АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22-ц-/790/6952/16. Суддя-доповідач:- Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Івах А.П., Черкасова В.В.,

за участю секретаря: - Лашакової Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові виділені матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_18 - про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя ,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7 ОСОБА_8, в якому просила визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 5 травня 2008 року між відповідачами по справі та посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Широковою В.А. за р. №1566.

7 жовтня 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила заборонити відчуження житлового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з її недоведеності.

Такий висновок суду відповідає нормам процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З виділених матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 4 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року, частково задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13 про визнання правочинів недійсними, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Визнано недійсним укладений 28 грудня 2012 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Міссіяж О. А. за р. № 2741.

Визнано недійсним укладений 1 червня 2013 року між ОСОБА_11, від імені якої діяв її представник ОСОБА_15 та ОСОБА_12 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Гуревічовим О. М. за р. № 117.

Визнано недійсним укладений 22 серпня 2013 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Євдокименко Е. К. за р. № 940.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8 за договором позики від 5 травня 2008 року, в редакції відповідно до додаткового договору №4 від 30 жовтня 2009 року згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2013 року на загальну суму 3 161 068 грн. 65 коп., що складається з: неповернутої частини боргу в сумі 1 374 796 грн. 00 коп.; процентів за користування позикою в сумі 551 959 грн. 05 коп.; трьох процентів річних від простроченої поверненням позики в сумі 125 313 грн. 60 коп.; неустойки у розмірі 1 109 000 грн. 00 коп. - звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 180,4 кв. м., житловою площею 106,7 кв. м., який знаходиться на земельній ділянці площею 732 кв. м., на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа №1,2 - шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, а саме: шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_7 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною згідно звіту ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості» від 9 лютого 2016 року ціною на рівні 2 000 200 грн.

Передано предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 180,4 кв. м., житловою площею 106,7 кв. м., який знаходиться на земельній ділянці площею 732 кв. м., на якій розташовані вказаний житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1,2, в управління ОСОБА_7 на період до його реалізації за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13 з кожного на користь ОСОБА_7 понесені ним судові витрати в розмірі 40 грн. 60 коп. (а. с. 18-22).

23 вересня 2016 року ОСОБА_7 направив на адресу ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_13 повідомлення про намір продати житловий будинок АДРЕСА_1 будь-якій третій особі - покупцю за ціною 2 101 500 грн., в якому запропонував особам, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, протягом 30 денного строку з дня отримання повідомлення письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки (а. с. 6).

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просила визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 5 травня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Широковою В.А. за р. №1566.

7 жовтня 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила заборонити відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 ( а. с.3).

Виділені матеріали свідчать, що ОСОБА_6 не є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та стороною договору про задоволення вимог іпотекодерєжателя, укладеного 5 травня 2008 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8, посвідченим приватним нотаріусом Харківського МНО Широковою В.А. за р. №1566, а тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для забезпечення її позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 5 травня 2008 року між ним та ОСОБА_8, має намір продати належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Заявником ОСОБА_6 не надано до суду належних та допустимих доказів того, що на теперішній час вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Право на звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом його продажу будь-якій третій особі-покупцю ОСОБА_7 набув на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 4 квітня 2016 року, яке набрало законної сили.

Заборона судом відчуження житлового будинку АДРЕСА_1, унеможливить виконання рішення суду, яке є обов'язковим до виконання.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч. 1 ст. 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: