Єдиний унікальний номер 719/132/16-ц
Номер провадження 2/719/63/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року

м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області в складі:

судді Луців О.В.,

секретаря Матковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Новодністровськ, Чернівецької області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Сокирянський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Новодністровського міського суду Чернівецької області із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Сокирянський районний сектор Управління ДМС України в Чернівецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є власником квартири, розташованої за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»АДРЕСА_1, яка перебуває у його приватній власності. У вказаній квартирі також зареєстровані його батько - ОСОБА_2 (відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1, та мати ОСОБА_3, однак відповідач з 2010 року за вищевказаною адресою не проживає, його фактичне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2, позивачу невідоме. На звернення знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку ОСОБА_2 не реагує.

Оскільки ОСОБА_1, як власник квартири, постійно переплачує за комунальні послуги, так як розмір плати за такі послуги залежить від кількості осіб, зареєстрованих у квартирі, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності (а.с.25).

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, письмових заяв та повідомлень про відкладення або неможливість участі в судовому засіданні до суду не подав.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача завідувач Сокирянського районного сектору Управління міграційної служби України в Чернівецькій області ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 20).

За таких обставин, суд, керуючись ч. 2 ст. 197 ЦПК України, ухвалив здійснити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на праві приватної власності належить квартира № 9, що знаходиться в м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва», буд. 1-Б, Чернівецької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29.07.2013 року виданого органом приватизації державного житлового фонду при виконкомі Новодністровської міської ради (а.с. 4) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії СЕІ № 804204 від 15.08.2013 року виданого реєстраційною службою Новодністровського міського управління юстиції Чернівецької області (а.с. 5).

Відповідно до довідки КП «Новодністровський житловик» м. Новодністровськ, Чернівецької області, № 1583 від 19.04.2016 року (а.с. 7) у вищевказаній квартирі, крім позивача, також зареєстровано батька власника квартири ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який за зареєстрованим місцем проживання не проживає.

Як вбачається з актів обстеження на предмет проживання (а.с. 8-13, 33-39), ОСОБА_2 з квітня 2015 року до березня 2016 року включно за адресою - м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»АДРЕСА_1, не проживав, що підтверджується підписами на вищевказаних актах депутата Новодністровської міської ради, юриста КП «Новодністровський житловик» та мешканців сусідніх квартир.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказані положення закріплені також у ЦК України.

Так відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 2,3 ст. 156 ЖК Української РСР, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 64, ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.

У ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Права членів сімї власника на користування жилим приміщенням урегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації - відділенням у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені судом обставини, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 доведено належними та допустимими доказами, що відповідач ОСОБА_2, який являється членом сімї позивача, без поважних причин, понад один рік не проживав у квартирі за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності, а тому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 необхідно позбавити права користування вищевказаною квартирою шляхом визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 72, 150, 156 ЖК Української РСР, та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223-226, 233, 294, 296 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, права користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»АДРЕСА_1, шляхом визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрованого за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: м. Новодністровськ, мікрорайон «Діброва»АДРЕСА_1, - судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Новодністровський міський суд Чернівецької області.

СУДДЯ: