Провадження № 22-ц/783/581/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Монастирецький Д.І.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3»як ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4», ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3»як ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки відмолено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність та на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що при постановленні рішення суд першої інстанції не використав необхідні для розгляду справи положення Законів України «Про власність», «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про кооперацію», Сімейного кодексу України, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 03.03.2004 року, а тому судом був порушений принцип верховенства права. Крім того, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29.06.2006 року по справі №2-2256/06, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, встановлено, що ? частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 Таким чином, квартира передана в іпотеку не є об»єктом права приватної власності лише ОСОБА_5, а тому вважає що його права порушені. Просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 ОСОБА_4», правонаступником прав та обов'язків якого являється Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 ОСОБА_4», та позичальником ОСОБА_4 укладено кредитний договір №014/7299/82/57298 про надання кредиту у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 84 700,00 доларів США з терміном погашення до 27 травня 2018 року. Для забезпечення боргових зобов'язань ОСОБА_4, 27 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_3 ОСОБА_4», правонаступником прав та обов'язків якого являється Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №014/7299/82/57298/1, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3»як Г.Я., зареєстрований в реєстрі за №1512, за умовами якого, майновий поручитель ОСОБА_5 передала банку в іпотеку нерухоме майно -трьохкімнатну квартиру, загальною площею 68,9 кв.м., яка знаходиться по пр.Червоної Калини,117/17.

Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру №С-00143 виданого на підставі розпорядження Сихівської районної адміністрації від 03 липня 2002 року, а також витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно реєстраційний №215759 від 15.05.2008 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_5

Відповідно до п.5.1 Договору іпотеки, іпотекодавець має повне право на передачу в іпотеку всього предмету іпотеки, а також зазначено, що відсутні права будь-яких третіх осіб щодо предмету іпотеки.

Згідно з п.12 Постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК України.

У відповідності до норм ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, (ч.1 ст.215); зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст.203); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст.203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 не заперечує, що укладаючи договір іпотеки вона діяла свідомо, добровільно та усвідомлював наслідки укладання даного договору. Спірний договір іпотеки укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчений та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладений договір іпотеки за своїм змістом не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства. Особи, які вчинили правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі.

Згідно з вимогами ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Доводи апелянта про відсутність наданої ним як співвласником квартири своєї згоди на передачу майна в іпотеку, колегія суддів відкидає оскільки частиною 1 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29.06.2006 року, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, визначено, що ОСОБА_4 належить ? частини квартири №17 у буд. №117 по прос. ОСОБА_7 у м.Львові.

У судовому порядку вже оскаржувався договір іпотеки від 27 травня 2008 року з підстав порушення прав ОСОБА_2 як співвласника квартири, переданої в іпотеку банку.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 20 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 травня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним договір іпотеки № 014/7299/82/57298/1 від 27 травня 2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Львівського МНО ОСОБА_3»як Г. Я., зареєстрований у реєстрі за №1512 від 27 травня 2008 року.

Задовольняючи частково касаційну скаргу ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та скасовуючи рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 листопада 2012 року та апеляційного суду Львівської області від 13 травня 2013 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 06.11.2013 року прийшов до висновку що можливі права іншого співвласника на спірне нерухоме майно не презюмуються, а виникають з моменту їх встановлення судом та державної реєстрації, тобто дві умови. Суди не перевірили чи позивач звертався до відповідної установи із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно після визначення за ним ? частки квартири №17 у житловому будинку №117 по просп. Червоної Калини у м. Львові.

Крім того суди, посилаючись на те, що існує судове рішення про визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/2 частину спірної квартири, яке залишене без змін ухвалою Верховного Суду України від 30 січня 2008 року, не звернули увагу на те, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 червня 2006 року було задоволено подання державного виконавця та визначено, що ОСОБА_8 належить ? частина квартири АДРЕСА_3. Ця ухвала була постановлена у ході виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 22 тис. грн. боргу.

Дана ухвала не була предметом перегляду Верховного Суду України, оскільки ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2008 року було залишено без змін ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2008 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2006 року.

Позивач не звернувся до відповідної установи з заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а тому у нього відсутнє підтвердження виникнення ? права власності на квартиру, а відтак, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.

Крім того, як зазначено в ухвалі ВССУ від 06 листопада 2013 року, спірна квартира була набута іпотекодавцем ОСОБА_5 внаслідок приватизації на підставі ЗУ «Про приватизацію державного майнового фонду», а тому відповідно до п.4 ч.1 ст. 57 СК України, є особистою приватною власністю дружини та не може бути об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене в межах заявлених вимог, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

На підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_10