Справа № 199/2921/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретарі Рибак К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом, в обґрунтування своїх вимог зазначивши, що відповідно до умов укладеного договору №DNH4TP35920572, укладеного 28 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником всіх прав і обовязків якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 2674 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, підписавши заяву разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складених між ним та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, та видав відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач, в свою чергу, зобовязання належним чином не виконує, порушив свої зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 10.03.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 40691,21 грн., яка складається з наступного:

-7550,63 грн. заборгованість за кредитом;

-30726,71 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором;

А також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 1913,87 грн. штраф (процентна складова).

Позивач вважає, що у звязку з невиконанням відповідачем умов договору, він має право на стягнення в судовому порядку зазначеної заборгованості і просить суд ухвалити відповідне рішення.

В судове засідання позивач не зявився, його представником надано до суду заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягає.

Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач наголошує на тому, що згідно кредитного договору №DNH4TP35920572, укладеного 28 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником всіх прав і обовязків якого є позивач та відповідачем ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 2674 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобовязався їх повернути на умова та в строки, визначені договором, дані зобовязання відповідач належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 10.03.2015 року має заборгованість у розмірі 40691,21 грн., яка складається з наступного:

-7550,63 грн. заборгованість за кредитом;

-30726,71 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором;

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 1913,87 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року у цивільній справі 201/16497/14 (2/201/173/2015) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, стягнення безпідставно набутої грошової суми з відшкодуванням моральної шкоди, яке набрало законної сили, кредитний договір №DNH4TP35920572 від 28.09.2006 року, укладений за заявою позичальника від імені ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на теперішній час є ПАТ КБ «ПриватБанк» визнано недійсним з моменту його укладання.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що взаємні цивільні права та обовязки між сторонами у справі, виниклі на підставі кредитного договору №DNH4TP35920572 від 28.09.2006 року, згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року, припинені з моменту його укладення.

Тому, оцінюючи надане відповідачем як доказ означене рішення суду, щодо відсутності будь-яких зобовязань перед позивачем, суд приходить до висновку, про безпідставність вимог позивача, вважає позовні вимоги неправомірними та такими що задоволеними судом бути не можуть.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами судом вирішено у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 214, 215, 222, 224-226, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий :