справа № 691/456/16-ц
провадження № 2/691/258/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О. М.

при секретарі судових засідань Йосипенко І.М.

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Городище Черкаської області розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 14 листопада 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, з яким проживали разом до квітня 2016 року. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час спільно не проживають та господарство не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе, оскільки він існує лише юридично. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю не має. Прийняла рішення звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила зареєстрований шлюб з відповідачем - розірвати, термін на примирення не надавати, місце проживання малолітньої дитини визначити з нею та залишити прізвище набуте у шлюбі, від позовних вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат - відмовилась.

Відповідач позов визнав, погодився розірвати шлюб з позивачкою, термін на примирення просив не надавати, щодо визначення місця проживання дитини з матір»ю заперечив і просив визначити з ним.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Суд, заслухавши думку сторін, надавши можливість сторонам примиритися в судовому засіданні, обговоривши питання щодо доцільності надання терміну для примирення та дослідивши докази у справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в силу наступного.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Згідно ст.ст.104,105, 110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного із подружжя.

Відповідно до положень ст.ст.111-112 СК України, суд, з»ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність неповнолітніх дітей, - постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, подальше збереження сім'ї позивачкою і відповідачем не можливе, поскільки сторони разом не проживають, відновлювати спільне життя не вбачають потреби, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, що унеможливлює існування сім»ї. Вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин у справі, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків та не бажанням сторін щодо надання такого строку, який вони вважають лише відтягуванням вирішення спору. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання не заперечує, а отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. В силу вищенаведеного, суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Як повідомила позивачка, вона не вагітна. Майновий спір, як зазначили сторони в судовому засіданні, відсутній.

Відповідно до довідки Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №492 від 29 квітня 2016 року, малолітній ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки (а.с.8).

У відповідності до ст.109 СК України при розірванні шлюбу, суд визначає місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір»ю, позивачкою у справі, беручи до уваги обставини на які вона вказала, що є достатньо матеріально забезпеченою, проживає з дитиною в будинку свого співжителя, так як власного житла не має, працююча, отримує постійний дохід та вважає, що дитина більш схильна до неї, при цьому не заперечує щодо спілкування дитини з батьком. При цьому суд, вважає необгрунтованими на час розгляду справи в суді вимоги відповідача про визначення місця проживання дитини з ним, оскільки суду ним не надано доказів щодо достатнього матеріального забезпечення, можливості виховувати дитину самостійно з огляду на вахтовий метод роботи у м.Біла Церква Київської області. За таких обставин, при прийнятті рішення суд враховує, в першу чергу, що найвищими у спорі є інтереси дитини, її малолітній вік та потреба у постійному догляді.

З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України, якою визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Суд, вважає за доцільним, згідно заявленого позивачкою клопотання залишити їй після розірвання шлюбу прізвище набуте у шлюбі, з огляду на право надане ст.113 СК України на вибір прізвища після розірвання шлюбу, як особі яка змінила прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу.

Позов підтверджується: свідоцтвом про шлюб, копією свідоцтва про народження ОСОБА_4, довідкою Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області №492 від 29 квітня 2016 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.51 Конституції України, ст. ст. 34, 55,104, 105, 110, 111, 112,113 Сімейного Кодексу України, ч.1 ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок», ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 5, 10, 30, 60, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 14 листопада 2009 року виконавчим комітетом Хлистунівської сільської ради Городищенського району Черкаської області за актовим записом № 6.

Малолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати, після розірвання шлюбу, біля матері - ОСОБА_2.

Роз"яснити відповідачу ОСОБА_3, в разі спору щодо визначення місця проживання дитини, право на звернення до суду за захистом прав та інтересів.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище набуте у шлюбі ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. М. Савенко