АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Половінкіна Н.Ю., Міцней В.Ф.

секретар Чубрей І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 грудня 2015 року,

встановила:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за по відсоткам за кредитним договором в сумі 1810 гривень 45 копійок.

Посилалося на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 30 січня 2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48 відсотків на рік на суму залишку заборгованості.

Внаслідок порушення своїх зобовязань у відповідачки станом 19 листопада 2015 року є заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 24 червня 2014 року по 19 листопада 2015 року в сумі 1810 гривень 45 копійок.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 грудня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_1 про стягнення боргу з пропуском строку позовної давності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Так, за змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до укладеного кредитного договору від 28 січня 2006 року ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в сумі 4 400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48 відсотків на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим у неї станом на 19 листопада 2015 року існує заборгованість по відсотками за період з 24 червня 2014 року по 19 листопада 2015 року в сумі 1810 гривень 45 копійок.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про те, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, пропустив строк позовної давності.

Враховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального прав, а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно застосував строк позовної давності, оскільки право позивача на отримання щомісячних платежів у вигляді процентів порушувалось. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.64).

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3 частини ІІ Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на картці (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця.

Згідно пункту 5.4. пункту 5 частини ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обовязкового платежу, здійснюється в наступного порядку:

- строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць;

- строк погашення кредиту в повному обємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Відповідно до положень статті 257 та частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та позовна давність, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).?

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізували свої право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного до говору і картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Згідно зі статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14дс 14 та від 12 листопада 2014 року № 6-167 цс 14, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Строк дії платіжної картки, яка була видана відповідачці, сплив в листопаді 2008 року(а.с.9).

Відповідно до умов кредитного договору та терміну дії картки банк 1 грудня 2008 року довідався про порушення свого права щодо повернення кредиту в повному обсязі.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28 липня 2015 року вбачається, що останній платіж на погашення суми заборгованості ОСОБА_1 сплатила 4 січня 2008 року в сумі 340 гривень (а.с.7-8).

Згідно частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов?язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, строк позовної давності за вимогою банку про повернення кредиту в повному обсязі перервався 4 січня 2008 року у звязку з наведеним вище та почався заново.

З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом у серпні 2015 року, тобто з пропуском визначеного законом трирічного строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: