Справа № 308/2313/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі - Коціпак З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» подану в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.07.2007 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_4 акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» ( далі ПАТ КБ « Приватбанк» ) в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.07.2007 року. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 13.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого банк надав ОСОБА_3, а остання отримала кредит у розмірі 5100,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки ,з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Відповідач ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із запропонованими Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. ОСОБА_3 порушувала терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконала належним чином своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2015 року перед позивачем по кредитному договору становить 11173,11 грн., з яких: 5079,13 грн. - заборгованість за кредитом; 4312,28 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 773,46 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 508,24 грн. - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ « Приватбанк» просило стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Зокрема вказала, що 08.04.2014 року відбулось автоматичне списання коштів з іншої платіжної картки. Наголосила на тому, що був здійснений перевипуск карти.

В ході судового розгляду справи надала на адресу суду додаткові письмові пояснення від 12.10.2015 року. Згідно яких зазначила, що відповідно до п.5.3 Умов і правил надання банківських послуг Банк має право здійснювати зміну тарифів . Відповідно до п. 9.3 Умов і правил надання банківських послуг картковий рахунок відкривається на невизначений строк. Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Строк дії картки вказаний на її лицьовій стороні, картка є дійсною до останнього календарного дня вказаного місяця ( п. 3.1.1 Розділу 3 Правил користування карткою). Строк дії платіжної картки відповідача - 03/2010 . Строк погашення кредиту по платіжним карткам проводиться в повному обємі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Заперечує, щодо твердження відповідача про те, що термін дії договору закінчився 03/2010 року, оскільки в 2010 році був здійснений перевипуск карти, що видно із виписки про рух коштів. Відповідно до розрахунку заборгованості, прострочка по указаному кредиту виникла 26.12.2013 році. Крім того із розрахунку заборгованості видно, що 08.07.2015 року відповідач погасив заборгованість по кредиту у розмірі 192,90 грн., даний факт також підтверджуєтья у виписці про рух коштів.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях, зокрема з підстав спливу строку позовної давності. Просив суд застосувати до правовідносин строк позовної давності та відмовити у позові у звязку із спливом строку позовної давності. Звернув увагу суду на те, що термін дії кредитної картки , яку отримала відповідач встановлений до 03/2010 року. На час звернення з позовом до суду позивач пропустив строк звернення до суду. Наголосив на тому, щ на його думку позивач належними та допустимими доказами не підтвердив як факт перевипуску картки виданої 13.07.2007р. так і факт отримання відповідачем інших банківських карток чи укладення інших кредитних зобов'язань. Подана позивачем довідка не підтверджує факт отримання відповідачем нібито перевипущених карток. Подав до суду заяву про застосування строків позовної двності. Зазначив, що відповідач не отримувала перевипущені картки.

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представинка відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 13.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №б/н, шляхом приєднання в порядку ст. 634 ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви, в якій міститься її підпис про ознайомлення з цими умовами та правилами надання банківських послуг , а також тарифами банку. Відповідно до укладеного з відповідачем договору банк надав ОСОБА_3 , а остання отримала кредит у розмірі 1500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що стверджується заявою ОСОБА_3 , копія якої приєднана до матеріалів справи./а.с.8/

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлена і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку.

Відповідач ОСОБА_3 , підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з кредитного договору ОСОБА_3, отримала кошти від ПАТ КБ «Приватбанк» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, як це передбачено ст. 207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч.1 ст.638 ЦК України.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 отримала платіжну картку № 4149 6053 6680 2635 та ПІН конверт - 13.07.2007 року , що стверджується її підписом на заяві / а.с. 8/

Як встановлено судом , граничний строк дії картки№ 4149 6053 6680 2635 виданої на імя ОСОБА_3 визначено 03/10 і вказані обставини стверджуються заявою від 13.07.2007 року. / а.с.8/

Поясненнями представника позивача в судовому засіданні стверджено, що Банк здійснив перевипуск картки , які видав відповідачу. На підтвердження чого надала суду довідку підписану представником позивача, в якій заначені номера карток з терміном їх дії .

Однак, у порушення умов кредитного договору , як стверджує позивач , ОСОБА_3 належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків. Внаслідок цього, станом на 31.01.2015 року в неї утворилась заборгованість по кредитному договору №б/н від 13 липня 2007 року перед кредитором в сумі 11173,11 грн., з яких: 5079,13 грн. - заборгованість за кредитом; 4312,28 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 773,46 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи : 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 508,24 грн. - штраф (процентна складова). / а.с. 3-7/

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України - cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові .

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору він автоматично пролонгується на той же строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Отже, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

До цього зводяться правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України у справі № 6-14цс14 від 19.03.2014 року.

Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Доводи представника позивача про те, що у 2010 році був здійнений перевипуск карти, які в подальшому були отримані відповідачем ОСОБА_3 , на думку суду не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено здійснення перевипуску платіжних карток по даному кредитному договору та факт отримання перевипущених карток віповідачем ОСОБА_3

На підтвердження моменту вручення відповідачу перевипущеної платіжної картки представник позивача надала фотофіксацію події.

Разом з тим із наданої до суду фотофіксації подій неможливо встановити номера платіжних карток та час вручення відповідачу платіжних карток.

Крім того, представником позивача до суду надана довідка про те , що за кредитним договором без номеру відповідачу були видані наступні картки : 4149 6053 6680 2635 зі строком дії 03/2010 р. та перевипуск : 4149 4375 0047 2723 зі строком дії 12/13; 4149 4371 1150 3643 зі строком дії 09/15; 5168 7553 4537 0858 зі строком дії 08/17; 4194 4378 3402 4927 зі строком дії 02/18 В даному листі не зазначено коли укладався договір без номеру , коли були видані дані платіжні картки .

На переконання суду, позивачем не надано суду достовірних та допустимих доказів про те , що ОСОБА_3 отримала перевипущені платіжні картки.

Отже, початок перебігу строку позовної давності, у межах якого ПАТ КБ «ПриватБанк» потрібно було звернутися до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_3 заборгованість за Кредитним договором №б/н від 13 липня 2007 року є 01 квітня 2010 року, тобто наступний день після закінчення терміну дії картки, а кінцевим терміном зверненням до суду є 01 квітня 2013 року.

Із позовом про стягнення заборгованості ОСОБА_4 акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду 02 березня 2015 року .

Про застосування позовної давності представник відповідача заявляв у письмовому запереченні , що надійшли до суду 22.09.2015р. та у додаткових запереченнях , що надійшли до суду 06.05.2016 року.

Крім того, представник позивача вказує на те, що 08.04.2014 року відбулося автоматичне погашення простроченої заборгованості з картки відповідача в сумі 192,90 грн. , що позивач розцінює як визнання відповідачем боргу, що перервало перебіг позовної давності. Однак, з такими твердженнями позивача суд не погоджується, виходячи із наступного.

Списання коштів з рухунку відповідача без його відома, без доказів протилежного, не може бути кваліфіковано, як дія, направлена на визнання зобов'язання, оскільки відбулась поза його волею. Вказане не може розцінюватись як окремий вольовий акт, направлений саме на визнання боргу. Тому посилання позивача на визнання відповідачем боргу та переривання перебігу позовної довності є безпідставними.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що посилання представника позивача на наявність обставин, що свідчать про переривання перебігу строку позовної давності у звязку з вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання свого боргу в судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки самостійне списання банком коштів з іншого відкритого банківського рахунку відповідача не перериває перебіг строку позовної давності, так як відповідач ОСОБА_3 не вчиняла дій, що свідчили б про визнання нею свого боргу саме за кредитним договором б/н від 13.07.2007року.

Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку відповідача відбулось за її згодою.

Крім того, автоматичне погашення простроченої заборгованості мало місце 08.04.2014 року, після спливу строку позовної давності.

З урахуванням всіх обставин справи , суд вважає, що позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з пропуском строку на звернення до суду. Заяв на обгрунтування поважності причин пропуску такого від представника позивача до суду не надходило.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності , з врахуванням приписів ч. 4 ст. 267 ЦК України суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог за пропуском строку звернення до суду .

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки в позові відмовлено , підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 253, 257- 258, 261, 266-267, 525, 526, 530, 610, 612, 623, 624, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.07.2007 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1