УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, за яким збільшив позовні вимоги, та остаточно просив стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь кошти:

- за розпискою від 18 березня 2010 року у вигляді непогашених відсотків за користування грошима за період з 25 січня 2011 року по 23 травня 2014 року у сумі 43 890 грн 54 коп. (30 000 грн борг + 81 900 грн відсотки - 68 009 грн 46 коп. погашений борг за рахунок реалізованого майна);

- за розпискою від 29 березня 2010 року в сумі 12 500,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 293 875 грн, та 20 000 грн. основного боргу, а також відсотки за користування коштами за період з 25 січня 2011 року по 25 квітня.2015 року в сумі 489 600 грн;

- за розпискою від 01 квітня 2010 року основний борг в сумі 4 000,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 94 040 грн, а також відсотки за користування коштами за період з 25 січня 2011 року по 25 квітня 2015 року в сумі 130 560 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на протязі березня-квітня 2010 року він надав в борг ОСОБА_5 грошові кошти, а саме: 18 березня 2010 року - 30 000 грн з нарахуванням 7 % за період користування коштами., 29 березня 2010 року 12 500,00 доларів США та 20 000 грн з нарахуванням 8 % за період користування коштами, 01 квітня 2010 року 4 000,00 доларів США та 30 000 грн з нарахуванням 7 % за період користування коштами, про що були укладені відповідні розписки.

Посилаючись на те, що відповідач мав повернути йому борг та відсотки за користування грошовими коштами через місяць, але свої зобов'язання не виконав, при цьому незважаючи на борги придбав нерухомість, де мешкає разом зі своєю дружиною, у зв'язку з чим позивач вважав, що відповідачі разом користуються його грошовими коштами, а тому несуть солідарну відповідальність.

З огляду на вказане просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року та ухвали про виправлення описки в додатковому рішенні від 25 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти за розпискою від 18 березня 2010 року в сумі 43 890 грн, що є відсотками, оскільки борг було сплачено; за розпискою від 01 квітня 2010 року грошові кошти в сумі 162 560 грн (основний борг 32 000 грн та 130 560 грн сума нарахованих відсотків); за розпискою від 29 березня 2010 року в сумі 609 600 грн (основний борг 120 000 грн та 489 600 грн нарахованих відсотків), а всього загальний борг в сумі 152 000 грн та загальну суму відсотків 664 050 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року, а також додаткове рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року змінено:

- в частині стягнення основного боргу за розпискою від 29 березня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 12 500 доларів США, що станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції еквівалентно 264 725 грн, у зв'язку з чим загальна сума за вказаною розпискою становить 774 325 грн;

- в частині стягнення основної суми боргу за розпискою від 01 квітня 2010 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 000 доларів США, що станом на момент ухвалення рішення судом першої інстанції еквівалентно 84 712 грн, у зв'язку з чим загальна сума за вказаною розпискою становить 215 272 грн.

Додаткове рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2015 року змінено в частині визначення загальної суми основного боргу, вказано про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 загальної суми основного боргу в розмірі 369 437 грн.

В іншій частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 12 серпня 2015 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2015 року скасовано ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 вересня 2015 року про виправлення описки.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_5 як позичальник порушив взяті на себе зобов'язання, оскільки всупереч вимогам закону і домовленості з позивачем не повернув останньому грошові кошти, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_5 суми боргу та процентів за користування позикою у визначених судом розмірах за відрахуванням суми погашеного боргу.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду та додаткове рішення цього ж суду, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження повного розрахунку відповідача перед позивачем за укладеними договорами позики; при цьому, враховуючи отримання відповідачем частини позики в іноземній валюті (доларах США), обґрунтовано здійснив розрахунок заборгованості з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Встановивши, що неправильне визначення стягнутої суми основного боргу за розписками від 29 березня 2010 року та 01 квітня 2010 року було наслідком неправильного застосування закону, апеляційний суд ухвалою від 28 жовтня 2015 року з наведених мотивів скасував ухвалу місцевого суду від 25 вересня 2015 року про виправлення описки та арифметичної помилки в додатковому рішенні цього ж суду від 12 серпня 2015 року у зв'язку із відсутністю підстав для їх виправлення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2015 року в незміненій частині, рішення апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Сумської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк