Дата документу 21.01.2016
Справа № 334/3391/15-ц
Провадження № 2/334/115/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 cічня 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого

судді Мусієнко Н.М.,

при секретарі Петракей Р.С.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запорожжя цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, - в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р., з урахуванням уточнених позовних вимог, в сумі 149 421, 68 (доларів США), що за курсом 27,35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.02.2015р. складає 4 086 682, 95грн.

В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, 14.06.2007р. був укладений кредитний договір № ZPVBAK04720039.

Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачці кредит, а відповідачка зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач, зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами та в порушення умов кредитного договору, та ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, зобовязання за договором не виконала.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань, позивач вважає, що відповідачка станом на 19.02.2015р. має заборгованість 149 421, 68 (Долар США), яка складається з наступного:

2473,62 (Долар США) - заборгованість за кредитом;

39 318,43 (Долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом;

2 537,66 (Долар США) заборгованість по комісії за користування кредитом;

105 191,97 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідачкою взяті на себе грошові зобовязання не виконані належним чином, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачка позов не визнала, надала суду письмові заперечення, в судовому засіданні її представник адвокат ОСОБА_1 просила в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позивач до предявлення розглядаємого позову, в судовому порядку достроково стягнув повну суму кредитної заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту, відсотки, пеню), є чинне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2009р., ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому строк дії кредитного договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини за рішенням суду.

Тому вважає, що у такому випадку нарахування відсотків та пені поза строком дії кредитного договору законом не передбачено та просила застосувати строк позовної давності до вимог банку, заявивши письмове клопотання.

Крім того, позивач у 2011р. звертався з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у т.ч. за кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р.

За результатами судового розгляду ухвалено рішення Жовтневим райсудом м. Дніпропетровська від 01.02.2011р., яке набрало законної сили після оскарження в Апеляційному суді Дніпропетровської області від 27.04.2011р. та яким відмовлено позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р., з тих підстав, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2009р. з ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на предмет застави автомобіль марки Infiniti G 35, 2007р. випуску. Рішення в касаційному порядку не оскаржувалось.

Представником відповідачки, в обґрунтування заперечень, були надані суду наступні документи:

копія рішення Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 24.06.2009р., яке набуло чинності 07.07.2009р;

копія ухвали Ленінського райсуду м. Запоріжжя від 22.03.2010р. про розяснення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2009р., яка набрала законної сили 29.03.2010р;

копія позовної заяви та розрахунку заборгованості, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2009р.;

копія рішення Жовтневого райсуду м. Дніпропетровська від 01.02.2011р.;

копія рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.04.2011р.;

копія позовної заяви та розрахунку заборгованості, за результатами розгляду якої було прийнято рішення Жовтневим райсудом м. Дніпропетровська від 01.02.2011р.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Суд вважає встановленим та доведеним належними доказами, те що 14.06.2007р., між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №ZPVBAK04720039, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії, у розміру 59841,22 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом, на строк по 14.06.2012р. для придбання транспортного засобу - автомобілю, та сплати необхідних платежів по його реєстрації і страхуванню.

В забезпечення виконання зобовязання 15.06.2007р. був укладений Договір застави рухомого майна №ZPVBAK04720039, а саме придбаний Infiniti G 35, 2007р. випуску.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2009р. на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», за кредитним договором №ZPVBAK04720039, стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 302145,35грн.

В рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет застави автомобіль Infiniti G 35, 2007р. випуску, кузов НОМЕР JNKBV61E87M700714, обєм двигуна 3,5л., державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності, шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Зазначене рішення набрало законної сили 07.07.2009р.

Суд, на підставі наданих відповідачкою доказів, приходить до висновку, що позивач, звертаючись у 2009році з позовом про дострокове стягнення з відповідачки повної суми кредитної заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пені, реалізував своє право на дострокове повернення наданого кредиту, передбачене умовами кредитного договору та чинним на той період законодавством.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Вимоги позивача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором

№ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р., шляхом звернення стягнення на предмет застави, були предметом розгляду при ухваленні рішення Ленінським райсудом м. Запоріжжя від 24.06.2009р.

Із змісту зазначеного рішення вбачається, що судом було стягнуто всю заборгованість по наданому кредиту, у т.ч. ту його частину, строк платежів по якій не настав, оскільки банк скористався правом на його дострокове повернення.

Відповідно до рішення Ленінського райсуду від 24.06.2009р. позовні вимоги задоволено, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 302145,35грн.; в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет застави автомобіль Infiniti G 35, шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст.20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч.1 ст.19 вказаного Закону та зі змісту ст.589 ЦК України, вбачається, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Ст.590 ЦК України, визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється, зокрема, за рішенням суду.

Реалізувавши своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р., звернувши стягнення на предмет застави, позивач скористався правом на його дострокове припинення та повернення повної суми кредиту.

З ухваленням зазначеного судового рішення, мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р. та звернено стягнення на предмет застави, тому строк дії зазначеного кредитного договору закінчився.

З часу ухвалення рішення Ленінським районним судом від 24.06.2009р. між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини, нарахування відсотків та пені поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Суд приймає до уваги рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2011р., яке набрало законної сили після розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області від 27.04.2011р. яким відмовлено позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пленум Верховного Суду України у постанові №8 від 13 червня 2007р. «Про незалежність судової влади» розяснив, що відповідно до частини пятої ст.124 Конституції України, судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Згідно ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

У абз.1,2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог ст.ст.526,599 ЦК України.

Вимоги про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивачем не заявлялись.

Оскільки вимоги згідно ст.625 ЦК України, позивачем не заявлялись, повторне стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р., за яким заборгованість вже була стягнута судовим рішенням шляхом звернення стягнення на предмет застави, яке набуло чинності, суперечить діючому законодавству, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги щодо стягнення пені, суд зазначає, що стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позиція щодо застосування, як загальних так і спеціальних строків позовної давності в кредитних правовідносинах ,викладена у Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р.

В силу ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до умов кредитного договору №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р. (п. 7.1), його виконання здійснюється частинами і Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж), з «5» по «10» число кожного місяця, у сумі 993, 18 Доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам та комісії.

Загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений у договорі графіком платежів. Що стосується вимог Позивача про стягнення пені, то вони заявлені позивачем після спливу строку позовної давності.

П.4.1. кредитного договору передбачено, що у разі порушення Позичальником умов кредитного договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України, обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки право на стягнення пені у позивача виникло з наступного дня після 14.06.2012р., а до суду він звернувся лише 19.02.2015р., суд вважає, що вимоги про стягнення пені заявлені позивачем після спливу строку позовної давності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що повторне стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р., за яким заборгованість вже була стягнута судовим рішенням та звернено стягнення на предмет застави, яке набуло чинності, не відповідає діючому законодавству, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст. 1048,1049,256,258,261ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZPVBAK04720039 від 14.06.2007р. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Мусієнко Н. М.