ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1211/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"25" січня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення боргу і моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, в якому просила суд стягнути з відповідача грошові кошти сплачені ним за договором купівлі-продажу від 10.12.2015 року в розмірі 160 800,00 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 19112,46 грн., 3% річних в розмірі - 2 435,46 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 49 551,84 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 10.12.2014 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу. Під час підписання договору нею було сплачено в якості передплати 100% вартості товару в сумі 113 967,00 грн. Згідно п.4.1.1 договору продавець зобов'язується передати товар на суму 3402,00 грн. в строк до 16.12.2014 року, а товар на суму 110 565,00 грн. передати в строк до 14.01.2015 року, проте в зазначені строки товар переданий не був. 03.02.2015 року позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою про повернення сплачених грошових коштів, який залишено без відповіді. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, проти проведення заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду не заперечував.

Відповідач, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 631 ЦК України передбачає, що договір набирає чинності з моменту його укладення, та строком його дії є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2014 року між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_3 зобов'язувався передати ОСОБА_2 у власність товар, а саме: стенди віртуальної реальності на базі маски Oculus Rift DK2 в комплектаціях, визначених у договорі, а також додаткове устаткування з кріпленням на загальну суму 113 967,00 грн.

Відповідно до п.3.1 договору загальна вартість продукції за договором складає 113 967,00 грн. В зв'язку з тим, що в вартості продукції присутня імпортна складова, загальна вартість зафіксована по готівковому курсу продажу доларів США «Приватбанку», що складає 17,01 гривні до одного долару США на дату оформлення договору. Валютна вартість договору складає 6 700 доларів США.

Відповідно до п.3.2 договору, за продукцію вказану в Договорі, покупець розраховується з продавцем шляхом проведення повної 100% оплати в момент підписання цього договору.

Свої зобов'язання щодо оплати товару позивач виконав - сплатив в якості передплати 100% вартості товару в сумі 113 967,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк.

Згідно п.4.1.1 договору продавець зобов'язується передати товар на суму 3402,00 грн. в строк до 16.12.2014 року, а товар на суму 110 565,00 грн. передати в строк до 14.01.2015 року.

Проте в зазначені строки товар переданий не був, у зв'язку з чим, 03.02.2015 року позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою про повернення сплачених грошових коштів, який залишено без відповіді.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (ст. 663 ЦК України).

У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 665 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пункт 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Як вбачається з наданих до справи доказів, відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині строків виконання поставки товару, який визначений сторонами, товар не поставлений позивачу.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено той факт, що відповідачем - ФОП ОСОБА_3 не виконано умови договору купівлі-продажу, що дає право позивачу вимагати повернення грошових коштів в сумі 160 800,00 грн., як передбачено п.3.1 договору.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути грошові кошти у розмірі 160 800,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з цим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, виходячи з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

Разом з тим спірні правовідносини не є грошовими, у зв'язку з чим, положення ст. 625 ЦК не застосовуються до зазначених відносин.

Також не підлягають задоволенню вимога позивача про стягнення на користь позивача процентів за користування грошовими коштами в розмірі 19 112,46 грн., виходячи з наступного.

Оскільки умовами договору, укладеного між сторонами, розмір процентів за користування продавцем чужими грошовими коштами не встановлено. Чинним законодавством не передбачено можливість застосування до договору купівлі-продажу положень про позику, а договори купівлі-продажу і позики є різними за своєю правовою природою та регулюють різні види правовідносин, тому застосування до спірних правовідносин ст. 1048 ЦК є безпідставним.

Крім цього, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Позивачка просить відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень, посилаючись на те, що шкода була заподіяна їй невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором. При цьому вона посилається на Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини.

В п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається про необхідність у кожному конкретному випадку з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються та чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, у кожному конкретному випадку відшкодування моральної шкоди залежить як від характеру правовідносин сторін, у яких виникає спір, так і від того, допускають чи ні правові норми, які повинні застосовуватися до врегулювання цих відносин, відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що правовідносини які виникли між сторонами належать до договірних відносин.

Стаття 611 ЦК України визначає правовим наслідком порушення зобов`язання відшкодування моральної шкоди, але якщо це встановлено законом чи договором.

Договором укладеним між сторонами не передбачено відшкодування моральної шкоди. Чинним законодавством відшкодування моральної шкоди за невиконання продавцем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу також не передбачено.

Враховуючи, що правовідносини, що виникли між сторонами належать до договірних правовідносин, а ні укладеним між сторонами договором, а ні нормами чинного законодавства, що регулюють правовідносини сторін договору купівлі-продажу, не передбачено відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Посилання позивачки на Закон України «Про захист прав споживачів», як на правову підставу відшкодування моральної шкоди, також є безпідставним, оскільки відшкодування моральної шкоди в порядку визначеному цим Законом передбачено п.5 ч.1 ст.4 Закону в разі, якщо моральна шкода заподіяна внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. При цьому позивачка не довела суду, що моральна шкода була заподіяна їй внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6, 11, 509, 526, 530, 626, 627, 629, 631, 655, 656, 663, 665 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 84, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення боргу і моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 160 800 (сто шістдесят тисяч вісімсот) гривень за договором купівлі-продажу від 10.12.2015 року та судовий збір в розмірі 1608 (одна тисяча шістсот вісім) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Дарницького районного суду м. Києва протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА

.