АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 757/3207/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Матійчук Г.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Усика Г.І.

при секретарі - Сімаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» заборгованість за житлово - комунальні послуги, а саме: 61 605,00 грн. основного боргу, 11 743,69 грн. інфляційної складової боргу, 4 412,10 грн. трьох відсотків річних, а також судовий збір в розмірі 777,60 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Послався на те, що заборгованість по оплаті вартості житлово - комунальних послуг перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» у мешканців квартири АДРЕСА_1, де, згідно позову, проживають відповідачі, відсутня. Також посилався на те, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_7 з 31 липня 2013 року не є власниками квартири за адресою АДРЕСА_1, у зв'язку з її відчуженням за договором дарування, а тому стягнення з них заборгованості суперечить нормам законодавства. Суд не врахував, що всі направлені відповідачам повістки повертаються без вручення, та провів судове засідання у їх відсутність, позбавивши їх можливості захищати свої права та інтереси.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» Зайцев Іван Євгенович в судовому засіданні 01.09. 2016 року пояснив, що основний борг погашено новим власником квартири, яка є дочкою відповідачів у справі, але інфляційні втрати та три відсотки річних за період невиконання зобов»язання не погашені і підлягають стягненню. В судове засідання 29.09.2016 року не з»явивс, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим закінчити розгляд справи у його відсутності

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» є житлово - експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок АДРЕСА_1.

З наявного в матеріалах справи розрахунку по оплаті за житлово - комунальні послуги вбачається, що у мешканців квартири АДРЕСА_3 є заборгованість по оплаті за спожиті житлово - комунальні послуги в розмірі 61 605,00 грн. за період з 28 жовтня 2008 року по 24 жовтня 2014 року.

Дослідженими в судовому засіданні доказами також підтверджується, що дана квартира на праві спільної сумісної власності належала відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_7, на підставі Свідоцтва про право власності від 14 січня 2009 року.

31 липня 2013 року квартиру АДРЕСА_3 відповідачами було подаровано ОСОБА_9, що підтверджується договором дарування квартири від 31 липня 2013 року.

23 квітня 2015 року ОСОБА_9 сплатила на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» в якості оплати за житлово - комунальні послуги 57 167,10 грн..

Згідно довідки, виданої 30 квітня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» ОСОБА_9, станом на 31 березня 2015 року заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій по квартирі АДРЕСА_3, відсутня.

Звертаючись 28 січня 2015 року до суду з позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» посилалося на те, що відповідачі є власниками квартири, спожиті житлово - комунальні послуги належним чином не оплачують, а тому наявний у них борг в розмірі 61 605,00 грн. та нараховані на нього інфляційні втрати і три відсотки річних підлягають стягненню в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» та, стягуючи з ОСОБА_3, ОСОБА_7 заборгованість за житлово - комунальні послуги в наступних розмірах: 61 605,00 грн. основний борг, 11 743,69 грн. - інфляційна складова боргу, 4 412,10 грн. - 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, які є власниками квартири АДРЕСА_3, отримують житлово - комунальні послуги, проте їх належним чином не оплачують, існуючу заборгованість в добровільному порядку не погашають, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та положенням закону, з наступних підстав.

Обов'язок споживача сплачувати за використані житлово - комунальні послуги передбачений положеннями ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР, Закону України «Про житлово - комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572.

Так, положеннями ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 р. № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до положень п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, з сукупного аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що обов'язок по оплаті за спожиті житлово - комунальні послуги покладається на власника чи наймача квартири, споживача житлово - комунальних послуг.

Згідно поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» розрахунку заборгованості, останній вчинено за період з 28 жовтня 2008 року по 24 жовтня 2014 року.

Разом з тим, з 31 липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вже не були власниками квартири АДРЕСА_3, а докази того, що вони на передбачених законодавством підставах продовжили там проживати та споживали житлово - комунальні послуги, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, нарахована за період після 31 липня 2013 року заборгованість підлягає стягненню не з відповідачів, а з нового власника квартири.

Одночасно, в матеріалах справи є довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» від 30 квітня 2015 року, видана новому власнику квартири ОСОБА_9, про те, що станом на 31 березня 2015 року по квартирі за адресою АДРЕСА_3 заборгованість по оплаті за житлово - комунальні послуги відсутня.

В судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» не заперечував факт погашення новим власником квартири ОСОБА_9 основної заборгованості по оплаті за житлово - комунальні послуги також за період, за який вчинено розрахунок заборгованості на ім'я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7.

Враховуючи, що з досліджених в судовому засіданні доказів достовірно встановлено факт погашення новим власником квартири ОСОБА_9 основної заборгованості по оплаті за житлово - комунальні послуги, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 основного боргу в розмірі 61 605,00 грн. не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції при розгляді справи всі фактичні обставини справи не з'ясував, вирішив спір у відсутність відповідачів, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 суми основного богу по оплаті спожити житлово - комунальних послуг.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7ОСОБА_5 в частині безпідставності стягнення судом першої інстанції з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» основного боргу за спожиті житлово - комунальні послуги в розмірі 61 605,00 грн., а тому рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року в частині стягнення цієї суми з відповідачів підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що, крім основного боргу за спожиті житлово - комунальні послуги, у зв'язку несвоєчасним погашенням нарахованих до сплати сум, позивачем на суму заборгованості нараховано інфляційні втрати в розмірі 11 743,69 грн. та три відсотки річних в розмірі 4 412,10 грн..

Вказаний розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних також вчинено за період з 28 жовтня 2008 року по 24 жовтня 2014 року.

Оскільки з досліджених доказів судом встановлено, що в період з кінця 2007 року по вересень 2014 року за мешканцями квартири АДРЕСА_3, рахувалася заборгованість по оплаті за житлово - комунальні послуги, яка вчасно споживачами житлово - комунальних послуг не погашалася, то є передбачені ст. 625 ЦК України підстави для нарахування на суму боргу інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

З урахуванням того, що в судовому засіданні встановлено факт зміни власника квартири АДРЕСА_3 з 31 липня 2013 року, нараховані після 31 липня 2013 року суми інфляційний втрат та трьох відсотків річних не підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7. А тому розмір заявлених до стягнення сум нарахованих інфляційних втрат в розмірі 11 743,69 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 4 412,10 грн. підлягає зменшенню на суми, що нараховані після 31 липня 2013 року.

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів основного боргу по оплаті за спожиті житлово - комунальні послуги та про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» інфляційних нарахувань в зменшеному розмірі 2 638,15 грн. та трьох відсотків річних в зменшеному розмірі 4105,75 грн..

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 задоволено частково, змінено присуджені до стягнення судом першої інстанції суми, вирішенню також підлягає питання щодо стягнення судових витрат.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При поданні до суду позову Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» було сплачено судовий збір в розмірі 777,60 грн..

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України щодо пропорційності відшкодування судового збору відносно розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» підлягають стягненню в рівних частках витрати по сплаті судового збору в розмірі 67,42 грн., а саме: по 33,71 грн. з кожного.

Одночасно, за подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року відповідачем ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в розмірі 855,36 грн..

Виходячи з принципу пропорційності розподілу судових витрат, оскільки апеляційна скарга задоволена частково, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» на користь ОСОБА_3, в порядку відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, підлягає стягненню 781,20 грн..

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 151, 162 ЖК України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України, ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення основного боргу по оплаті за спожиті житлово - комунальні послуги - відмовити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних на суму заборгованості по оплаті за спожиті житлово - комунальні послуги - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» () інфляційні нарахування в розмірі 2 638,15 грн. та три відсотки річних в розмірі 4105,75 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» () у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 33,71 грн..

Стягнути з ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» () у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 33,71 грн..

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада - 7» () на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги 781,20 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: