16 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення розміру часток у загальній спільній власності та визнання права власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення розміру часток у загальній спільній власності та визнання права власності.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 28 квітня 2001 року по 10 листопада 2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. РішеннямСолом'янського районного суду м. Києва від
10 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року визначено з ОСОБА_4 За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонни придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 з документальним оформленням за
ОСОБА_5 Ураховуючи викладене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_4 просила відступити від рівності часток у праві власності та визнати за нею право власності на спірну квартиру в розмірі ѕ часток, а за відповідачем - ј частку.
РішеннямСоломʼянського районного суду м. Києва від 08 грудня

2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано в порядку поділу майна за ОСОБА_4 право власності на ѕ частки квартири АДРЕСА_1. Визнано в порядку поділу майна за

ОСОБА_5 право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Поділено в рівних ідеальних частках, в порядку поділу спільного майна подружжя, квартиру АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним по Ѕ частці указаної квартири. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та залишити в силі рішення Соломʼянського районного суду м. Києва від 08 грудня

2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, та відступаючи від рівності часток у власності на спірну квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні позивачки перебуває неповнолітня дитина сторін, а відповідач володіє на праві власності іншим житлом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із відсутності підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 квітня 2001 року, який розірвано рішенням Соломʼянського районного суду м. Києва від

10 листопада 2013 року. Сторони мають неповнолітнього сина

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, після розірвання шлюбу його батьків залишився на утриманні та вихованні матері. За час шлюбу,

у 2004 році, сторони за спільні кошти придбали у спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В силу положень ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно розʼяснень викладених в абз. 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,

встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив відсутність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та поділу спірного майна в рівних частках.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення розміру часток у загальній спільній власності та визнання права власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік