Справа № 131/2585/13-ц Провадження № 22-ц/772/2886/2016Головуючий в суді першої інстанції Димбіцький Ю. В.
Категорія 39Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Марчук В.С., Якименко М.М., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 01.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Іллінецької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому, відповідно до кінцевих позовних вимог, просив встановити факт прийняття ним спадщини, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., після смерті його матері ОСОБА_6; визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті матері.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7, після його смерті відкрилась спадщина на ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки заповіту не було, то спадщину прийняла його дружина ОСОБА_6, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_6. Оскільки за життя заповіту складено не було, то позивач вважає, що він прийняв спадщину за законом, так як останні роки життя мати проживала разом із ним, у сусідньому будинку, оскільки потребувала догляду.

Так як позивач доглядав за будинком та обробляв земельну ділянку вважає, що прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

В зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів, неможливо оформити спадщину , тому звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 01.08.2016 року в задоволенні позову відмовлено з підстав недоведеності обставин, зазначених у позові та спростування їх показами свідків.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду є незаконним, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема, судом не взято до уваги того факту, що померлий брат позивача ОСОБА_8 не підтримував будь-яких зв'язків зі своїми дітьми, суд не прийняв до уваги покази свідків, які підтверджують прийняття саме позивачем спадщини, решта доводів аналогічні мотивам позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_2, 59 року народження були ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_7 (а.с.5).

Рішенням Іллінецької міської ради від 17 грудня 1996 року ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.13).

Рішенням Іллінецької міської ради від 29.10.1998 року було оформлено право власності ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.72).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_6 (а.с.6).

На час смерті ОСОБА_6, в будинку АДРЕСА_1 проживав син померлої та брат позивача - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27).

У померлого ОСОБА_8 є діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.65).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були залучені до справи як співвідповідачі, які заперчували проти позову, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв їх батько - ОСОБА_8, і після його смерті вони прийняли спадщину шляхом подачі до нотаріуса відповідних заяв.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не довів обставини викладені в позові, а саме тих, які б підтверджували, що він прийняв спадщину після померлої в 2001 році своєї матері.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (1963 року), норми якого застосовуються до спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п. 1 ч. 1 до ст. 549 ЦК України (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Враховуючи вказані норми, позивач зобов'язаний довести обставини, які б підтверджували, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном ОСОБА_6 Таких доказів позивач не надав.

У погосподарській книзі №3 Неменської сільської ради на 1977, 1978, 1979 р. р. містяться дані, що станом на 1977-1979 р. р. у спірному будинку проживали ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_8 (син) та ОСОБА_2 (син). ОСОБА_7 (батько) викреслений із погосподарської книги у зв'язку зі смертю (а.с.67-69).

Із погосподарської книги №3 Неменської сільської ради на 1983, 1984, 1985 р. р. вбачається, що станом на 1983-1985 р. р. у спірному будинку проживали ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_8 (син), ОСОБА_9 (дружина ОСОБА_8), ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9) (а.с.24-26).

Довідками архівного відділу Іллінецької районної державної адміністрації та Іллінецької міської ради встановлено, що визначити хто був власником двору та про склад сім'ї по АДРЕСА_1 неможливо, оскільки по господарські книги у цей період не велись через приєднання с. Морозівка до складу м. Іллінці (а.с.11-12).

Згідно довідки №3900 від 24.07.2000 року, виданої виконкомом Іллінецької міської ради ОСОБА_6 проживає сама за адресою: АДРЕСА_1 та помилково була прописана у будинку АДРЕСА_2.

Фактично, ОСОБА_2 не заперечував, що на час смерті його матері в будинку проживав його брат ОСОБА_8 зі своєю дружиною та дітьми, а він проживав по сусідству на даній вулиці в буд. № АДРЕСА_2. Також вказував, що маму свою періодично забирав до себе.

Однак, періодичність догляду за мамою, яка проживала окремо від нього не свідчать про його вступ в управління або володіння спадковим майном, і не звільняє останнього від обов'язку вчинити інші дії для прийняття спадщини передбачені п.2 ч.1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) - подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

Всі свідки, які були допитані в суді першої інстанції, навпаки підтвердили, що на час смерті ОСОБА_2 проживав окремо від матері. З своїм братом ОСОБА_8, який проживав з мамою, мав неприязні стосунки та не спілкувався. Свідки не вказали, жодної дії або дій ОСОБА_2, які б свідчили про прийняття ним спадщини.

Факт спільного, позивача з братом, поховання своєї матері теж не свідчить про прийняття спадщини позивачем.

На думку колегії суддів, саме брат позивача, ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті своєї матері за правилами п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК України (1963 р.).

Було встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_8, шляхом подання заяв про прийняття спадщини (спадкова справа № 107/2013 щодо майна ОСОБА_8).

Факт непроживання дітей ОСОБА_8 в спірному будинку, після його розлучення з дружиною, не може слугувати підтвердженням факту, який просить встановити позивач.

ОСОБА_2 не вчиняв будь-яких дій щодо спадкового майна ОСОБА_6, які б свідчили про прийняття спадщини в порядку та строки, передбачені п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР.

Інші доводи апеляційної не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 01.08.2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підпис/ /підпис/

Згідно з оригіналом: