Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.05.2015 року у справі № 625-15,-

встановив:

До Дніпровського районного суду міста Києва 18.11.2015 року надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 15.05.2015 року у справі № 625-15.

Вимоги заяви мотивує тим, що вказаним рішенням стягнуто з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 2 098 957,48 грн. та третейський збір у розмірі 24 271,99 грн.

Зазначає, що рішення третейського суду ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, є явно незаконним, не містить жодного обгрунтованого доводу та жодним чином не мотивоване, неповно з'ясовані обставини справи та винесене із грубим порушенням законодавства.

Участі у розгляді справи третейським судом ні він ні його представник не приймали, а тому про прийняте рішення третейським судом йому не було відомо до моменту ознайомлення його представника з матеріалами справи в Дніпровському районному суді м. Києва 06.11.2015 року про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Рішення третейського суду підлягає скасуванню з тих підстав, що він є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, у зв'язку з чим така справа не підвідомча третейську суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

ОСОБА_1 також у заяві просить поновити строк на оскарження рішення третейського суду.

В судове засідання заявник та представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник заявника ОСОБА_2 подала суду заяву про розгляд справи без її участі та додала пояснення, у яких додатково зазначила, що ОСОБА_1 жодних повідомлень про надходження рекомендованих листів з третейського суду не отримував та під час розгляду третейським судом справи, а саме у період з 09.03.2015 року по 03.10.2015 року перебував за межами України у Республіці Ангола.

Представником ПАТ «Укрсоцбанк» Гринчук С.Д. до суду подано письмові заперечення на заяву з посиланням на те, що заявником було пропущено строк звернення до суду із заявою про скасування рішення третейського суду, у матеріалах третейської справи наявні відповідні поштові реєстри, що свідчать про належне виконання третейським судом вимог Регламенту третейського суду щодо своєчасного направлення на адресу ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження у справі та інших процесуальних документів. Також представник ПАТ «Укрсоцбанк» вказує на те, що станом на дату укладення договору та на даний час ст. 6 Закону України «Про третейській суди» не містить заборони щодо передачі на розгляд третейським судам справ про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до положень ст. 389-4 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У клопотанні представника заявника про поновлення процесуального строку звернення до суду зазначено, що участі у розгляді третейським судом справи ні він, ні заявник не приймали, а тому про прийняте рішення третейським судом не було відомо до моменту ознайомлення представника з матеріалами справи в Дніпровському районному суді м. Києва 06.11.2015 року про видачу виконавчого листа за рішенням третейського суду.

На підтвердження викладених обставин представником заявника надано копію закордонного паспорта ОСОБА_1 з наявними відмітками у розділі візи про виїзд з України 09.03.2015 року та в'їзд в Україну 09.10.2015 року.

Судом також оглянуті матеріали третейської справи у яких наявні поштові конверти, що були адресовані ОСОБА_1, однак не отримані останнім з відмітками про їх повернення за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи зазначене суд вважає за можливе задовольнити клопотання представника заявника про поновлення встановленого законом процесуального строку звернення до суду, оскільки у спростування викладених обставин будь-яких доказів з боку представника позивача у третейській справі суду не надано.

Судом встановлено, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової 15, у складі третейського судді Білоконь Ю.М. 15 травня 2015 р. у справі № 625/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту у сумі 2 098 957,48 грн. та третейський збір у розмірі 24 271,99 грн.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник, просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки він є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

З матеріалів страви убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 2006/13-2.06/1053 від 22.12.2006 року (надалі по тексту - кредитний договір).

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 2006/13-2.06/1053 від 22.12.2006 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту для оплати придбання земельної ділянки, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 6.2 Кредитного договору № 2006/13-2.06/1053 від 22.12.2006 року.

При цьому суд враховує наступні обставини.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15.05.2015 року по справі № 625-15 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 15 травня 2015 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вказаною постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні зазначеної постанови від 02.09.2015 року Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Крім того, суд також приймає до уваги наступне.

Відповідно до умов кредитного договору № 2006/13-2.06/1053 від 22.12.2006 року, грошові кошти АКБ СР «Укрсоцбанк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 80 000 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

За викладених обставин заява знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.05.2015 року у справі № 625-15 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 травня 2015 року по справі № 625-15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя