Комінтернівський районний суд Одеської області
Справа № 504/3203/16-ц
провадження №2/504/1934/16
19.10.2016смт. Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
Головуючого судді Доброва П.В.,
секретаря Ємельяненко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Комінтернівське Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області про зняття арешту, за участю третьої особи ОСОБА_2,
-постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.03.2015 року ВП№46973845. Номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9354441 (спеціальний розділ);
-постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 23.09.2013 року ВП№39886122. Номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №3302863 (спеціальний розділ), посилаючись на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву у якій підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі.
Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.
За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів справи.
Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено кредитний договір від № 5795955, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 500 000 доларів США строком на 15 (пятнадцять) років під 12,90% річних.
У зв'язку з порушенням боржником умов кредитного договору, з метою виконання вимог вказаного договору іпотеки, 08 квітня 2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинено виконавчим напис до договору іпотеки №5796030, який звернуто Банком до виконання.
В ході проведення виконавчих дій за вказаним виконавчим написом, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.03.2015 року ВП№46973845. Номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9354441 (спеціальний розділ), постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 23.09.2013 року ВП№39886122. Номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №3302863 (спеціальний розділ) було накладено арешт на належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,615га та оголошено заборону на її відчуження.
25 березня 2016 року ПАТ «Перший Український міжнародний банк» укладено з ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» договори про відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки.
Крім того, між ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» та громадянином України ОСОБА_1 25 березня 2016 року було укладено договір відступлення прав вимоги (цессії), за умовами якого ТОВ «АРМА ФАКТОРИНГ» в повному обсязі передало ОСОБА_1 право вимоги, у тому числі за кредитним договором та договором іпотеки, боржником та Іпотекодавцем за якими є ОСОБА_2
Таким чином, на теперішній час саме ОСОБА_1 є належним стягувачем за зобов'язаннями відповідача, визначеного кредитного договору від 23 жовтня 2007 року № 5795955 та Іпотекодержателем за договором іпотеки № 5796030 від 23 жовтня 2007 року.
Пунктами 6.1., 6.5. договору іпотеки встановлено, що у випадку порушення Іпотекодавцем основного зобов'язання та невиконання вимоги про усунення порушень, Іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет Іпотеки в порядку, встановленому статтями 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку», а саме:
*Визнати право власності на предмет Іпотеки;
*Продати предмет іпотеки будь-якій особі;
*Звернути стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.
Згідно з частини 1 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем в порядку, визначеному частиною 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» - з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за змістом положень статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.
Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
За змістом частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки (в редакції Закону, який діяв на час виникнення правовідносин).
Відповідно до частини 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.
За наявності декількох вимог щодо виконання зобов'язання, що належать одному стягувану, переважне право на задоволення мають саме вимоги, які забезпечені іпотекою за рахунок предмета іпотеки.
За приписами ст.ст. 11, 12, 14 Закону України від 18.11.2003 р. «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно не є чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.
На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.
Відповідно до п.п. 5.13, 5.13.1, 5.13.2, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 р. за № 865/4158 з наступними змінами, звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов іпотечного договору.
Разом з цим, внаслідок накладення арештів на іпотечне майно позивач на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права Іпотекодержателя, які передбачені законодавством України і Іпотечним договором, на задоволення своїх вимог (позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки) шляхом прийняття предмету іпотеки у свою власність або шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі, що порушує права та законні інтереси позивача.
Таким чином, наявність постанов про арешт майна боржника позбавляє позивача застосувати позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки, як спосіб стягнення, який дозволяє задовольнити грошові вимоги переважно перед іншими кредиторами.
При цьому, вказані дії жодним чином не порушують прав та обов'язків Іпотекодавця, оскільки не впливають на обсяг його Основного зобов'язання, визначеного кредитним договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.
Згідно з п. 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.
За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги, так як вони є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи.
На підставі вищевикладеного, ст.ст. 12,14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 54,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.572, 590 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 209, 212, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 30.03.2015 року ВП№46973845. Номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9354441 (спеціальний розділ);
- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 23.09.2013 року ВП№39886122. Номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №3302863 (спеціальний розділ).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що прийняв його, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: П.В. Добров