Справа № 369/1548/16-ц
Провадження № 4-с/369/47/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2016 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі: Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: начальник Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2, заступник начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_3, державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4, про визнання дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції незаконними та зобов»язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 подав скаргу на постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, мотивуючи це тим, що 27.05.2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі №369/3654/15-ц позов ОСОБА_1, було задоволено та видано виконавчий лист від 15.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 600 грн. недоплаченої вартості щенята пеню по угоді за період з 15.05.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 17000,00 грн., судовий збір в розмірі 365,40 грн.

27.11.2015 року стягувачем була подана заява про відкриття виконавчого провадження.

03.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 була розглянута заява та встановлено, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у виконавчому документі не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, що унеможливлює вчинення відповідних дій по суті.

Скаржник зазначає, що не мав змоги зазначити ідентифікаційний номер боржника у заяві про відкриття виконавчого провадження, оскільки така інформація є конфіденційною.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства заявник просив суд: постановити ухвалу, якою скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.12.2015 року; зобов»язати Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрити виконавче провадження по даній справі; стягнути з начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_2 на його користь моральне відшкодування в розмірі 6890,00 грн.

В судовому засіданні скаржник, скаргу підтримав просив суд її задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомляли.

Суд, заслухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 15.10.2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 369/3654/15-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 600 грн. недоплаченої вартості щенята пеню по угоді за період з 15.05.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 17000,00 грн., судовий збір в розмірі 365,40 грн.

27.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа від 15.10.2015 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» та п. 3.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5 державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Положенням ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

03.12.2015 року старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 369/3654/15-ц від 15.10.2015 року в зв»язку з тим, що у виконавчому документі не зазначено індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, що унеможливлює вчинення відповідних дій по суті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 Конституції України, ч. 1 ст. 302 ЦК України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів», ст.ст. 2,5 Закону України «Про захист персональних даних» реєстраційний номер облікової картки, номер, серія паспорта, інші персональні дані боржника є інформацією з обмеженим доступом, тому отримання такої інформації стягувачем неможливе.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, виконавчому листі, державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, оскільки стягувач самостійно обмежений правами отримати конфіденційну інформацію боржника, а тому отримання такої інформації судом після завершення розгляду справи і видачі виконавчого листа, законом не передбачена.

Таким чином, всупереч зазначеним нормам ЗУ «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, державним виконавцем було неправомірно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Відповідно до внесених змін до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно" внесено зміни до п.3 ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", яка містить перелік обов'язкових вимог до оформлення виконавчого документа, виданого судом на примусове виконання рішення суду, в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду так, як серед інших вимог, які містяться в ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", обов'язковою вимогою для оформлення виконавчого документа є зазначення в ньому ідентифікаційного коду суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відсутність індивідуального ідентифікаційного номеру боржника у виконавчому документі не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження (зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 року №6-45цс14).

Згідно ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 384 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32 Конституції України, ст. 302 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 7, 11, 18, 19, 20, 26, ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 383, 384, 386, 387 ЦПК України, Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 від 03.12.2015 року, ВП № 49543785 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 369/3654/15-ц, виданого Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.10.2015 року

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом пяти днів, починаючи з дня наступного після її проголошення.

Суддя: Д. Д. Усатов