Справа № 161/1803/15-ц
Провадження № 6/161/476/16
У Х В А Л А

31 жовтня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

заявника ОСОБА_2,

стягувача -- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

26.10.2016 головний державний виконавець Другого ВДВС Луцького МУЮ ОСОБА_2 звернулася в суд з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4

Подання мотивує тим, що на виконанні у Другому ВДВС Луцького МУЮ перебуває виконавчий лист №161/1803/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 23 451,38 грн. та судового збору. 09.07.2015 відкрито виконавче провадження. У строк, встановлений для добровільного виконання, рішення суду боржником не було виконано. Рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти на які можна було б звернути стягнення у боржника відсутні.

При виході за вказаною у виконавчому листі адресою, з метою перевірки майнового стану боржника, провести виконавчі дії виявилося не можливим, двері ніхто не відчинив.

На виклики до ДВС ОСОБА_4 не зявляється, неодноразово було застосовано привід до боржника, однак і його виконати не вдалося, оскільки двері до квартири ніхто не відчиняв.

А тому, просила вирішити питання про примусове проникнення до квартири боржника за адресою: АДРЕСА_1.

Державний виконавець в судовому засіданні вимоги подання підтримала в повному обсязі. Просила дозволити проникнення до житла боржника для зясування його майнового стану. Суду пояснила, що фактично ОСОБА_4 зареєстрований за іншою адресою, однак проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення подання. Пояснила, що боржник фактично проживає за вказаною в поданні адресою.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про їх відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника повинна бути належним чином вмотивована.

Згідно зі ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Судом встановлено, що на виконанні у Другому ВДВС Луцького МУЮ перебуває виконавчий лист №161/1803/15-ц виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 06.07.2015 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 23 451,38 грн. боргу за договором позики та 243,60 грн. судових витрат по справі.

Виконавче провадження було відкрито постановою державного виконавця від 09.07.2015. В установлений строк, рішення суду боржником в добровільному порядку виконано не було. На виклики державного виконавця боржник до ДВС не зявляється.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем проводилися дії щодо виявлення коштів та майна боржника, на які можна звернути стягнення. Однак, такого майна не виявлено.

В звязку із неявкою боржника до ДВС, постановою від 26.08.2015 до нього застосовано примусовий привід. Згідно з рапортом дільничного інспектора Луцького МВ від 07.09.2015 його виконати не виявилося можливим, оскільки при неодноразовому виході за адресою: АДРЕСА_1, двері помешкання ніхто не відкрив.

Відповідно до положень ч. 2-5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч. 7 Закону України «Про виконавче провадження»).

За відомостями адресно-довідкового відділу УДМС України у Волинській області вбачається, що зареєстрованим місцем проживання боржника ОСОБА_4 є с. Бережанка Горохівського району. Крім того, боржник зареєстрований як приватний підприємець в Горохівському районі Волинської області.

З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що за ОСОБА_4 нерухомого майна на праві власності не зареєстровано.

Дані про те, хто є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутні.

До матеріалів подання державним виконавцем не додано доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_4 дійсно проживає за вищевказаною адресою та свідомо не допускає державного виконавця до квартири, також державним виконавцем не надано доказів про те, чи дійсно знаходиться майно або кошти боржника за вищезазначеною адресою.

А тому, надання дозволу на проникнення в житло за адресою зазначеною у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_2, може призвести до порушення прав власника даного нерухомого майна.

А тому, за відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування вимог подання, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 210, 376 ЦПК України, на підставі ст. 30 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 42 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_4 -- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій