АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар: Дрозд Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Форзац» про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9296/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Форзац» (далі по тексту - ТОВ «Форзац») про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Визнано недостовірною і такою, що порушує честь, гідність ОСОБА_3 інформацію, поширену на сторінці 42 у випуску №1 (143)/2016 друкованого засобу масової інформації - журналу «Публичные люди», засновником якого є ТОВ «Форзац», а саме: «мой бывший тесть активно раздавал взятки».

Зобов'язано ТОВ «Форзац» спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_3, поширену на сторінці 42 у випуску №1 (143)/2016 журналу «Публичные люди», шляхом опублікування тим самим шрифтом резолютивної частини даного рішення суду на сторінці 42 у запланованому найближчому випуску журналу «Публичные люди» протягом місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили за рахунок ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ТОВ «Форзац» на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 929,20 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 Зазначає, що ОСОБА_2 не пам'ятає дослівно зміст свого інтерв'ю, зокрема щодо фрази, якої стосується заявлений позов. Також зазначає, що спірна інформація є оціночними судженнями та не обов'язково стосується саме ОСОБА_3, в зв'язку з чим у суду були відсутні підстави для задоволення позову. Звертає увагу на те, що судом було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення лінгвістичної експертизи.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник ТОВ «Форзац» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2, ОСОБА_3 забезпечили явку в судове засідання своїх уповноважених представників, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, увипуску №1 (143)/2016 друкованого засобу масової інформації - журналу «Публичные люди», засновником якого є ТОВ «Форзац», на стор. 40-43 булорозміщено інформацію під заголовком «СергейРыбалка: В борьбе с коррупцией у меня есть личный інтерес». Ця інформація має форму інтерв'ю з ОСОБА_2

На сторінці 42 у третьому абзаці розміщено текст такого змісту: «Ничего не нашли. Время от времени мы испытываем на себе «любовь» нашего коррумпированного государства на пару с моим бывшим тестем ОСОБА_3. Начиналось все с банальной семейной ситуации - мы с женой развелись. Пока я передавал имущество, вопросов ко мне не было. Потом мне запретили видеться с дочкой. Это особенно трудно, когда твои бывшие родственники имеют финансовые возможности и ездят в бронированных машинах с вооруженной охраной. Естественно, я пошел в суды, а это было еще при власти Януковича- март 2013 года. Чтобы лишить меня прав в воспитании ребенка, на меня завели ряд уголовных дел, в те времена меня обвиняли в спонсорстве Тимошенкои Кличко. Позже решили обвинить наши семейные компании в неуплате налогов. Когда это дело рассыпалось, а мой бывший тесть активно раздавал взятки силовикам, нам стали подбрасывать наркотики и оружие. Я думал, за 20 лет мы создали предприятие, которым все гордимся, честно вывели его на рынок - это торговые марки, которые знает вся Украина и 25 стран Евросоюза и Азии. А тут такие абсурдные обвинения! Мы были в шоке».

Вказана інформація була поширена ОСОБА_2, ТОВ «Форзац» шляхом опублікування у друкованому засобі масової інформації накладом 15 000 примірників та розміщена на інтернет-сторінці журналу «Публичные люди».

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Форзац» про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, в якій просив: визнати недостовірною і такою, що порушує його честь, гідність інформацію, поширену на стор. 42 у випуску №1 (143)/2016 журналу «Публичные люди», а саме: «мой бывший тесть активно раздавал взятки»; зобов'язати ТОВ «Форзац» та ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію про нього шляхом повідомлення тим самим шрифтом про ухвалене у цій справі судове рішення, включаючи публікацію тексту судового рішення, на стор. 42 у запланованому найближчому випуску журналу «Публичные люди» після набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 5 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Вказані вимоги мотивував тим, що поширена відповідачами інформація є недостовірною, такою, що порушує його немайнові права, зокрема, ганьбить його честь, гідність, завдає моральної шкоди.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що поширена відповідачами інформація про позивача є твердженням про факти, оскільки її достовірність може бути перевірена.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню Інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Положеннями ч.1 ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», визначено, що свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. п. 15, 19 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу і дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Дослідивши зміст інформації, поширеної ОСОБА_2 та ТОВ «Форзац» на стор. 42 у випуску №1 (143)/2016 журналу «Публичные люди», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна інформація є твердженням про факти, оскільки її достовірність може бути перевірена. Натомість відповідачами не було надано суду підтвердження того, що позивач «давав хабарі» або вчиняв інші правопорушення, які за змістом аналогічні даванню хабара, що підтверджує недостовірність спірної інформації.

При цьому, спірна інформація є негативною, оскільки з її змісту слідує вчинення позивачем суспільно небезпечного правопорушення, за яке тривалий час чинне законодавство України передбачало кримінальну відповідальність, зокрема протягом періоду, якого стосується спірна інформація, та справи щодо якого дотепер розглядаються судами в порядку кримінального судочинства та яке негативно сприймається громадськістю. Поширена відповідачами інформація створює негативну оцінку позивача в очах необмеженого кола осіб.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що спірна інформація завдає шкоди честі та гідності позивача та відповідно до положень ст. 277 ЦК України підлягає спростуванню та враховуючи положення п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України обґрунтовано стягнув з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до положень ч.3 ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» опублікування запису інтерв'ю допускається лише за згодою особи, яка дала інтерв'ю, а тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не пам'ятає дослівно зміст свого інтерв'ю, зокрема щодо фрази, якої стосується заявлений позов є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Колегією суддів було приєднано до матеріалів справи висновок експертного дослідження Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз №180/1 від 01 червня 2016 року в порядку ч.2 ст. 303 ЦПК України в якості нового доказу, оскільки такий не був наданий суду першої інстанції з поважних причин.

Натомість, вказаний висновок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд сам вправі надати оцінку поширеній інформації та відповідно до положень чинного законодавства дійти висновку про її достовірність або протилежне.

Крім того, зі змісту висновку експертного дослідження №180/1 від 01 січня 2016 року вбачається, що експерт, оцінивши весь текст інтерв'ю, а не оскаржувану частину, вийшов за межі доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

А.А. Пікуль