СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/7139/16-ц
пр. № 2/759/3662/16
06 жовтня 2016 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Семанівої Ю.В.
за участю секретаря Ярмощук К.М.
представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_4 про стягнення на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн., 00 коп., суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 38 коп., 3% річних, у розмірі 304 (триста чотири) грн., 00 коп., пеню у розмірі 4363 (чотири тисячі триста шістдесят три) грн. 39 коп., суму судового збору.
При цьому, посилається на те, що 07.11.2014 року ОСОБА_3 отримав від позивача під розписку 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп. Згідно розписки позивач передала вищевказану суму з умовою їх повернення до 31 грудня 2015 року (а.с.7). До сьогоднішнього часу ОСОБА_3 ухиляється від повернення суми боргу в добровільному порядку, у зв'язку, з чим, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про повернення боргу.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 15, 24-26, 30-31). Щодо судового засідання 07.09.2016 року, відповідач просив перенести судовий розгляд у зв'язку з сімейними обставинами, в подальшому до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив.
Направлену кореспонденцію відповідачу не було вручено, оскільки листи повернулись на адресу суду із відмітками поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч.5 ст. 77 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 07.11.2014 року ОСОБА_3 отримав від позивача під розписку 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн. 00 коп. Згідно розписки позивач передала вищевказану суму з умовою їх повернення до 31 грудня 2015 року (а.с.7). Станом на момент судового розгляду, ОСОБА_3 ухиляється від повернення суми боргу в добровільному порядку. Доказів зворотнього суду не надано.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Отже, оглянувши оригінал розписки, суд розцінює розписку як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, який містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у справі постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.
Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 25 квітня 2012р. у справі №6-24 ц 12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов'язання.
Зазначені правові позиції Верховного Суду України в силу положень ч.1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для застосування для всіх судів України.
Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики.
Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання . (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому, суд виходить з того, що річні проценти, так само як і інфляційні втрати як сума втрат від знецінення грошових коштів, так само як і неустойка (пеня), як санкція за невиконання або неналежне виконання зобов'язання у даному випадку підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотки річних від простроченої суми, а також пені у розмірі облікової ставки НБУ.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з чим, з позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 74, 76, 88, 169, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, гурт. заборгованість за договором позики від 07.11.2014 року, а саме: суму основного боргу у розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) грн., 00 коп., суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 38 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 304 (триста чотири) грн., 00 коп., пеню у розмірі 4363 (чотири тисячі триста шістдесят три) грн. 39 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, гурт. судові витрати у сумі 551,20 грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Ю.В. Семаніва