричної експертизи приходить до висновку, що ОСОБА_5 в момент вчинення правочинів, а саме посвідчення довіреності від 25.12.2009 року, № 3602 та складання заповіту від 15.12.2009 року, №3-3601не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати нами, тому данні правочини слід визнати недійсним у відповідності з ч. 1 ст. 215 ЦК України.

В зв'язку з цим, вимоги в частині визнання довіреності та заповіту недійсними судом визнання довіреності та заповіту вищевказані правочини визнається судом недійсним, як такий що вчинений особою, яка в момент його вчинення не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

З урахуванням вищевказаних доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги в частині визнання довіреності та заповіту недійсними знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Керуючись ст.209 ЦПК України- суд,

ВИРІШИВ

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності за заповітом в порядку спадкування , після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого в АДРЕСА_1.

Визнати довіренність від імені ОСОБА_5 на ім*я ОСОБА_2 , посвідчену 25.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною за №3602-недійсною.

Визнати заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідчений 29.12.2009 року державним нотаріусом Шостої Київської Державної нотаріальної контори Гуль Лідією Олександрівною на ім*я ОСОБА_2-недійсним та скасувати його.

Зі складним мотивованим рішенням сторони можуть ознайомитись 02 лютого 2016 року.

Рішення на протязі 10 днів з моменту проголошення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через районний суд , сторонам , які не були присутні під час розгляду справи в той же термін з дня отримання копії рішення.

Суддя