Справа № 195/933/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Скрипченка Д.М., при секретарі Левкович Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який пізніше уточнила, до Михайлівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,45 гектарів по АДРЕСА_1 та встановлення того факту, що ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 являлися однією і тією ж особою.

Позов обґрунтовано тим, що починаючи з 1985 року вона фактично проживає у вказаному житловому будинку, що належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.08.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі Марганецького БТІ за № 2-54, та користується присадибною земельною ділянкою загальною площею 0,45 га, яка також належала ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 31.

В свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 записано прізвище ОСОБА_2, про те як померлий та особа на яку видані правовстановлюючі документи на зазначені житловий будинок та присадибну земельну ділянку являються однією особою.

ОСОБА_2 проживав однією сім'єю разом з її матір'ю, як чоловік і дружина, і доводився їй батьком, однак по причині того, що шлюб не було зареєстровано, в її актовому записі про народження відсутній відомості про батька.

Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, довідками Михайлівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області за № 356, 357 від 02.08 2016 року про реєстрацію за даною адресою. Також наявні у неї після смерті ОСОБА_2, свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, Державний акт на право приватної власності на землю, виписка з погосподарської книги №2 підтверджують той факт, що вона користується та розпоряджається нерухомим майном.

Після смерті ОСОБА_2 житловий будинок у власність ніхто не оформив. Реалізувати своє спадкове право вона позбавлена можливості по причині відсутності в свідоцтві про народження запису про батька.

В даному житловому будинку вона проживала, і користується ним, як дочка ОСОБА_2, При цьому офіційних договірних зобов'язань щодо володіння чи користування житловим будинком та присадибною земельною ділянкою між ними не укладалося. Відповідно після його смерті будинок та присадибна земельна ділянка залишились в її володінні та користуванні.

На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше п'ятнадцяти років) володіє та користується будинком і присадибною земельною ділянкою, підтримує їх в належному стані, постійно проводить поточний та капітальний ремонти, сплачує всі комунальні послуги.

З технічного паспорту КП «Томаківське БТІ» ДОР» на житловий будинок станом на 03.08.2016 року, відповідно до експлікації приміщень загальна площа приміщень будівлі становить 53,35 кв. м.

Висновок ТОВ «Грандторгстрой» підтверджує, що вартість житлового будинку станом на 05.08.2016 року складає 30825 гривень, дійсна вартість присадибної земельної ділянки складає 19170 гривень.

Володіння вказаним нерухомим майном не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Володіння та користування вказаним майном з 1996 року не здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), що являється обставинами, які підтверджують факт відсутності у неї підстав для виникнення права власності на будинок в момент заволодіння ним, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

В пункті 11 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Відповідно, при вирішенні спору, пов'язанного із виникненням і припиненням права власності у даному випадку, норми статті 344 ЦК України про набувальну давність підлягають застосуванню.

За зазначених обставин та правових підстав вона може реалізувати своє право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України тільки на підставі частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, як особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 15 років, тому і змушена звернутися до суду відповідно до положень статті 3 ЦПК України з метою визнання свого права на нерухоме майно.

У своїй письмовій заяві представник позивачки, що діє в силу договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 05.08.2016 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2492 від 16.04.2012 року, просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що підтримує позовні вимоги у повному їх обсязі.

Представник Михайлівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області в своїй заяві просить суд вирішити справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що не заперечує проти позовних вимог.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін у справі, які скористалися правом визначеним ч. 2 ст. 158 ЦПК України, на підставі достатніх у справі доказів для вирішення спору по суті позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію сторін, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення.

Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Дійсно, виходячи із першої необхідної умови об'єктами володіння є житловий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка по АДРЕСА_1.

Добросовісність володіння об'єктами на який поширюється строк давності підтверджується тим, що технічна документація на майно видане на ім'я ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, зберігається у позивачки, яка вважає себе власником майна з часу його смерті, так як добросовісно заволоділа нерухомим майном.

Отже, позивачка відповідно до вимог ст. 344 ЦК України порушила питання про виникнення підстав набуття права власності, за відповідним строком набувальної давності. З моменту спливу строку набувальної давності в неї, як давнісного володільця, за загальним правилом, і виникло право власності на нерухоме майно, яким вона відкрито та безперервно володіє нерухомістю.

Положення ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тому, виходячи із вказаного правила суд не вбачає порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок заволодіння позивачкою житловим будинком та земельною ділянкою.

На теперішній час, вона має право оформити за собою право власності внаслідок збігу строку визначеного саме законом для реєстрації за собою права власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, виникають з моменту такої реєстрації.

До того, доведено, що Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 29.08.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі Марганецького БТІ за № 2-54 та Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 31, на присадибну земельну ділянку загальною площею 0,45 га, видані на ім'я ОСОБА_2.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214-215 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Встановити факт, що ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, зазначений у Свідоцтві про право особистою власності на житловий будинок від 29.08.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі Марганецького БТІ за №2-54 та Державному акті на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю №31, являються однією і тією самою особою.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на:

- житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, згідно технічного паспорту КП «Томаківське БТІ» ДОР» на житловий будинок за станом на 03.08.2016 року, відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку загальна площа приміщень становить 53,35 кв.м., житлова площа становить 14,05 кв.м., згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд: житловий будинок «А» площею 70,4 кв.м.; літня кухня «Б» площею 20,0 кв. м.; сарай «В» площею 20,0 кв.м.; сарай «Г» площею 15,0 кв. м.; погріб «Д» 1 шт.; убиральня «Е» 1 шт.; гараж «Ж» площею 31,60 кв. м.; гараж «З» площею 21,60 кв. м.; баня «К» площею 16,0 кв. м., що належав ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 29.08.1988 року, зареєстрованого в реєстровій книзі Марганецького БТІ за № 2-54, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1;

- земельну ділянку площею 0,45 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, передана для присадибної ділянки і підсобного господарства, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю зареєстрованого в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 31.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:/підпис/Д. М. Скрипченко

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко