Справа № 215/4839/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого судді Квятковського Я.А.

за участі секретаря Сердюк А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю; третя особа - Виконавчий комітет Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, -

В С Т А Н О В И В :

28.08.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло, власниками спірної квартири АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожному належить по 1/3 частки у спільній частковій власності. З 06.11.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, 15.03.2015 року відповідач вчинив насильство в сім'ї примусив позивачку та неповнолітню віддати ключі від квартири та піди зі спірної квартири, внаслідок чого позивачка з неповнолітньою дочкою, вимушені винаймати собі житло. На даний час позивачка з неповнолітньою дочкою позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися своєю квартирою, у зв'язку з чим просить усунути перешкоди в користуванні власністю та вселити позивачку та її неповнолітню дитину, в квартиру АДРЕСА_2. Зобов»язати відповідача передати співвласникам ключі від спірної квартири та документи від неї. Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

В судове засідання ОСОБА_1 з'явилася зі своїм представником ОСОБА_2 та підтримали позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив удруге відкласти розгляд справи, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, але ніяких підтверджуючих документів не надав.

Відповідач в судове засідання не зявився про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив слухать справу в його відсутність та не заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1

Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 та відповідачу належить по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності, (а.с. 54).

Позивач і відповідач зареєстровані в АДРЕСА_1 по цей час (а.с. 12,13, зворотна сторінка а.с.5).

Після припинення шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у березні 2015 році (а.с. 53), позивач та її неповнолітня дитина втратили можливість користуватися та розпоряджатися своїми 2/3 частинами спірної квартири, в т.ч. проживати за своїм місцем реєстрації, оскільки відповідач перешкоджає їх у реалізації їх прав.

Дані обставини підтверджуються неодноразовими зверненнями з заявами до Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області /а.с.79-83/.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ст. 319, ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчинити щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Після дослідження та оцінки судом доказів у справі, наданих позивачем відповідно до зазначених вище вимог ЦПК України, ці докази вважаються належними та допустимими згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про порушене відповідачем право позивача у здійсненні нею права користування належними їй та дочці частками в праві власності на спірну квартиру. Відповідач фактично позбавляє позивача права власності на належну йому частину квартири, так як мешкаючи в ній, користується в спосіб, якій позбавляє можливості позивача користуватися нею.

Доказів припинення права власності позивача на зазначену квартиру суду не надано, наявність інших договорів, зокрема найму квартири в цілому, які передбачають право відповідача одноособово користуватися квартирою судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачі є співвласниками спірної квартири, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення у спірну квартиру та зобов'язання передачі ключів від квартири, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання передачі документів суд вважає їх необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

Згідно з ст. 88 ЦПК України , стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. та 1600 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 214-215, 217-218, 233 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 та неповнолітньої ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_3 і зобов'язання ОСОБА_4 передати ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 (ін. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ін..НОМЕР_2) судовий збір в сумі 243,60 грн. та 1600,00 грн. витрат на правову допомогу, а всього 1843,60 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: