У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2015 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до приватного підприємства «Млинівська меблева фабрика», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2015 року в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено в зв'язку з недоведеністю.

Вважаючи дану ухвалу незаконною, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало на неї апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надало до суду першої інстанції документів в підтвердження того, що воно є фінансовою установою, яка правомочна надавати такий вид фінансових послуг як факторинг. А також не надав доказів сплати суми фінансування, на виконання умов п.3.2. Договору факторингу №18 від 20.04.2015 року. З таким висновком суду не погоджується та зазначає, що відповідно до п.2.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», предметом діяльності Товариства є виключно: факторинг; діяльність з обміну валют, фінансовий лізинг та інше. Вважає, наданий до суду першої інстанції витяг з Статуту і є доказом в підтвердження того, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» правомочна надавати такий вид фінансових послуг як факторинг.

Покликається на п.4.1 Договору факторингу, згідно якого, право Власності на Права Вимоги, які відступаються за цим Договором, вважається таким, що перейшло від Клієнта Фактору в день підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги за умови виконання Фактором зобов'язань, передбачених п.3.2 цього Договору. Вважає, наданий до суду першої інстанції Акт прийому-передачі Права Вимоги також є доказом виконання умов п.3.2. Договору факторингу №18 від 20.04.2015 року.

Зазначає, що на адресу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надходило жодного повідомлення чи ухвали від суду першої інстанції щодо витребування від заявника доказів, які на думку суду мають значення для справи.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржувану ухвалу скасувати і постановити нову, якою заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції та відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів №2-6442/09 про стягнення солідарно з ПП «Млинівська меблева фабрика», ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитними договорами.

20 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 22.01.2007 року та кредитним договором № 0 від 28.09.2007 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ПП «Млинівська меблева фабрика» перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Колегія суддів погоджується з твердженнями Товариства про те, що у відповідності до правил ст. 512, 514 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» однією з підстав заміни кредитора у зобов"язані іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За завою сторони судом може бути замінено її правонаступником.

Однак на виконання вимог ст. 1077 ЦК України Товариством так і не надано до суду першої інстанції та до апеляційного суду підтвердження оплати за передані йому права фінансової вимоги.

Крім того, постановлюючи ухвалу про відмову у задоволенні вимог про заміну кредитора у виконавчому провадження, судом першої інстанції правильно вказано на те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.

Статтею 1079 ЦК України обмежене коло осіб, які можуть бути факторами за договором.

Верховний Суд України в своїй Постанові від 05 листопада 2014 року(справа №6-132цс14), дійшов правових висновків, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п. 6,7 розд. І; п.2,3 розд. ХІ Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 41 від 28.08.2003 року «Про затвердження Положення про Державний реєстр фінансових установ, зареєстрованого в Мінюсті України 11 вересня 2003 року за №797/8118, - юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Документом, що підтверджує статус фінансової установи, є Свідоцтво (додаток 1).

У додаток до Свідоцтва відповідно до встановлених законодавством обмежень на суміщення діяльності з надання певних видів фінансових послуг Нацкомфінпослуг вносить такі види послуг як факторинг.

Однак, всупереч вищевказаному, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надало документів підтвердження того, що воно є фінансовою установою, яка правомочна надавати такий вид фінансових послуг як факторинг.

Посилання в апеляційній скарзі Товариства на те, що ними надано до суду свій зареєстрований Статут в якому вказаний такий вид діяльності як факторинг, на переконання колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження вищевказаного порядку не надано доказів, що Товариству видано відповідне Свідоцтво і в ньому внесені відомості, що це Товариство має право займатися факторингом.

Про це прямо вказано в ухвалі суду першої інстанції від 23 вересня 2015р., однак про існування таких доказів чомусь немає посилання в апеляційній скарзі та вони не додані до неї.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена без порушення норм матеріального та процесуального права, а отже і немає підстав для задоволення апеляційної скарги про її скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.С. Шимків