Номер провадження: 22-ц/785/1193/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Гірняк Л.А.

суддів - Заїкін А.П.

- ОСОБА_2А

при секретарі - Томашевська К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Іллічіввський морський торгівельний порт» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2015 року, по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Іллічіввський морський торгівельний порт» про визнання наказу незаконним,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся з вказаним позовом до суду, який в ході розгляду справи неодноразово уточнював та просив постановити рішення, яким наказ директора Іллічівського морського торговельного порту № 322-О від 03.07.2014 року в частині постійного переміщення ОСОБА_3 робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків 3-го розряду відділу побуту з оплатою за штатним розкладом з 32-х годинним робочим тижнем визнати незаконним та скасувати.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у порушення законодавства та колективного договору підприємства його примусово переводять на неповний робочий час зі зменшенням заробітної плати у відсутності згоди працівника і профспілки.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2015 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено. Наказ директора Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт за № 322-О від 03.07.2014 р. в частині постійного переміщення ОСОБА_3 робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків 3 розряду відділу побуту з оплатою за штатним розкладом з 32-х годинним робочим тижнем визнано незаконним та скасовано. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт просить скасувати рішення суду від 05.02.2015 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права (ст. 32 КЗпП України), при цьому, суд неповно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному її розгляду, а тому рішення в частині задоволення позову не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.04.2015 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» відхилено. РішенняІллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Іллічіввський морський торгівельний порт» про визнання наказу незаконним залишено без змін.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, 02.06.2015 року ДП «ІМТП» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області суду від 05.02.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20.04.2015 року про відхилення апеляційної скарги ДП «ІМТП» і залишення рішення Іллічівського міського суду Одеської області суду - скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2015 року касаційну скаргу ДП «ІМТП» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20.04.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання учасники процесу не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

В силу ч.2 ст.305 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівника обмежено умовами трудового договору.

Судова колегія погоджується з таким судженням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Матеріалами справи встановлено, що 19.02.2014 року керівництвом порту виданий наказ № 110 Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту, яким з 01.06.2014 року створено структурний підрозділ Відділ побуту та ліквідовано структурний підрозділ Служба побуту (а. с. 29-30).

Відповідно до виписки з наказу № 322-О від 03.07.2014 року. ОСОБА_3 робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинків 4 розр. переміщено постійно з 03.07.2014 року робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків 3 розр. відділ побуту, з оплатою за штатним розписом, ст. 32 КЗпП України, 32-х годинним робочим тижнем, зі збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів ст. 114 КЗпП України режим роботи - денний з пятиденним роб. тижнем (а.с. 25,84).

З урахуванням зміни в організації виробництва і праці служби побуту, де працював позивач ОСОБА_3, були змінені істотні умови його праці (розмір оплати праці, режим роботи, встановлення неповного робочого часу, змінено розряд), на що ОСОБА_3 згоди не давав.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком районного суду, що наказ відповідача про зміну істотних умов праці ОСОБА_3 без його згоди є незаконним.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 16.12.2015 року по справі за №6-1778цс15, яка у відповідності до ч.2 ст. 214 та ст. 360-7 УПК України є обовязковими для всіх судів України.

Згідно ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У ч.2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я

Згідно копії повідомлення від 14.05.2014 року начальника соціальної служби та голів профспілкових організацій повідомлено про те, що відповідно до наказу від 19.02.2014 року № 110 Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту з 01.06.2014 року у службі побуту будуть проведені зміни в організації виробництва і праці шляхом реорганізації вказаного структурного підрозділу у відділ побуту із новим затвердженим штатним розписом (а. с. 81).

З даним повідомленням позивача було ознайомлено і ОСОБА_3 не надав своєї згоди на зазначене переведення (а. с. 80, 82).

Згідно п. п. 2.1.7, 2.1.9 колективного договору Іллічівського морського торгівельного порту (а. с. 38-40) адміністрація порту зобовязується: не проводити ціленаправлені скорочення працівників до тих пір, поки не будуть використані всі можливості для збереження робочих місць і до цього не змусить економічна ситуація в порту. В цьому випадку завчасно, не менше ніж за три місяці, повідомляти профспілки і вести з ними переговори по дотриманню прав і інтересів працівників, які підлягають до скорочення; встановлювати по узгодженню з профспілками у випадку відсутності або зниження обєму робіт неповний робочий час або неповний робочий тиждень з відповідною оплатою.

На підставі ст. 18 КЗпП України ці положення колективного договору є обовязковими для сторін трудового договору.

Адміністрацією порту було проведено консультації з профспілковими організаціями про заходи щодо запобіганню звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму, або помякшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення (а. с. 31, 78-79).

Із виписки з наказу № 322-0 від 03.07.2014 року на а. с. 25 слідує, що ОСОБА_3 робітник з комплексного обслуговування й ремонту будинків 3 відділу побуту розряду підлягає переміщенню постійно з 03.07.2014 року робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків 3 розряду відділу побуту з оплатою за штатним розписом (ст. 32 КЗпП України) з 32-х годинним робочим тижнем із збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів (ст. 114 КЗпП України).

Сторони та треті особи визнали, що ні працівник, ні профспілки не погоджувались на встановлення неповного робочого часу, на вивільнення працівників, що адміністрація не приймала заходи, передбачені ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 18, 21, 31, 32, 40, 49-2, 231, 232 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, задовольнив позовну заяву ОСОБА_3 та стягнув з відповідача на користь держави судові витрати.

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, задовольнивши позов ОСОБА_3

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у звязку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Тобто, на зміну істотних умов праці необхідна згода працівника, а в разі відсутності такої згоди трудовий договір припиняється за п.6 ст. 36 цього Кодексу.

Отже, з урахуванням зазначених норм власник не має право вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним протизаконне. Таким чином при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Доводи апеляційної скарги судова колегія не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до того, що позивача ОСОБА_3 було не переведено на іншу роботу, а переміщено на інше робоче місце, що не потребувало його згоди та до доведеності відповідачем зміни в організації виробництва і праці і у звязку з цим зміни істотних умов праці.

Проте, відповідно до матеріалів справи судом встановлено та не спростовано відповідачем, що позивач не погодився на зміну істотних умов праці, а за таких обставин, вищевказані доводи апеляційної скарги, не мають правового значення в даному випадку та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт необхідно відхилити, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_2