Справа № 544/982/16-ц
пров. № 2/544/463/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 жовтня 2016 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого - судді Сайко О.О.

за участі секретаря - Костенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у серпні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16.12.2005 вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1

У вказаному будинку зареєстровані, але не проживають більше 10 років відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Місце їх фактичного проживання позивачеві невідоме.

Відповідачі у будинку позивача не проживають та не з'являються, проте з реєстраційного обліку в будинку не знялися. Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку перешкоджає останній володіти та користуватися належним їй майном.

Позивач у судове засідання не з'явилися. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися про час та місце його проведення повідомлені належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії ВСК № 929740 від 16.12.2005 (а.с.4).

У вказаному будинку на даний час є зареєстрованими попередній власник будинку та його дружина - ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.44-45), які вже понад десяти років не проживають в ньому.

Вказані особи не належать до членів сім'ї позивача та були зареєстровані в будинку ще до купівлі позивачем будинку.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК) України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1 в зв'язку з припиненням права власності на нього.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право користування житлом з його згоди) у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Оскільки право власності ОСОБА_2 на будинок по АДРЕСА_1 припинилося унаслідок укладення ним з позивачем договору купівлі-продажу, за умовами якого він продав вказаний будинок, припинено також право користування ОСОБА_3 спірним житлом, яка отримала таке право за волею попереднього власника будинку - ОСОБА_2

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки їх реєстрація в належному ОСОБА_1 будинку, порушує її право на користування та розпорядження власністю.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У зв'язку з цим, позові вимоги щодо зняття із реєстрації відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3задоволенню не підлягають, оскільки рішення про позбавлення права власності або права користування житлом є підставою для зняття з реєстрації компетентним органом, а тому ставити у суді питання про зняття з реєстрації можливо за відмови органу уповноваженого на здійснення таких дій.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 319, 321, 391, 406 ЦК України, ст. 7 Закону України в ред. ЗУ від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, народження ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, народження ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий