21 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки і піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки і піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки і піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки і піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 10 травня 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, в період якого у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, народився син ОСОБА_6.
Посилаючись на те, що сімейне життя не склалося, між ними втрачено почуття любові та поваги, й навпаки розвинено неприязнь один до одного, що негативно впливає на дитину, сімейні стосунки припинені, що свідчить про неможливість збереження сім'ї, ОСОБА_4 просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_5
Також, зазначаючи про погрози відповідача та відібрання ним сина, ОСОБА_4 просила визначити місце проживання ОСОБА_6, разом з нею, оскільки вона як мати його любить й спроможна забезпечити усім необхідним, й не має наміру перешкоджати відповідачу у спілкуванні з сином.
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зареєстрований 10 травня 2009 року у Ярославській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 3 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено без змін «ОСОБА_4». Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 червня 2015 року в частині вирішення вимог ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини скасовано, справу у вказаній частині передано на новий апеляційний розгляд.

Останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від

25 листопада 2015 року рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року змінено. Скасовано рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 квітня 2015 року в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання батька ОСОБА_5 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірʼю ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року в частині визначення місця проживання дитини скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення та визначаючи місце проживання малолітнього сина разом з батьком, суд першої інстанції виходив з рівності прав і обов'язків батьків щодо дитини, зазначивши проживання разом з батьком відповідає інтересам дитини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що дитина може бути розлучена зі своєю матірʼю тільки при виняткових випадках. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимоги про визначення місця проживання дитини були заявлені лише позивачем ОСОБА_4, аналогічний зустрічний позов відповідачем заявлено не було, а відтак визначаючи місце проживання дитини разом з батьком, суд фактично вийшов за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що сторони з 10 травня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, народився син ОСОБА_6

На час пред'явлення позову дитина проживає з батьком, сторони проживають окремо.

Також судами встановлено, що як мати, так і батько малолітнього сина, на даний час позитивно характеризуються, мають зареєстроване місце проживання та умови для проживання та виховання дитини, що підтверджено актами обстеження матеріально-побутових умов проживання.

Згідно зі ст. 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК Українипитання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК Українивизначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, що відповідає принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. Крім того, встановив, що суд першої інстанції визначаючи місце проживання малолітнього сина разом з батьком, вийшов за межі позовних вимог, дійшов правильного висновку про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матірʼю, оскільки такий висновок ґрунтується на нормах матеріального права та відповідає принципам 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: орган опіки і піклування Саратської районної державної адміністрації Одеської області, орган опіки і піклування Ярославської сільської ради Саратського району Одеської області, прокурор Саратського району Одеської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік