Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/542/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого судді Волкової Н.Я., з секретарем Прокопчук І.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що 26.05.2015 року надав відповідачу позику в сумі 100000 гривень строком до 22.06.2015 року, що підтверджується виданою відповідачем розпискою про отримання вказаної суми. Відповідач умови договору не виконала, у визначений строк позику не повернула. Просив стягнути на його користь з відповідача 100000 гривень позики та понесені судові витрати.

Відповідачем подано зустрічний позов про визнання розписки від 26.05.2015 року недійсною, оскільки вона не містить ідентифікуючих позикодавця даних, і ній позивач зазначений як свідок, містить суперечності щодо часу отримання коштів.

Позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав. Пояснив, що надав позивачеві позику, про що вона видала йому розписку, в якій вказано час повернення позики. У визначений час позика не повернута. Зустрічний позов ґрунтується лише на припущеннях.

Представник відповідача позов не визнав, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що розписка дійсно написана відповідачем, однак ніяких коштів вона не отримувала. Текст розписки не містить істотних умов такого договору як позика, тому розписка має бути визнана недійсною.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне :

Судом встановлено, що сторонами було укладено договір позики, з приводу невиконання умов якого виник спір, який регулюється положеннями параграфу 1 глави 71 книги 5 ЦК України.

26.05.2015 року сторони уклали договір позики, за яким відповідач отримала від позивача 100000 гривень, що підтверджено власноруч написаною нею розпискою. Відповідач не заперечує факт написання розписки, однак оспорює її дійсність з тих підстав, що в ній є ряд суперечностей. На час судового розгляду позика відповідачем не повернута.

Згідно ст.1049,ч.1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів.

Представлена позивачем розписка про отримання відповідачем позики містить дані щодо особи позикодавця (ОСОБА_1А.), часу отримання позики (26.05.2015 року), розміру отриманої позики (100000 грн.), дати повернення позики (22.06.2015 року), тому є письмовим документом, що підтверджує факт укладення договору позики, його умови, посвідчує факт отримання відповідачем позики саме у позивача.

Зроблені судом висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України (справи №6-1967цс15, №6-50цс16).

Зазначені в зустрічному позові обставини, щодо невідповідності змісту розписки вимогам закону, є несуттєвими та не є підставами для визнання розписки недійсною.

Враховуючи, що відповідач свій обовязок щодо повернення отриманої позики вчасно та належним чином не виконав, про що свідчить знаходження у позивача оригіналу розписки, позовна вимога підлягає задоволенню.

Зустрічний позов відповідачем не обґрунтований, тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3,6,11,15,60,209,212-218 ЦПК України, ст.ст.202,1046,1047,1049 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) гривень боргу за договором позики від 26.05.2015 року та 1243 (одну тисячу двісті сорок три) гривні 60 копійок судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Суддя:

Копія згідно оригіналу : суддя : підпис :