Справа № 346/4474/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1818/2016
Головуючий у 1 інстанції Васильківський В.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н на суму 1 300 доларів США зі сплатою 19,2 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань, станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість, яка становить 5 721, 52 дол. США, в тому числі: 2 460 дол. США заборгованість за кредитом, 3 236, 92 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом, 24,6 дол. США пеня та комісія.Оскільки ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобовязання по договору кредиту банк просив стягнути 915,79 дол. США боргу, а також судові витрати.

21 жовтня 2015 року представник відповідача подав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій зазначив, що в анкеті-заяві від 19 жовтня 2007 року вказано, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Термін дії картки закінчився 01 листопада 2010 року, а з врахуванням того, що позов подано до суду у вересні 2015 року, більше ніж через 3 роки, ці обставини є підставою для відмови в позові згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України (а.с.35).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду про пропуск позовної давності, оскільки відповідачем було проведено оплату коштів на погашення заборгованості в період з 01 жовтня 2012 року по 04 червня 2015 року, що відповідно до ст. 264 ЦК свідчить про переривання позовної давності. Оскільки позовна заява подана 22 вересня 2015 року, то позовна давність не пропущена.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Зазначена справа була предметом розгляду апеляційної та касаційної інстанції. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.114-116).

Вислухавши представника апелянта та представника відповідача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, встановивши, що загальний строк позовної давності у три роки сплив після ухвалення Коломийським міськрайонним судом рішення від 28 листопада 2011 року, врахувавши наявність письмової заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, відсутність доказів позивача щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення чи переривання її перебігу.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №б/н відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 1 300 доларів США зі сплатою 19,2 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно заяви на отрмання кредиту встановлено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (а.с.37).

Підписом у заяві ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає укладений між ним та Банком даний кредитний договір.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 листопада 2011 року (а.с.7) задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення 38 785, 16 грн. кредитної заборгованості, що існувала станом на 31 березня 2011 року, яка складалася із заборгованості за кредитом у розмірі 2459,38 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 2021,28 доларів США, комісії у розмірі 100 доларів США, а також штрафів відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 62,81 доларів США (фіксована частина) та 229,03 доларів США (процентна складова), а всього 4872 доларів США, що за курсом 7,96 згідно службового розпорядження НБУ № 417/152 від 21.04.2011р. становило 38 785,16 гривень (а.с.7, 160-165). Зазначене рішення суду виконувалось у примусовому порядку шляхом утримання боргу із заробітної плати ОСОБА_3 і виконано у повному обсязі 04.06.2015р., коли був здійснений останній платіж по виконавчому провадженню. Цей факт не оспорюється сторонами у судовому засіданні і підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2012 року (а.с.159) та випискою по рахунку за період з 19.10.2007р. по 30.06.2015р. (а.с.151-158)

Позов у даній справі поданий 22.09.2015 року (а.с.24).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не встановлено укладеним між сторонами договором або законом.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-37 цс 15.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід визначати розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобовязання.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України, висловивши свою правову позицію у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412 цс 16.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог (банк претендує на стягнення лише процентів за користування коштами та штрафних санкцій, розрахованих відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг), враховуючи те, що рішенням суду від 28 листопада 2011 року, яке виконано 04 червня 2015р., з відповідача стягнуто всю суму заборгованості за кредитом, розраховану станом на 31 березня 2011 року, у тому числі і тіло кредиту, тому у позивача виникло право на стягнення процентів, як плати за користування кредитними коштами за період з 01 квітня 2011 року по день повного виконання зобовязання, тобто по 04 червня 2015 року включно, згідно положенням ст.ст.559 та 1048 ЦК України. Приймаючи до уваги, що договором був встановлений строк повернення коштів (кредитного ліміту розміру грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений у договорі на умовах платності та повернення (п.2 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.13), який збігався із з терміном дії платіжної картки, тобто до 30 листопада 2010 року (а.с.37), і цей факт також не оспорюється сторонами у судовому засіданні, а відповідач порушив строки виконання грошового зобов»язання, що встановлено судовим рішення від 28.11.2011 року, яке набрало законної сили, тому у позивача виникло право на стягнення процентів за користування коштами з 01 квітня 2011 року на рівні облікової ставки Національного банку України, так як порушення мало місце після спливу строку договору.

Крім того, у позивача виникло право і на стягнення штрафу відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.16), які разом із підписаною ОСОБА_3 заявою, Правилами користування платіжною карткою та тарифами складають укладений між ним та Банком кредитний договір, що також не заперечується у судовому засіданні сторонами.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов»язхань, передбачених даним договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень+5% від суми позову.

Що ж стосується строків позовної давності, то слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Колегія суддів погоджується з позицією представника відповідача про те, що відповідач не вчиняв дій, які свідчать про визнання ним боргу, оскільки стягнення у примусовому порядку заборгованості, визначеної рішенням суду, не свідчить про визнання боргу боржником.

Однак, відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред»явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач скористався можливістю захисту свого порушеного права, пред»явивши позов до відповідача у квітні 2011 року про стягнення заборгованості за кредитом, у тому числі і процентів за користування кредитними коштами, розрахованими станом на 31 березня 2011 року. За наслідками розгляду цього позову судом ухвалено рішення від 28 листопада 2011р., яке виконувалось у примусовому порядку до 04 червня 2015р.

З наведеного виходить, що предметом первісного позову про стягнення заборгованості була лише частина вимоги, право на яку мав позивач відповідно до ст.ст. 599 (припинення зобов»язання виконанням, проведеним належним чином), 1048 (розмір процентів за користування кредитними коштами) ЦК України, оскільки розмір заявлених процентів у даній справі є частиною вимоги про стягнення процентів як плати за користування кредитними коштами за період фактичного ними користування по день перерахунку коштів на рахунок банку, тобто по день виконання зобов»язання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про переривання перебігу позовної давності у зв»язку із пред»явленням позову на частину вимоги, право на яку мав позивач. При тому розмір іншої частини вимоги (розмір процентів, на які він має право), банк міг визначити лише після 04.06.2015р., тобто після виконання рішення суду і стягнення тіла кредиту.

Таким чином, враховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невідємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, колегія суддів вважає, що мало місце переривання строку позовної давності аж до повного виконання рішення суду, тобто до 04.06.2015р. Позов у даній справі як на частину вимог пред»явлений 22.09.2015 року (а.с.24), тобто строк позовної давності позивачем не пропущено.

Однак, позивач не має права на стягнення заборгованості за кредитом з 05 по 30 червня 2015 року, так як основне зобовязання виконано 04 червня 2015р., а після сплати заборгованості за кредитом (тілом кредиту) проценти за користування кредитними коштами відповідачу нараховувалися позивачем безпідставно.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти не більше, ніж на рівні облікової ставки НБУ у доларах США, нараховані на тіло кредиту за період з 01 квітня 2011 року по 05 червня 2015р., та штраф, передбачений умовами договору за невиконання будь-якого із зобов»язань, у даному випадку за несплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у національній валюті, оскільки цей платіж є штрафною санкцією.

Розрахунок заборгованості наступний: 2459,38 доларів США (заборгованість за кредитом тіло кредиту), множена встановлений розмір облікової ставки НБУ за відповідний період, ділена 100, ділена на 365 (366), множена на кількість днів прострочки.

2459,38 х 7,75/100/365х357 днів (за період з 01.04.2011р. по 22.03.2012 року) +2459,38 х 7,5/100/365х 444 днів (за період з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року) + 2459,38 х 7,00/100/365х 64 дні (за період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року) + 2459,38 х 6,5/100/365х245 днів (за період з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року) + 2459,38 х 9,5/100/365х 93 дні (за період з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року) + 2459,38 х 12,5/100/365х117 днів (за період з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року) + 2459,38 х 14/100/365х 85 днів (за період з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року) + 2459,38 х 19,5/100/365х 26 днів (за період з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року) + 2459,38 х 30/100/365х93 дні (за період з 04.03.2015 року по 04.06.2015 року) = 1008, 69 доларів США.

Враховуючи, що розмір заборгованості за процентами, розрахований судом, перевищує розмір заборгованості, розрахований банком, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у межах позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 849,52 доларів США, а також штраф у розмірі 500 гривень та 892, 42 грн. (процентна складова).

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Крім того, з відповідача на користь банку підлягають стягненню і понесені судові витрати, сплачені у вигляді судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України у розмірі 1218,00 гривень (а.с.1) + 1339,80 гривень (а.с.52) + 1461,60 гривень (а.с.87), а всього 4019, 40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307,309, 313-314,316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 05.06.2015 року, яка складається із заборгованості за процентами у розмірі 849, 52 доларів США (вісімсот сорок девять доларів пятдесят два центи), що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на 30.06.2015р. 17 848, 42 гривень (сімнадцять тисяч вісімсот сорок вісім гривень сорок дві копійки), а також штрафи 500 (пятсот) гривень та 892, 42 гривень (вісімсот девяносто дві гривні сорок дві копійки).

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати у розмірі 4019, 40 гривень (чотири тисячі девятнадцять гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_4

ОСОБА_5