У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулося до суду із зазначеною вище заявою, посилаючись на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року, що набрало законної сили, позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Рішення суду не виконано. 20 квітня 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу, за умовами якого право грошової вимоги за кредитним договором від 5 травня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Ураховуючи викладене ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просило замінити стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року, у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, постановити нову ухвалу про задоволення його заяви.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про відкриття виконавчого провадження, а нормами діючого законодавства не передбачено заміну сторони у справі після вирішення справи по суті та до відкриття виконавчого провадження.

Проте погодитись із таким висновком судів не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пп. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма ст. 378 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувачавідповідає змісту ст. ст.512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суди не звернули уваги на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахували, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Оскільки судами порушені нормиматеріального тапроцесуального права, ухвали суду першої та апеляційної інстанції згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 342ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 жовтня 2015 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик