Справа № 465/8114/15 Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/783/3887/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шеремети Н.О.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: за участю: ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» в особі відокремленого структурного підрозділу Львівський інститут ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП», про стягнення надбавки за вислугу років, допомоги на оздоровлення, відшкодування упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» в особі відокремленого структурного підрозділу Львівський інститут ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП», в якому просила:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» на її користь заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років у сумі 68 428,90 грн.;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» на її користь заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення у сумі 34 512,28 грн.

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» на її користь збитки у вигляді упущеної вигоди за нетримання матеріальної допомоги при виході на наукову пенсію в розмірі 23 619,72 грн.

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» на її користь компенсацію за заподіяння моральної шкоди в розмірі, визначеному на розсуд суду.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що законодавчі акти у сфері освіти є обовязковими для всіх навчальних закладів незалежно від форми власності, тому ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП», отримавши ліцензію на надання освітніх послуг взяла на себе зобовязання щодо дотримання законодавчих актів у сфері освіти, а отже і законодавства України щодо забезпечення педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплати надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу при наданні щорічної відпустки, передбачені ст. 57 Закону України «Про освіту». Вказує, що положення трудового контракту, укладеного з нею та Львівським Інститутом ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП», передбачали погодинну оплату праці за виконання обовязків, передбачених у контракті. Таким чином, заробітна плата складалась з оплати проведених навчальних годин та іншої роботи, передбаченої контрактом без урахування доплат за вислугу років. Зазначає, що надбавка за вислугу років і допомога на оздоровлення при наданні щорічної відпустки являються частиною заробітної плати, яка повинна виплачуватися всіма роботодавцями незалежно від форми власності підприємства, в тому числі приватними ВНЗ, тобто вищі навчальні заклади України, незалежно від форми власності, зобовязані всім педагогічним працівникам, які працюють у ВНЗ, нараховувати й виплачувати надбавки за вислугу років та допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки, а посилання на відсутність державного фінансування не є підставою для невиплати передбачених законом доплат. Крім цього, порушення законних прав позивача з боку відповідача заподіяли їй величезні моральні і душевні страждання та ушкодження здоровя, порушений звичний уклад життя позивача, моральна шкода також полягає у порушенні її права власності.

Апелянт також посилається на те, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що вона підтримала позов повністю, оскільки у своєму письмовому поясненні до заперечень відповідача, і усно вона відмовилася від вимоги відшкодування за упущену вигоду у звязку із втратою можливості оформлення наукової пенсії. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року в частині відмови у позові ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» в особі відокремленого структурного підрозділу Львівський інститут ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП», про відшкодування упущеної вигоди скасовано, провадження у справі у цій частині позовних вимог закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно укладених між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП» контрактів, ОСОБА_2 встановлено заробітну плату у розмірі, передбаченому цими контрактами за погодинну роботу, додаткові пільги, гарантії та компенсації контрактами не передбачені, крім цього позивачкою не представлено доказів, що при виплаті заробітної плати були порушені її права.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 з 05.05.2001р. по 27.08.2015р. працювала у Львівському інституті Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5управління персоналом» (ОСОБА_3 ВНЗ «МАУП»), який є приватним навчальним закладом, а саме: з 05 травня 2001р., наказ від 05.05.2001р. №14-К на посаді викладача кафедри права згідно з контрактом, з 04.01.2005р., наказ від 04.01.2005р. №6-ВК на посаді викладача кафедри права згідно з контрактом, виконуючою обовязки заступника завідувача кафедри права за суміщенням посад, з 15.03.2010р., наказ від 15.03.2010р. №10-ВК на посаді доцента кафедри права згідно з контрактом, з 03.01.2012р., наказ від 03.01.2012р. №6-ВК, на посаді професора кафедри права згідно з контрактом, по 27.08.2015р., наказ від 27.08.2015р. №38-ВК (а.с.22).

Між позивачем та ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП» були укладені трудові контракти, а саме: трудовий контракт від 01.09.2005р. із терміном дії до 14.03.2010р., згідно якого ОСОБА_2 встановлюється оплата 10 грн. за одну годину роботи (а.с. 13-15), трудовий контракт від 15.03.2010р. із строком дії до 14.03.2015р., згідно якого ОСОБА_2 встановлюється оплата 18 грн. за одну годину роботи (а.с. 16-18) та трудовий контракт від 12.03.2015р. із строком дії до 31.08.2015р., згідно якого ОСОБА_2 встановлюється оплата 25 грн. за одну годину роботи (а.с. 19-21).

Діяльність навчальних закладів в Україні, незалежно від підпорядкування, типу та форм власності, регламентується Конституцією України, Законами України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про вищу освіту», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами, відповідно до яких здійснюється формування та утримання навчальних закладів.

Статтею 57 Закону України «Про освіту» встановлено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплати надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, а також виплату педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки;

Дія Закону України «Про освіту» поширюється на всі види навчальних закладів, а ст.57 даного закону не робить виключень щодо гарантій педагогічним працівникам в залежності від формування фонду, з якого їм проводиться оплата праці.

З врахуванням вказаного, посилання відповідача на те, положення ст.. 57 Закону України «Про освіту» не поширюються на приватні навчальні заклади, до яких належить і ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП», не заслуговують на увагу.

Порядок виплати надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення педагогічним і науково-педагогічним працівникам, який розроблено на виконання статті 57 Закону України «Про освіту», затверджено постановою Кабінету Міністрів України №78 від 31.01.2001 року.

Згідно п.1, 2 Порядку педагогічний працівник повинен мати педагогічний стаж, який зараховується йому за час перебування на посадах передбачених Переліком. Пунктом 6 Порядку визначено, що основним документом для визначення стажу педагогічної роботи є трудова книжка, що відповідно до законодавства підтверджує стаж роботи.

Відповідно до Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів 3-4 рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженого Постановою КМУ №257 від 04.03.2004р. до таких осіб належать викладачі, доценти, професори вищих навчальних закладів 3-4 рівня акредитації.

Судом встановлено, що незважаючи на вищевказані положення закону та за наявності у позивачки ОСОБА_2 права на виплату їй надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення, відповідач таких виплат не проводив, внаслідок чого допустив перед позивачкою заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років у сумі 68 428,90 грн. та заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення у сумі 34 512,28 грн., згідно поданого розрахунку, з яким колегія суддів погоджується та який не спростовано відповідачем.

Висновки суду першої інстанції про те, що укладеними між сторонами контрактами не передбачено додаткових пільг, гарантій та компенсацій для позивачки, тому підстав для задоволення позову немає, не заслуговують на увагу, оскільки статтею 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, законом передбачено, що навіть при наявності угоди сторін в трудовий договір не можуть включатися умови, які погіршують становище працівника, тим більше умови, які дозволяють власнику в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років у сумі 68 428,90 грн. та заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення у сумі 34 512,28 грн.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, так як позивачем належним чином не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» в особі відокремленого структурного підрозділу Львівський інститут ОСОБА_3 «ВНЗ «МАУП», про стягнення надбавки за вислугу років та допомоги на оздоровлення задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті надбавки за вислугу років у сумі 68 428 (шістдесят вісім тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 90 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті допомоги на оздоровлення у сумі 34 512 (тридцять чотири тисячі пятсот дванадцять) грн. 28 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «ОСОБА_5 управління персоналом» на користь держави судовий збір у розмірі 1029 грн. 41 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_6