Справа № 175/5700/14-ц
Провадження № 2/175/2184/14
Справа № 2-175/5700/14-ц
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2016 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Борисова С.А.,

за участю секретаря Єльшиної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 15.10.2013 р. перед ОСОБА_4 у розмірі 250 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 3 942 500 грн., звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1, площею 0,0936 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :09:002:0053 та житловий будинок загальною площею 280,0 кв.м., літ. А-2, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1.

13 лютого 2015 р. позивач уточнив свою позовну заяву та збільшив розмір позовних вимог зазначивши відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників за договором позики від 15.10.2013 р. та просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на земельну ділянку, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1, площею 0,0936 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :09:002:0053 та житловий будинок загальною площею 280,0 кв.м., літ. А-2. що розташований за адресою: Дніпропетровська область. Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1, а також, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за Договором позики від 15.10.2013 р. у розмірі 250 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 3 942 500 грн.

12 вересня 2016 р. позивач, у зв'язку із частковим погашенням боргу ОСОБА_2 у розмірі 5000 доларів США та у зв'язку зі зміною офіційного курсу гривні до долару США. - збільшив свої позовні вимоги в частині стягнення боргу з відповідачів та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики від 15.10.2013 р. у розмірі 245 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.09.2016 року складає 6 519 450,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у вересні 2013 р. відповідач ОСОБА_2 звернувся до позивача з проханням надати у позику грошові кошти на придбання земельної ділянки або будинку на термін до 1 року внаслідок чого 15 жовтня 2013 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей. За умовами договору позики, ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 250 000 дол. США. Факт одержання коштів підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 15 жовтня 2013 року.

Одержавши кошти за договором позики від 15.10.2013 p., - ОСОБА_2 30.10.2013 р. уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в селищі Дослідному, Дніпропетровської області по пров. Полігонний, 1.

Відповідно до п.3 договору позики від 15 жовтня 2013 p., з метою забезпечення виконання обов'язків позичальника за договором позики - позичальник зобов'язався протягом трьох днів з дня реєстрації права власності на вищезазначену земельну ділянку та домоволодіння в державному реєстрі прав - передати зазначене нерухоме майно в іпотеку позикодавцю на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки.

Відповідач ОСОБА_2 27 грудня 2013 р. зареєстрував за собою право власності на житловий будинок загальною площею 280,0 кв. м. за адресою: Дніпропетровська область. Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1, що підтверджується декларацією про готовність об'єкта до експлуатації. Договірні зобов'язання по передачі нерухомості в іпотеку позивачу - відповідач ОСОБА_2 не виконав.

У 2014 р. борг за договором позики від 15 жовтня 2013 р. ОСОБА_2 повернуто позивачеві не було. В грудні 2014 р. позивачу стало відомо, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому порядку розривають шлюб та подали позовні заяви про поділ спільно нажитого майна.

В період з березня по червень 2016 р. ОСОБА_2 повернув частково грошові кошти за договором позики від 15 жовтня 2013 р. у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США. Залишок боргу за договором позики від 15 жовтня 2013 р. у розмірі 245 000 доларів США станом на момент розгляду справи - відповідачами не повернутий.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, представники відповідачів та відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечували, просили позов залишити без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 15 жовтня 2013 р. між позивачем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей. За цим договором позики ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США. Також, ОСОБА_2 15.10.2013 р. була складена відповідна розписка про одержання від ОСОБА_4 грошей в розмірі 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США.

За умовами п.п. 1, 2 договору позики від 15.10.2013 р., ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 - прийняв у власність 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) доларів США, що еквівалентно 1 997 500 грн. за офіційним курсом НБУ на момент отримання. Позика за договором надавалась з метою придбання ОСОБА_2 земельної ділянки та незавершеного будівництвом домоволодіння в селищі Дослідному, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області по пров. Полігонний, 1. Суму позики в повному обсязі позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві в строк до 15 жовтня 2014 року.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 22.09.1990 р. по 03.06.2015 р., який було розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року, що залишено в силі ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.06.2015 року. Від шлюбу колишнє подружжя має повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Родина проживала в квартирі № 69 в б. 54 по вул. Димитрова в м. Дніпропетровську.

Відповідно до повідомлення № 204/07/32 ДСК від 18.12.2015 р. Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській відповідачка ОСОБА_3 з листопада 2004 р. по вересень 2015 р. - офіційно не працювала, відповідач ОСОБА_2 - з 2001 р. по 2012 р. працював, за інформацією з ЄДР - ОСОБА_2 був засновником TOB «ПРОММІНЕРАЛ», TOB «ТОРГОВИЙ ЦЕНТР «ЕЛЕНА», ТДВ ДТ «ДАСК-ІНВЕСТ», з 04.04.2007 р. по 08.01.2013 р. ОСОБА_2 обліковувався як фізична особа-підприємець.

Після одержання коштів за Договором позики, 30.10.2013 р. ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в селищі Дослідному, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області по пров. Полігонний, 1, площею 0,0936 га. Відповідно до п. З договору купівлі-продажу продаж вчинено за 149630 грн., згідно з п. 5 договору дружина Покупця була згодна з укладенням цього договору.

Після завершення будівельних та ремонтних робіт ОСОБА_2 27.12.2013 р. зареєстрував за собою право власності на житловий будинок загальною площею 280,0 кв. м., житловою площею 131,4 кв. м. за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації.

Зобов'язання по передачі будинку який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний. 1, в іпотеку позивачу ОСОБА_4, що передбачені договором позики -ОСОБА_2 не виконав.

До 15.10.2014 р. заборгованість за договором позики від 15.10.2013 р. відповідачем ОСОБА_2 погашена не була. В період з березня по червень 2016 р. відповідач ОСОБА_2 частково повернув позивачу ОСОБА_4 грошові кошти за договором позики від 15.10.2013 р. у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США, що підтверджується відповідною розпискою ОСОБА_4 від 14.06.2016 р.

Таким чином, залишок заборгованості за договором позики від 15 жовтня 2013 р. перед позивачем ОСОБА_4 складає 245000 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтями 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Оскільки в силу наведених положень ст. ст. 1046-1047 ЦК України розписка є підтвердженням укладання договору, а останній є укладеним з моменту передачі грошей. Розписка - сама по собі є підтвердженням передачі грошей та укладанням договору позики. Зазначена в розписці дати вказує лише на день її складання, який може не співпадати з моментом передачі грошей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до положення ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики мас бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства у встановлений строк.

Відповідно до ст.ст. 6, 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Установивши, що відповідачка ОСОБА_3 з листопада 2004 р. по вересень 2015 р. - офіційно не працювала та не мала доходів. Укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу земельної ділянки що розташована в селищі Дослідному, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області по пров. Полігонний, 1 відбулося 30.10.2013 р., а введення в експлуатацію будинку загальною площею 280,0 кв. м., житловою площею 131,4 кв. м. за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1 на ім'я ОСОБА_2 відбулося 27.12.2013 р., тобто протягом 2,5 місяців з дня одержання позики від ОСОБА_1 суд, застосовуючи норми статей 57, 60 СК України, дійшов висновку про придбання відповідачем ОСОБА_2 земельної ділянки та будинку за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1 - за особисті кошти, які були одержані ним по договору позики від 15.10.2013 р. від ОСОБА_1

Одночасно, суд на підставі статті 65 СК України визнав отриману ОСОБА_2 боргову суму від ОСОБА_1 - його особистим боргом, урахувавши, що ОСОБА_3 згоди на укладення договору позики від 15.10.2013 р. не давала.

Вищезазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, що викладені в Постанові від 07.09.2016 р. у справі №6-801цс16, Постанові від 01.07.2015 р. у справі №6-612цс15, Постанові від 02.10.2013 р. у справі №6-79цс13, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на те, що відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 не було укладено договір іпотеки в передбаченій законом нотаріальній формі вимоги позивача про звернення стягнення на земельну ділянку та будинок за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, сщ. Дослідне, пров. Полігонний, 1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти надень платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, з урахуванням офіційного курсу долара США, встановленого на момент подання заяви загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 складає 6519450,00 грн.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 6890,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 204, 215, 234, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57-60, 88, 212-215, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на нерухоме майно та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 жовтня 2013 року у розмірі 6519450,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6890,00 грн.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А.Борисов