УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЛеванчукаА.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом державного навчального закладу «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_4 про виселення з учнівського гуртожитку без надання іншого житла та стягнення заборгованості по оплаті за проживання за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 лютого 2005 року між Ужгородським професійним машинобудівним ліцеєм, правонаступником якого є ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», та ОСОБА_4 було укладено договір найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку, згідно умов якого останній було надано для тимчасового проживання кімнати № 231 та № 232 в учнівському гуртожитку по АДРЕСА_1. Зазначав, що ОСОБА_4 не є працівником ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти. Строк дії договору закінчився 1 лютого 2006 року, іншого договору найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку з відповідачем укладено не було. Відповідно до умов договору відповідач взяла на себе зобов'язання своєчасно, не пізніше 10-го числа кожного місяця вносити плату за житло та комунальні послуги згідно з встановленими тарифами. Однак, взяті на себе зобов'язання, щодо оплати за житло та комунальні послуги, у розмірі та строки визначені договором ОСОБА_4 не виконано. Зазначав, що письмова вимога про звільнення займаного жилого приміщення та сплати заборгованості за проживання відповідачем залишена без реакції. Ураховуючи те, що у відповідача у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за договором виникла заборгованість за період з січня 2012 року по січень 2015 року, просив суд стягнути із ОСОБА_4 на свою користь 997, 72 грн, виселити відповідача із займаних нею кімнат № 231 та № 232 в учнівському гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого житла та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2015 року, позов ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» задоволено частково. Виселено ОСОБА_4 із займаних нею кімнат № 231 та № 232 учнівського гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого житла. У задоволенні іншої частини позову ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі доказів, наданих сторонами, та належним чином оцінених судом (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку щодо виселення відповідача із займаних нею кімнат в учнівському гуртожитку, оскільки строк дії договору найму житлового приміщення в учнівському гуртожитку закінчився 1 лютого 2006 року і наймодавець не має наміру продовжувати договір, а будучи тимчасовим користувачем спірного житлового приміщення на умовах найму відповідач не набула права постійного користування ним. Крім того, відповідач не перебувала у трудових відносинах із позивачем у розумінні ст. 127 ЖК України.

Судові рішення в частині позову ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті за проживання до суду касаційної інстанції не оскаржені та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 25 вересня 2015 року в частині позову державного навчального закладу «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» до ОСОБА_4 про виселення з учнівського гуртожитку без надання іншого житла залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

А.О. Леванчук

В.А.Нагорняк