МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_____________
Справа №521/495/16-ц
Пр. № 2/521/2055/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

У січні 2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Одеської міської ради, посилаючись на те, що його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі та проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, що належала їм на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу№7012 від 25 квітня 1995року, зареєстрованого Одеською товарною біржею. 01 лютого 1996 року ОСОБА_2 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Мати позивача фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки проживала разом з ним, проте із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась. 20 квітня 2015 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 Інших спадкоємців немає.

Позивач зазначав, що після смерті матері він своєчасно не зміг подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини, оскільки захворів та був змушений проходити курси лікування, з 19 жовтня 2015 року по 02 листопада 2015року. Вказував на те, що звернувшись 29 грудня 2016р. до нотаріуса він отримав відмову, відповідно до якої, у звязку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті матері, позивач вважається таким, що не прийняв спадщину, що стало причиною його звернення до суду. Посилаючись на вище викладені обставини, позивач просив суд визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3

Позивач, та його представник, діючий за довіреністю від 10 грудня 2015 року у судове засідання не зявився, надав до суду заяву згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності (а.с. 20,52).

Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, що підтверджується відповідною заявою (а.с.29).

На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд приймає рішення за наявними в справі доказами.

Судом встановлено, що позивач є рідним сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10).

Батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі, зареєстрованому 31 липня 1946р. міським ЗАГС м. Одеси, актовий запис №2932, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11).

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна №7012 від 25 квітня 1995року укладеного на Одеській товарній біржі, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.4-5).

02 лютого 1996 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 була його дружина, ОСОБА_3, яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки проживала разом з ним, проте із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась(а.с.9,10).

21 квітня 2015р. ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2.

Як встановлено із матеріалів спадкової справи, 07 грудня 1995 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склали заповіт щодо належних їм частин квартири АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_1 (а.с. 62,63).

Єдиним спадкоємцем за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_3 є позивач, відповідно до ст. 1261 ЦК України. Інших спадкоємців ні за заповітом, ні за законом немає.

Встановлено, що позивач з 19 жовтня 2015 року по 02 листопада 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у Центрі реконструктивної та відновної медицини (Університетська клініка), що підтверджується виписним епікризом (а.с.12).

Також, встановлено що позивач за періоди з 01 квітня 2015 року по 17 квітня 2015 року, з 14 жовтня 2014 року по 23 жовтня 2014 року, з 12 травня 2014 року по 30 травня 2014 року, з 25 березня 2014 року по 03 квітня 2014року, з 19 серпня 2013 року по 28 серпня 2013 року, 11 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року проходив курси стаціонарного лікування за станом здоровя (а.с.31,32, 33-34,36,37,38).

При зверненні 29 грудня 2015 року до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, позивачу було повідомлено позивача, що він пропустив строк на прийняття спадщини, що підтверджується листом приватного нотаріуса (а.с.14).

Встановлено, що 13 квітня 2016р. позивач звернувся до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що він пропустив строк на прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.54).

Також, листом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори сповіщено ОСОБА_1 про неможливість видачі йому свідоцтва про право на спадщину у звязку із невідповідністю правовстановлюючого документу, а саме договору купівлі-продажу№7012 від 25 квітня 1995року, зареєстрованого Одеською товарною біржею, правовим нормам законодавства, які діяли на час реєстрації договору (а.с.75).

Відповідно до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Позивач, як рідний син ОСОБА_3 та є спадкоємцем після смерті своїх батьків, має право на спадщину, тому має право на звернення до суду з зазначеними вимогами.

Зі змісту п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини. При цьому необхідно керуватися тим, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця на вчинення цих дій.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що строк для прийняття спадщини позивач пропустив з поважної причини, оскільки він втратив обох батьків, а також тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні після смерті матері.

Вказані обставини свідчать про існування для позивача обєктивних труднощів для своєчасного звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Крім того, суд враховує, що представник відповідача не заперечував проти задоволення позову, а тому у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає 551,20 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с. 15,50).

На підставі ст.ст. 1261, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3, яка померла 20 квітня 2015року, до трьох місяців з дня ухвалення рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М. Сегеда