АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/5896/15-ц Головуючий суддя І інстанції Сенаторов В.М.
Провадження № 22-ц/790/4874/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року судова колегія судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Коваленко І.П.,

суддів - Костенко Т.М., Довгаль А.П.

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 на про визнання наступного набувача іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання наступного набувача іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 13.09.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №839/3/27/38/7-434, згідно якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в валюті в гривні в сумі 595900,00 (п'ятсот дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот) гривень з кінцевим терміном повернення заборгованості 10.09.2022 року, зі сплатою 14,5 (чотирнадцять цілих п'ять десятих ) процентів річних. Додатковою угодою № 1 до Договору кредиту від 14.10.2008 року відсоткову ставку з 31.07.2008 року встановлено у розмірі 20,0 (двадцять) відсотків річних. У забезпечення виконання зобов'язань позичальником за договором кредиту 13.09.2007 року між Позивачем та ОСОБА_2 укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-665, реєстровий №5763. Відповідно до умов п. 1.1 іпотечного договору, третя особа (іпотекодавець) передав в іпотеку позивачу (іпотекодержателю) наступне нерухоме майно, а саме: майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, 7, загальною площею 76,67 розташовану на 1 поверсі, перший під'їзд, та будується за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, будинок 228а та належали ОСОБА_2 на підставі Договору №7 про пайову участь у будівництві від 22 грудня 2005 року, що укладений між ОСОБА_2 та Корпорацією «Харківбуд», а також документа, що підтверджує фінансування ОСОБА_2 будівництва за рахунок власних коштів (квитанція прибуткового касового ордера № 316 від 12.09.2007 року)

12.03.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» стало відомо, що предмет іпотеки було продано ліквідатором в процедурі банкрутства повного товариства «ОСОБА_2 і Ко» учасником якого є ОСОБА_2, для задоволення вимог його кредиторів. 01.09.2014 року ОСОБА_5 було здійснено продаж майна ОСОБА_1 у зв'язку з чим видано свідоцтво на право власності за реєстровим № 1120 на квартиру № 7, яка складається з двох кімнат, загальною площею 76,0 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, 228-А.

Представник позивача зазначав, що власником майна станом на теперішній час є ОСОБА_1, який набув як права власності на майно, так і обов'язки, що пов'язані із обтяженням його іпотекою - забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором, що укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 Оскільки договір станом на теперішній час є діючим, жодних грошових коштів ПАТ «Укрсоцбанк» не отримано, у тому числі і у процедурі банкрутства, хоча майно і було реалізовано. Тож, зобов'язання не є припиненим. Вартість предмету іпотеки з ПАТ «Укрсоцбанк», умови продажу з іпотекодержателем - банком не погоджувалась. Тож, наступний набувач майна стає іпотекодавцем та несе всі його права і обов'язки. Зважаючи на реалізацію, що була проведена ліквідатором ПТ «ОСОБА_2 і Ко» ОСОБА_5 01.09.2014 року набувачем майна став ОСОБА_1, тобто до нього і перейшли всі права на нерухоме майно та, відповідно, обов'язки іпотекодавця. Станом на 19.03.2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 839/3/27/38/7-434 від 13.09.2007 року становить 1002066 (один мільйон дві тисячі шістдесят шість ) грн. 70 коп. Представник позивача посилається на те, що ПТ «ОСОБА_2 і Ко» у особі ліквідатора ОСОБА_5 здійснив відчуження предмету застави ОСОБА_1 з порушенням норм чинного законодавства, без погодження з ПАТ «Укрсоцбанк». Також зазначає, що зважаючи на ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» на відповідача розповсюджуються всі права та обов'язки іпотекодавця, а тому просив суд визнати ОСОБА_1 іпотекодавцем по договору іпотеки №839/4/27/38/7-665 від 13.09.2007 року; звернути стягнення на нерухоме майно, а саме - квартиру № 7, яка складається з двох кімнат, загальною площею 76,0 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, 228-А; задовольнити за рахунок іпотеки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» станом на 19.03.2015 року за кредитним договором №839/3/27/38/7-434 від 13.09.2007 року у розмірі 1002066,70 (один мільйон дві тисячі шістдесят шість ) гривень 70 копійок; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме - застосувати процедуру продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, при цьому зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна у виконавчому провадженні.

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору №839/4/27/38/7-665 недійсним, посилаючись на те, що згідно іпотечного договору №839/4/27/38/7-665 від 30.09.2007 року предметом іпотеки є майнові права на незакінчену будівництвом квартиру №7, загальною площею76,67 м. кв., розташовану на 1 поверсі, перший під'їзд, та будується за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, будинок 228-а, однак поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому ЗУ «Про іпотеку», що діяв на момент укладення договору, були відсутні. Закон України від 19 червня 2003 року N 979-ІУ "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року N 979-ГУ "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору, що був укладений 30 вересня 2007 року між ПАТ "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_2 Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року N 800-УІ "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку". З огляду на наведене 30 вересня 2007 року під час укладення іпотечного договору №839/4/27/38/7-665 були порушені положення статті 5 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-ІУ "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору), враховуючи викладене ОСОБА_1 просив суд визнати договір іпотеки недійсним.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом повністю підтримала, проохала задовольнити, протии задоволення зустрічного позову заперечувала.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні протии задоволення первісного позову заперечив, натомість всій позов підтримав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання наступного набувача іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки недійсним задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір №839/4/27/38/7-665, укладений 30.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. у рівних частинах по 121,80 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 13.09.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №839/3/27/38/7-434, згідно якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в валюті в гривні в сумі 595900,00 (п'ятсот дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот) гривень з кінцевим терміном повернення заборгованості 10.09.2022 року, зі сплатою 14,5 (чотирнадцять цілих п'ять десятих ) процентів річних.

Додатковою угодою № 1 до Договору кредиту від 14.10.2008 року відсоткову ставку з 31.07.2008 року встановлено у розмірі 20,0 (двадцять) відсотків річних.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальником за договором кредиту 13.09.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір № 839/4/27/38/7-665, реєстровий №5763. Відповідно до умов п. 1.1 іпотечного договору, (іпотекодавець) передав в іпотеку позивачу (іпотекодержателю) наступне нерухоме майно, а саме: майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, 7, загальною площею 76,67 розташовану на 1 поверсі, перший під'їзд, та будується за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, будинок 228а та належали ОСОБА_2 на підставі Договору №7 про пайову участь у будівництві від 22 грудня 2005 року, що укладений між ОСОБА_2 та Корпорацією «Харківбуд», а також документа, що підтверджує фінансування ОСОБА_2 будівництва за рахунок власних коштів (квитанція прибуткового касового ордера № 316 від 12.09.2007 року).

Постановою господарського суду Харківської області від 21 липня 2014 року Повне товариство «ОСОБА_2 і Ко» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором по справі призначено ОСОБА_5, яку зобовязано виконати всі дії по ліквідації банкрута, докази надати суду.

Ухвалою господарського суду від 24.089.2014 року до ліквідаційної маси банкрута включено квартиру, загальною площею 76,0 кв.м, житловою - 30,8 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2, та скасувано наступні обтяження майна: заборона на нерухоме майно, дата реєстрацій 13.09.2007 року, реєстраційний номер обтяження 5655368; іпотека, дата реєстрації 13.09.2007 року, реєстраційний номер іпотеки 5655597, іпотекодержатель АКБ "Укрсоцбанк", договір іпотеки р. №5763 від 13.09.2007 року.

Умови та порядок відновлення платоспроможності субєкта підприємницької діяльності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон № 2343-XII.

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з вимогами ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

За таких обставин особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону № 898-IV.

За змістом статті 1 Закону № 898-IV іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобовязання (взаємні права й обовязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням).

Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Згідно ч. 4 цієї ж статті майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобовязаннями, які воно забезпечує.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону № 2343-ХП у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення.

Дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду: власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси (частина четверта статті 25 Закону № 2343-ХП).

Таким чином, банк мав право оспорювати правомірність віднесення спірної квартири до ліквідаційної маси і це питання підлягало вирішенню в порядку, визначеному Законом № 2343-ХП.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2684цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Правомірність внесення спірної квартири до ліквідаційної маси банком не оспорена.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 набув право власності на об'єкт нерухомого майна, не обтяженого іпотекою, реалізацію предмета іпотеки проведено з припинення обтяжень у межах ліквідаційної процедури, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що підстав для задоволення позову в частині визнання його іпотекодавцем та звернення стягнення на квартиру немає.

Між тим, задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання недійсним іпотечного договору №839/4/27/38/7-665, укладеного 30.09.2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2, суд першої інстанції не звернув уваги на п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із яким особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 стороною іпотечного договоруне був та у порушення вимог ст. ст.10, 60 ЦПК України ним не доведено, що укладанням цього договору його права порушені.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги те ,що сам ОСОБА_2звертався до суду із позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним іпотечного договору і рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 травня 2014 року апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» була задоволена, рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2014 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 було відмовлено. (а.с.93-99).

На підставі наведеного та керуючись 303, 304, 307 ч.1 п.3, 314, 316,317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2016 року в частині задоволення зустрічного позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення ,яким у задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді: