Справа №442/5670/16-ц
Провадження №2/442/1997/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

за участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування, шляхом зняття з реєстраційного обліку -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме жилим будинком АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову, покликається на те, що їй разом з сином ОСОБА_3 на праві приватної власності належить вказаний будинок. В 2000 році син одружився із ОСОБА_4. За час шлюбу у них народився син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6. Проте, з 2009 року шлюбні відносини між сином та невісткою припинені, 01.11.2011 року шлюб розірвано. Її онук ОСОБА_2 з 2008 року у вказаному вище будинку не проживає, після припинення між батьками шлюбних відносин він переїхав разом зі своєю матір'ю в Республіку Білорусь, де і проживає. Однак, на даний час точне місце проживання його невідоме.

Позивачка позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві. Позов просила задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин, хоча був належно повідомлений через засоби масової інформації, і, керуючись ст.224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_3 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 який належить їм на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Кушнір О.І., р. №1-452.

Відповідно до довідки про склад сім»ї, виданої КП ЖЕО 10.08.2016 року №5088 в будинку є зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак останній не проживає у спірному будинку з 2008 року (акт про відсутність особи за місцем реєстрації, затверджений директором КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 12.02.2016 року, 11.05.2016 року, від 09.08.2016 року).

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З роз'яснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Разом з тим, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (стст.71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 (справа №6-57цс11)..

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, не сплачує комунальних послуг, його особисте майно в будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд приходить до висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалася вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним будинком.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224,226 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення -з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Хомик А.П.