Провадження № 2/369/674/16
20.01.2016 рокуроку Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Нікушина В.В.,
за участю секретаря Сокиран І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки та договору дарування садового будинку недійсними, -
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки та договору дарування садового будинку недійсними.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 2013 року ОСОБА_1 на праві власності належали садовий будинок за НОМЕР_1 та земельна ділянка площею 0,2135 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, Шпитьківська сільська рада, садове товариство «Явір».
Зазначене майно належало Позивачу на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 01.06.2013 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.06.2013 року, посвідчених 01.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. за р. № 1051 та р. № 1050 відповідно.
Як зазначила Позивач, у 2014 році, вона під впливом тяжких обставин була вимушена здійснити відчуження вищезазначеного майна.
17 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування садового будинку за НОМЕР_1 та договір дарування земельної ділянки, посвідчені 17.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. за реєстровим номером 1038 та реєстровим номером 1041 відповідно.
Позивач зазначила, що укладення вищезазначених договорів не відповідало її реальній волі, оскільки вона під впливом тяжких обставин була вимушена оформити належну їй власність (садовий будинок та земельну ділянку) на ім'я своєї матерів - ОСОБА_2.
Так, її колишній чоловік - ОСОБА_3 був членом Партії регіонів до подій зими 2013 року - весни 2014 року займав високі посади. У 2014 році дуже гостро склалася політична ситуація у країні, мали місце непоодинокі випадки, коли майно членів Партії регіонів пошкоджувалось (підпали, проникнення до житла), або взагалі піддавалось знищенню. А оскільки Позивач має спільне прізвище з колишнім чоловіком, такі негативні наслідки могли поширитися і на неї та її власність (враховуючи, що жодних складнощів дістати інформацію щодо власників майна не виникає).
Тобто, саме з підстав побоювання за свою власність, своє життя і здоров'я та життя і здоров'я своїх дітей ОСОБА_1 вимушена була переоформити своє майно на свою матір ОСОБА_2.
При цьому сторони домовились, що приблизно через рік після укладення спірного договору (коли ситуація стабілізується та зникне загроза спричинення шкоди майну Позивача) Відповідач поверне майно ОСОБА_1.
Однак, не зважаючи на таку домовленість Відповідач відмовляється від її виконання.
Позивач зазначила, що договір дарування садового будинку за НОМЕР_1 та договір дарування земельної ділянки, посвідчені 17.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. за реєстрованим номером 1038 та реєстровим номером 1041 є недійсними, оскільки вчинені під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для Позивача умовах.
ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір дарування садового будинку під НОМЕР_1, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, садове товариство «Явір», укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 17.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. за реєстровим номером 1038; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2135 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, садове товариство «Явір», укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 17.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. за реєстровим номером 1038; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків -НОМЕР_3, паспорт НОМЕР_4, виданий Шевченківським РВ ГУ ДМС України в місті Києві 19.03.2014 року) судовий збір у розмірі 6 090 (шість тисяч дев'яносто) грн. 00 коп.
У судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не відомі.
Зі згоди представника Позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Як встановлено в судовому засіданні, з 2013 року ОСОБА_1 на праві власності належали садовий будинок за НОМЕР_1 та земельна ділянка площею 0,2135 га (кадастровий номер НОМЕР_2), розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинский район, Шпитьківська сільська рада, садове товариство «Явір».
Зазначене майно належало Позивачу на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 01.06.2013 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.06.2013 року, посвідчених 01.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левашовим О.Г. за реєстровим номером 1051 та реєстровим номером 1050 відповідно.
17 червня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування садового будинку за НОМЕР_1 та договір дарування земельної ділянки, посвідчені 17.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. за реєстровим номером 1038 та реєстровим номером 1041 відповідно.
Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом зазначених норм при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.
Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до вимог ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним, застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу.
З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не є вільним і не відповідає його внутрішній волі.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.
Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.
Як вбачається із матеріалів цивільної справи, колишній чоловік Позивача ОСОБА_3 був членом Партії регіонів до подій зими 2013 року - весни 2014 року займав високі посади, що підтверджується копією указу Президента України «Про призначення ОСОБА_3 Головою Державного агентства земельних ресурсів України» від 14.06.2011 року за № 662/2011 року та копією розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_3 з посади Голови Державного агентства земельних ресурсів України» від 23.03.2014 року № 265-р, отриманих з мережі Інтернет.
У 2014 році дуже гостро склалася політична ситуація у країні, мали місце непоодинокі випадки, коли майно членів Партії регіонів пошкоджувалось (підпали, проникнення до житла), або взагалі піддавалось знищенню. Вищезазначене підтверджується численними статтями із мережі Інтернет, наявними в матеріалах справи («ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10»).
А оскільки Позивач має спільне прізвище з колишнім чоловіком, такі негативні наслідки могли поширитися і на неї та її власність (враховуючи, що жодних складнощів дістати інформацію щодо власників майна не виникає).
Тобто, суд приходить до висновку, що у Позивача були обґрунтовані побоювання за свою власність, своє життя і здоров'я, у зв'язку з чим ОСОБА_1 вимушена була переоформити своє майно на свою матір ОСОБА_2.
Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що договори дарування садового будинку під НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 0,2135 га, розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, садове товариство «Явір» від 17.06.2014 року було укладено Позивачем ОСОБА_1 під впливом тяжкої обставини, а саме - напруженої та нестабільної соціально-політичної ситуації в державі, обґрунтованих побоювань за власне майно у зв'язку із політичним вибором колишнього чоловіка, і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення Позивача під час укладення спірних договорів не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, і за відсутності несприятливих соціальних факторів взагалі б не було укладено даних договорів.
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на Відповідача.
З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 203, 215, 219, 233, 717 Цивільного кодексу України, п. п. 19, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та керуючись ст.ст.4, 10, 11, 57-60, 209, 222-224 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки та договору дарування садового будинку недійсними - задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування садового будинку під НОМЕР_1, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, садове товариство «Явір», укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 17.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. за реєстровим номером 1038.
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,2135 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Шпитьківська сільська рада, садове товариство «Явір», укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 17.06.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Серпутько Т.С. за реєстровим номером 1038.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, паспорт НОМЕР_4, виданий Шевченківським РВ ГУ ДМС України в місті Києві 19.03.2014 року) судовий збір у розмірі 6 090 (шість тисяч дев'яносто) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.В. Нікушин

н