Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Благодатне», Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання звільнення незаконним,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Благодатне»(далі - ДП «Благодатне»), Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання звільнення незаконним.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 вересня 2014 року йому стало відомо про звільнення з посади директора ДП «Благодатне» на підставі наказу Міністра аграрної політики та продовольства України від

11 вересня 2014 року № 151-п за одноразове грубе порушення трудової дисципліни згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підставою звільнення є службова записка Департаменту землеробства від 08 вересня 2014 року

№ 13-1-25/331 та лист ДП «Благодатне» від 05 вересня 2014 року. Зважаючи на викладене, та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, ОСОБА_3 просив визнати звільнення згідно з наказом Міністра аграрної політики та продовольства України від 11 вересня 2014 року

№ 151-п незаконним.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади директора ДП «Благодатне» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до наказу від 11 вересня 2014 року № 151-п. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року та залишити в силі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів того, що позивачем було грубо порушено трудові обов'язки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив із відсутності предмета спору.

Проте погодитись із таким висновком суду апеляційної інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Міністра аграрної політики та продовольства України від 10 жовтня 2013 року ОСОБА_3 призначено виконуючим обов'язки директора ДП «Благодатне».

11 вересня 2014 року за одноразове грубе порушення трудової дисципліни згідно з п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до наказу Міністра аграрної політики та продовольства України № 151-п ОСОБА_3 звільнено від виконання обов'язків директора ДП «Благодатне».

Підставою для звільнення є службова записка Департаменту землеробства від 08 вересня 2014 року № 13-1-25/331, лист ДП «Благодатне» від 05 вересня 2014 року.

Контракт з ОСОБА_3 не укладався.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 01 жовтня 2014 року № 164 скасовано наказ від 11 вересня 2014 року № 151-п «Про звільнення ОСОБА_3» як такий, що нереалізований. Підставою для наказу є службова записка Департаменту землеробства від 01 жовтня 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України 17 жовтня 2013 року, 25 грудня та 25 лютого 2014 року направлено пакет документів, зокрема заяву і проект контракту, що вбачається з копій опису цінної кореспонденції, відмітки поштового відділення (а. с. 123).

03 лютого 2014 року видано наказ ОСОБА_4 з визначенням про те, що оскільки на його неоднаразові звернення з проханням укласти контракт Міністерство аграрної політики та продовольства України не відреагувало, він приступає до виконання обов'язків директора ДП «Благодатне» на умовах безстрокового трудового договору (а. с. 122).

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Крім того, згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків у нього мають бути витребувані письмові пояснення. Не можна звільнити за порушення, яке вже потягнуло застосовування інших видів дисциплінарних стягнень.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Як вбачається з копії наказу від 11 вересня 2014 року № 151-п, є службова записка Департаменту землеробства від 08 вересня 2014 року, в якій, зокрема, визначено, що керівник ДП «Благодатне» не виконує вимог наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23 січня 2014 року № 39 «Про повноваження щодо управління об'єктами державної власності, що належить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України».

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу стосовно того, що він вжив будь-яких заходів щодо погашення кредиторської заборгованості та заборгованості за загальнообов'язковими платежами до бюджету, ненадання міністерству графіка погашення існуючої заборгованості, загальна сума якої складає майже 3 000 000 грн., що стало підставою звільнення його з роботи, спростовуються листом начальника ДПІ у Зміївському районі ГУ Міндоходів у Харківскій області ОСОБА_5 від 14 квітня 2014 року, відповідно до якого по ДП «Благодатне» заборгованість до бюджету станом на 10 квітня 2014 року складає 2 076,06 грн. Борг значиться непогашеним з 02 жовтня 2001 року (а. с. 24).

Відповідно до листа від 26 червня 2014 року станом на 25 червня 2014 року податковий борг складає 689 677,09 грн (а. с. 25)

З листа начальника ДПІ у Зміївському районі ГУ Мінфіндоходів у Харківській області від 25 вересня 2014 року вбачається, що протягом 2014 року, станом на 25 вересня 2014 року, надходження в рахунок погашення податкового боргу ДП «Благодатне» складає 71 371,78 грн. Відповідно до рішень ДПІ у Зміївському районі від 30 травня 2014 року за № 51 відбулося списання безнадійного податкового боргу в сумі 1 425 126,24 грн, та від 28 серпня 2014 року № 60 на суму 20 008,34 грн. Станом на 25 вересня 2014 року податковий борг ДП «Благодатне» складає 618 089,36 грн (а. с. 48).

Судом установлено, що кредиторська заборгованість та заборгованість ДП «Благодатне» за загальнообов'язковими платежами до бюджету мала місце ще до призначення позивача керівником підприємства.

Разом з тим ОСОБА_3, перебуваючи на посаді, здійснив заходи щодо погашення забогованості, про що підтверджують відомості ДПІ у Зміївському районі.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи дійшов правильного висновку про те, щов наказі відповідач не зазначив, за яке конкретне однократне грубе порушення трудових обов'язків ОСОБА_3 підлягає звільненню, за яких обставин було вчинено проступок, характер останнього, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір відповідно до закону, який підлягав застосуванню. Однак вказані обставини не були враховані апеляційним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року скасувати, а рішення Зміївського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік