Справа № 163/2514/16-ц
Провадження № 2/163/391/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря - Горпинко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який зареєстрований 24.06.1998 року Підгородненською сільською радою Любомльського району Волинської області, про що зроблено актовий запис за №4. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що причиною розлучення з відповідачем є те, що між ними не досягнуто взаєморозуміння, чоловік не піклується про матеріальне становище сім'ї, про створення нормальних сімейних відносин, про взаємовідносини один до одного, їх погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства різні, характери є несумісними, спільних інтересів вони не мають та подружніх стосунків не підтримують, а з 2005 року проживають окремо. З викладених підстав вважає, що їх сім'я існує лише формально та зберегти її неможливо, як і неможливо примиритися, тому просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати.

В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить шлюб розірвати, а відповідач - позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує.

За викладених обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1, виданого 24.06.1998 року Підгородненською сільською радою Любомльського району Волинської області, встановлено, що сторони одружились 24.06.1998 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №4 (а.с.3).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 11.11.1999 року (а.с.6).

Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені останньою доводи, які відповідачем не оспорюються, відповідають фактичним обставинам справи, за яких, в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин.

Судом встановлено, що позивач не бажає примиритися, а відповідач, зі своєї сторони, не заперечив проти розірвання шлюбу.

Наведене у своїй сукупності приводить до висновку про неможливість збереження сім'ї, оскільки подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати.

Згідно зі ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60, 88, ч.4 ст.174, ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 56, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем м.Високе Мито Восточночеської області, Чехословаччина, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою с.Підгородно Любомльського району Волинської області, зареєстрований 24 червня 1998 року Підгородненською сільською радою Любомльського районного Волинської області, актовий запис за №4, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: суддя А.Л.Гайдук