АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/876/15-ц Номер провадження 22-ц/786/425/16Головуючий у 1-й інстанції Халявка В. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.

Суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказав, 28 січня 2015 року відповідач за його дорученням транспортував насіння кукурудзи з Лохвицького району Полтавської області до м. Одеси належним йому, позивачу, автомобілем МАН 18.463 з напівпричепом самоскидом БОДЕКС та на автодорозі т-1716 на території Семенівського району Полтавської області скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої автомобіль та автопричіп-самоскид отримали значні механічні ушкодження. Стверджуючи, що ДТП трапилася з вини відповідача, позивач просив постановити рішення про стягнення з нього матеріальної шкоди на відновлювальний ремонт автомобіля та витрат на відновлення автопричіпа-самоскида відповідно 333177 грн. 20 коп. та 363819 грн.71 коп. Позивач прохав також стягти з відповідача витрати на послуги автокрана, витрати на послуги евакуатора та на оплату експертного товарознавчого дослідження транспортних засобів, а загалом 711776 гривень завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди. Також прохав стягти вартість пошкодженого вантажу-зерна кукурудзи у розмірі 33456 грн. 74 коп. та вартість втраченого в результаті перекидання автомобіля дизельного пального у розмірі 12862 грн. 20 коп., а всього позивач прохав стягти з відповідача на його користь матеріальної шкоди у розмірі 758094 грн. 94 коп.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди 711776 (сімсот одинадцять тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 22 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні судових витрат.

З даним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що його не було притягнуто і до адміністративної або до кримінальної відповідальності за скоєння ДТП. Також, апелянт вказав, що судом не взято до уваги, що у скоєнні ДТП його вини немає, остання трапилась внаслідок незадовільної роботи дорожніх служб, що в свою чергу підтвердили свідки у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що зявились в судове засідання приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є винуватцем ДТП, а позивач як орендар автомобіля та власник причепа має право на предявлення позову.Вирішуючи питання про право позивача подавати позов про стягнення грошей на відновлювальний ремонт автомобіля, суд виходив з того, що ОСОБА_3 володів автомобілем МАН на конкретній правовій підставі, а саме на підставі договору оренди автомобіля, і що цим договором саме на нього покладено обовязок підтримувати автомобіль у належному технічному стані та здійснювати його ремонт, усувати наслідки аварій. Разом з тим,відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування вартості пошкодженого вантажу, а саме зерна кукурудзи, та вартості дизельного пального, що вилилося на землю в результаті ДТП, суд виходив з того, що позовні вимоги у вказаній частині не можуть бути задоволені через відсутність належних доказів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, щоОСОБА_3 є орендарем сідлового тягача - автомобіля «МАН 18.463» 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТР-ТРАНС», та власником причепа-самоскида «БОДЕКС» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та договором оренди автомобіля №017/10/2012 від 1 жовтня 2012 року, укладеним між ОСОБА_3 та ТОВ «ТР-ТРАНС» (а.с. а.с.12,13, 127-129).

Згідно із вказаним договором позивачу передано в оренду сідловий тягач марки МАН терміном до 30 вересня 2017 року та покладено на нього обовязки, тому числі, фінансувати усунення несправностей та поломок автомобіля, здійснювати заміну деталей та частин автомобіля, усувати наслідки аварій та пошкоджень автомобіля( п.п. 4,6.7 п.7.1).

Також, судом першої інстанції встановлено, що в свою чергу не заперечувалося сторнами у справі, що ОСОБА_3, починаючи з 2013 року, залучав ОСОБА_2до роботи з перевезення вантажів вказаним автомобілем без укладання трудового договору чи цивільно-правової угоди на виконання конкретної роботи чи обєму робіт.

Як вбачається з висновку Семенівського РВ УМВС в Полтавській області № 49 по факту ДТП, 28 січня 2015 року відповідач перевозив спірним автомобілем зерно кукурудзи з одного із сіл Лохвицького району Полтавської області до м. Одеси. Близько 23 год.30хв., рухаючись автомобілем в с. Герасимівка Семенівського району Полтавської області в напрямку м. Кременчука, водій ОСОБА_2 не витримав безпечної швидкості руху, не справився з керуванням автомобіля та допустив перекидання автомобіля і причепа. В результаті пригоди автомобіль та причіп отримали значні механічні ушкодження, а вантаж, що перевозився, висипався на проїжджу частину та частково був пошкоджений, зокрема дизельним пальним, що вилилося із баків автомобіля / а.с. 7- 15/.

Встановлено, що в результаті перекидання автомобіля та причепа останні отримали значні механічні ушкодження та потребували ремонту.

Згідно висновку №030515 експертного автотоварознавчого дослідження від 4 березня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля МАН 18.463, реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 333177 грн.22коп. (а.с.16-31).

Згідно з іншим висновком №040515 експертного товарознавчого дослідження від 9 червня 2015 року вартість відновлювального ремонту напівпричепа-самоскида БОДЕКС, реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 363819 грн. 71 коп. (ас. 32-36).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору на ремонт транспортного засобу №05/03/2015 від 5 березня 2015 року, укладеного між власником напівпричепа-самоскида ОСОБА_3та ФОП ОСОБА_4, вартість ремонтних робіт з відновлення причепа БОДЕКС склала 377843 грн. 50 коп., що більше від заявленої суми позовних вимог на підставі експертного товарознавчого дослідження в 363819 грн.71 коп.(а.с.124-126).

Також, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем понесено витрати на залучення автокрана для ліквідації наслідків аварії у розмірі 4500грн. та на використання евакуатора у розмірі 7980 грн., а також оплачено роботу експерта з визначення вартості ремонтних робіт в сумі 2300 грн. (ас.с.43-48).

Відповідно до ч.1ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно до п.1ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки).

Відповідно до приписів ч.1та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 2 ст.1187 ЦК встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність у таких випадках має нести винна в завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи людина, яка керувала автомобілем та з вини якої сталася ДТП. Тобто якщо особа під час керування автомобілем має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на нього, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху).

Встановивши вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідач як водій транспортного засобу несе відповідальність за керування транспортним засобом та саме на нього покладалось право вирішувати чи здійснювати перевезення вантажу за несприятливих погодних умов.

Крім того, колегія суддів вважає посилання апелянта про відсутність постанови про притягнення водія, який скоїв ДТП до адміністративної чи до кримінальної відповідальності як підстави для звільнення водія від відповідальності, безпідставними, виходячи з наступного.

Доводити відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК має заподіювач шкоди, а не позивач наявність вини відповідача, хоча й не позбавлений цього права.

В свою чергу, підстав за будь-яких обставин уважати невинною в ДТП особу, відносно якої не порушувалося кримінальне провадження та не складався протокол про адміністративне правопорушення не має. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними й допустимими доказами, передбаченими ЦПК (ст.57), зокрема висновком судової автотехнічної експертизи, письмовими доказами тощо.

Враховуючи те, що відповідач не заперечував, що під час керування ним спірним транспортним засобом сталася дорожньо транспортна пригода, але наполягав на тому, що вона трапилась не з його вини, а внаслідок погодних умов та незадовільного дорожнього покриття, не надаючи будь яких доказів щодо вказаних обставин, що могли б спричинити ДТП, висновки Семенівського РВ УМВС в Полтавській області № 49 по факту ДТП та висновки експертних товарознавчих досліджень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про винність відповідача у скоєнні ДТП та стягнення з нього матеріальної шкоди за пошкодженні транспортні засоби.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : О.О. Буленко

Судді: А.І.ОСОБА_5Триголов