Справа №660/1050/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 травня 2016 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді - Дригваль В.М.,
за участю секретарі - Гапич В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Високопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, про визнання договору оренди майна припиненим, про усунення перешкод в користуванні майном, стягнення матеріальної і моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 та її представник, за договором про надання юридичних послуг, адвокат ОСОБА_7 (а.с.32), в судовому засіданні, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд задовольнити їх в судовому порядку. В подальшому надали заяву про розгляд справи у їх відсутності та не заперечують у постановленні заочного рішення у разі відсутності відповідачів (а.с.192).
Третя особа ОСОБА_6, в судове засідання не прибув, будучи своєчасно належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність.(а.с.188).
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять суд відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення на позовні вимоги та в подальшому в судове засідання відповідачі не прибули, як не прибула і відповідач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток, двічі: на 18 квітня та 16 травня 2016 року, а тому суд розглядає справу за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає причину неявки в судове засідання відповідачів не поважною та за можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.224 ЦПК України, а позивач та її представник не заперечують проти такого вирішення справи.
Вивчивши та дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, судом встановлено наступне:
- Із копії паспорту (а.с.159) вбачається, що ОСОБА_5 народилася 30.07.1965 року в селі Білине Балтського району Одеської області, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вивчивши та дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, але частково, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1, 2 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.2 та 3 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтями 793-796 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Одночасно з правом найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) наймачеві надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будівлі або споруди, у розмірі, необхідному для досягнення мети найму. У договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець. Якщо наймодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання наймачеві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором наймодавця з власником земельної ділянки.
За таких обставин, суд, приходить до наступних висновків.
Таким чином, дослідивши зазначений договір оренди, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 уклали договір оренди між собою з намаганням уникнути передачі спірного приміщення позивачу в рамках виконавчого провадження, а також наданням до суду іншого договору оренди, який містить зовсім інші умови на відміну того договору, який був наданий державному виконавцеві при примусовому виконанні рішення суду, що мало місце 07.10.2015 року (а.с.132-139). А тому суд, не приймає до уваги наданий відповідачем ОСОБА_3 «новий» договір оренди від 03.02.2012 року, так як даний договір є завуальованим, з метою ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору оренди та його державної реєстрації та затягування часу щодо повернення позивачу належного їй майна, порушуючи конституційні права позивача на вільне володіння та користування своєю власністю.
Крім того, відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Згідно з ч.1 ст.210 та ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до ст.215 ЦК України судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України тощо), та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України тощо).
Так, згідно з ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Крім того, у п. 8 та п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що п.8. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205210, 640 ЦК тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. п.13. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню…
За положеннями ст.ст.793, 794 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладений на строк не менше ніж на три роки підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Отже, оскільки спірний договір оренди нежитлового приміщення був укладений на пять років, але не був нотаріально посвідчений та не відбулася державна реєстрація цього правочину, суд приходить до висновку про те, що такий договір, виходячи із приписів ст.ст.793, 794 ЦК України, не є укладеним (вчиненим).
Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
В звязку з тим, що спірний договір оренди визнається судом недійсним, а тому підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення спричиненої матеріальної шкоди, але частково, з наступних підстав.
Згідно ч.2 та 5 ст.216 ЦК України 2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Що стосується позовних вимог, про усунення перешкод в користуванні належним позивачу майном, шляхом зобовязання відповідачів звільнити самовільно займане приміщення, суд вважає як такі, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Конституція України закріплює та гарантує право кожної особи самостійно та на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Суть цього полягає в тому, що кожна людина вільна вчиняти зі своїм майном будь-які дії, які не заборонені законом та безпечні для оточуючих. Позивач, предявляючи вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, вимагає від відповідачів припинити порушувати її права та вчинити такі дії, які дозволять їй вільно користуватися своєю власністю, шляхом зобовязання відповідачів звільнити самовільно займане приміщення.
Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із положеннями ст.ст.16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутись до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом зобовязання відповідачів звільнити самовільно займане приміщення у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.
Відповідачі ОСОБА_2В, та ОСОБА_3 в свою чергу протиправно користуються майном, яке належить на праві власності позивачу в період з 06.02.2014 року, тобто з моменту виділення позивачу у власність 1/2 частини спільного майна подружжя (а.с.8-9). Відповідачі не допускають позивача до її майна, посилаючись на договір оренди нежитлового приміщення від 03.02.2012 року. При цьому право власника майна такими діями відповідачів на користування нерухомим майном є порушеним і підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. Крім того, в матеріалах справи є вирок Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 23.06.2015 року, який набрав законної сили 09.09.2015 року, яким відповідача по даній справі ОСОБА_2 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. з розстрочкою його виплати рівними частинами по 708,33 грн. щомісяця протягом одного року з дня набрання вироком суду законної сили. Тобто, вже мало місце ухилення відповідача ОСОБА_2 від звільнення приміщення, що належить на праві власності позивачу, що у відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень.
Згідно з ст.ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що …суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду… Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд вважає, що моральна шкода ОСОБА_1 спричинена тим, що їй завдані моральні переживання, нервові страждання, які вона зазнала у зв'язку із неправомірними діями відповідачів. На протязі тривалого часу позивач не має можливості вільно розпоряджатися належним їй майном, для чого змушена була звертатися до різних правоохоронних органів та служби по виконанню судових рішень, витрачати свій особистий час на захист свого порушеного права, кожного разу, при спілкуванні з відповідачами, чула з їхнього боку образи та наклепи, що в свою чергу спричиняє їй непоправиму моральну шкоду, позивач також не мала змоги користуватися, володіти та розпоряджатися нерухомим майном, належного їй на праві власності.
Разом з тим, позивач не надала до суду жодних доказів щодо її моральних страждань, а тому суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, враховує вимоги розумності і справедливості, у звязку з чим, вважає що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральна шкода в розмірі 20 000,00 грн. Адже, завдяки неправомірним діям відповідача ОСОБА_2 позивачу спричинено моральні страждання, що в свою чергу виявилося в чиненні перешкод у користуванні позивачем власним майном, що також підтверджується вироком Нововоронцовського райсуду Херсонської області (а.с.165-166), а також додатково шляхом укладення неправомірного договору оренди приміщення.
Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір (а.с.1, 167, 168, 169) відповідно до задоволених вимог майнового характеру в розмірі 787,20 грн. та немайнового характеру в розмірі 487,20 грн.
На підставі викладеного, ст.41 Конституцією України, ст.ст.23, 203, 210, 220, 222, 223, 224, 225, 215, 216, 319, 321, 386, 391, 793-796, 1167 ЦК України, п.п.4, 8, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (із змінами та доповненнями), п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями), керуючись ст.ст.8, 10, 11, 57, 58, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, про визнання договору оренди майна припиненим, про усунення перешкод в користуванні майном, стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем на рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Херсонської області протягом десяти днів, починаючи з дня проголошення рішення, через Високопільський районний суд Херсонської області.
Суддя В.М. Дригваль