Провадження № 22-ц/773/722/16 Категорія: 34 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Мудренко Л.І., Антонюк К.І.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу з постановленням нової про задоволення заяви.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 04 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просив стягнути з відповідача в його користь 25 000 грн. у відшкодування майнової шкоди. 26 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в даній справі, в якій просив накласти арешт на все рухоме, нерухоме майно, транспортні засоби, грошові кошти, що належать та знаходяться в ОСОБА_3 або в інших осіб в межах заявлених позовних вимог на суму 30326,75 грн.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що заявник не надав доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, позивач не вказує конкретно на яке саме майно слід накласти арешт, дійсну ринкову вартість майна станом на час подачі позову та доказів належності даного майна відповідачу.

Такий висновок є правильним, оскільки він відповідає встановленим у справі обставинам та нормам процесуального права.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегією суддів під час апеляційного розгляду справи встановлено, що позивач в порушення вимог ЦПК України, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надав доказів, які б свідчили про існування реальної небезпеки невиконання рішення суду в майбутньому. Крім того, апелянт просить суд накласти арешт на все майно, як рухоме так і нерухоме, не зазначаючи конкретно на яке саме майно просить накласти арешт та не надає доказів, що це майно належить відповідачу, а при цьому не зазначає його вартості, тим самим не дотримуючись принципу співмірності заявлених вимог та вимог, що стосуються забезпечення позову.

Отже, відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин та норм процесуального права, суд дійшов до правильного висновку про відмову у забезпеченні позову в даній справі.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді