УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А.,Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» про стягнення депозитного вкладу, процентів, річних та пені за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Авант-Банк» про стягнення депозитного вкладу, процентів, річних та пені.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 09.01.2015 між ним та ПАТ «Авант-Банк» був укладений договір банківського вкладу №Д-Ф/15/1022-02, відповідно до умов якого позивач передав банку 900,00 доларів США, строком дії з 09.01.2015 року до 12.01.2016.

Вказував, що 12.01.2016 він звернувся до відповідача з заявою про повернення всіх належних йому за умовами договору коштів, однак його вимога банком виконана не була.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача суму невиданих коштів в розмірі 980, 26 доларів США, 60,10 доларів США пені, 3% річних в розмірі 4,10 доларів США, пеню за невиконання платіжного доручення в розмірі 47, 05 доларів США, 15,05 доларів США відсотків та 1 499, 80 доларів США відсотків згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього 2 606, 36 доларів США.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 760/553/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7097/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Зазначав, що судом були розглянуті не всі позовні вимоги та в рішенні суду було помилково зазначено про те, що позивач просив стягнути депозитний вклад, оскільки на момент звернення до суду із позовом, банком було перераховано на поточний та картковий рахунок депозитний вклад та відсотки за ним.

Вказував, що суд не звернув увагу на те, що рішенням ПАТ «Авант-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію лише на один місяць з 29.01.2016 по 28.02.2016 і продовжено її не було.

Вважав, що правова позиція Верховного Суду України від 20.01.2016, на яку посилається суд в оскаржуваному рішенні, стосується ухвалення рішень судами першої інстанції саме в період дії тимчасових адміністрацій в банках.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 20,03 доларів США, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1,37 доларів США, пеню за невиконання платіжного доручення в розмірі 17,72 доларів США, відсотки за період, що минув після кінцевого терміну строку вкладу в розмірі 5,02 доларів США та пеню згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 499,93 доларів США, а всього 544,07 доларів США.

В судовому засіданні представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу відхилити з огляду на її безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09.01.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Авант-Банк» був укладений договір банківського вкладу №Д-Ф/15/1022-02, відповідно до умов якого позивач передав банку 900,00 доларів США. Відповідно до п. 2.1 вказаного договору строк його дії з 09.01.2015 до 12.01.2016 (а.с. 3-6).

12.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про повернення депозиту та відсотків за користування коштами, однак йому було відмовлено у поверненні вказаних коштів (а.с. 8-9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із запровадженням в ПАТ «Авант-Банк» тимчасової адміністрації, задоволення вимог позивач можливе, виключно, в порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вкклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За змістом ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Згідно ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Постановою Правління Національного банку України від 29.01.2016 №44 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «АВАНТ-БАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 29.01.2016 №96 про запровадження тимчасової адміністрації та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.02.2016 №109 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АВАНТ-БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.02.2016 №262 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АВАНТ-БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Враховуючи, що у ПАТ «Авант-Банк» введена тимчасова адміністрація, у зв'язку з чим, відповідно до наведених вище правових норм, у банку встановлені певні обмеження щодо задоволення вимог вкладників, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на вимогах Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням ПАТ «Авант-Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію лише на один місяць з 29.01.2016 по 28.02.2016 і продовжено її не було, колегією суддів відхиляються, оскільки на підставі постанови Правління Національного банку України від 26.02.2016 №109 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АВАНТ-БАНК» 26.02.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АВАНТ-БАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

За змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року в справі № 6-1123цс16, якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до положення ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

На час ухвалення оскаржуваного рішення в банку була введена тимчасова адміністрація, а відтак банк був позбавлений можливості задовольнити вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів.

Таким чином, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: