Номер провадження: 22-ц/785/3602/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я..,

ОСОБА_2,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання договору про розстрочку заборгованості за послуги водокористування недійсним, зобовязання скасувати нараховану заборгованість за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 29 квітня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, розрахунок послуг водокористування по земельній ділянці за вказаною адресою безпідставно проводився з розрахунку 150 кв.м площі поливу, що призвело до заборгованості станом на 1 січня 2015 року на суму 987,61 грн. Реагуючи на неодноразові звернення, представниками ТОВ «Інфокс» в особі філії було складно акт обстеження №000790 від 26 грудня 2014 року, яким зафіксовано площу поливу 30 кв.м. Позивач зазначила, що 29 січня 2015 року при укладенні між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та нею договору про надання послуг з водопостачання її примусили укласти договір №2 від 29 січня 2015 року про розстрочку заборгованості за послуги водокористування, що станом на 1 січня 2015 року становила 987,61 грн. Посилаючись на вказані обставини, підписання договору проти її волі, недотримання при укладенні договору вимог частини 3,5 статті 203 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просила на підставі частини 1 статті 215 ЦК України визнати недійсним договір №2 від 29 січня 2015 року про розстрочку заборгованості за послуги водопостачання та зобовязати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» скасувати як незаконну нараховану заборгованість в сумі 987,61 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2015 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, визнано недійсним договір про розстрочку заборгованості за послуги водопостачання, відмовлено у зобовязанні скасувати заборгованість в сумі 987,61 грн. (а.с.63-66).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.73-74).

В ході розгляду справи в загальному порядку позивач ОСОБА_3 підтримала заявлені вимоги та просила також стягнути судові витрати (а.с.57-58).

Відповідач ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» позов не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року в позові відмовлено (а.с.135-139).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно домової книги для реєстрації громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, була зареєстрована в будинку з 1976 року по день смерті у 2013 році, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована в будинку з 1978 року. 1/5 частку будинку було набуто у власність ОСОБА_4 на підставі укладеного з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 18 листопада 1975 року (а.с.92-93, 120-121).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 25 грудня 2003 року, ОСОБА_4 на підставі рішення Одеської міської ради від 11 липня 2003 року №1438-ХХІУ належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0378 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель», розташована по провулку Морському,1 в м. Одесі (а.с.100).

Згідно укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та абонентом ОСОБА_4 договору №10104/1-630 від 14 липня 2010 року на послуги водопостачання і водовідведення по провулку Морському, 1 в м. Одесі площа зелених насаджень, саду, огороду абонента зазначена 150 кв.м (а.с.53).

З інформації філії «Інфоксводоканал» договір на послуги водопостачання та водовідведення №10104/1 від 1 серпня 2006 року було укладено з ОСОБА_4 на підставі наданих абонентом документів, в договір було внесено інформацію щодо площі зайнятої садом та городом в розмірі 150 кв.м від попереднього землекористувача ОСОБА_5 (а.с.96, 97).

ОСОБА_4 померла 19 грудня 2013 року (а.с.99).

Відповідно до акту №000790 від 26 грудня 2014 року, складеного представниками філії «Інфоксводоканал» в присутності ОСОБА_3 в порядку реагування на заяви ОСОБА_3, площа зелених насаджень визначена рівною 30 кв.м (а.с.7, 8, 12).

Між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_3 укладено договір №2 від 29 січня 2015 року про розстрочку заборгованості за послуги водопостачання по провулку Морському, 1 в м. Одесі, за умовами якого суму заборгованості станом на 1 січня 2015 року, що виникла за період з січня 2012 року по вересень 2014 року в загальній сумі 987,61 грн., розстрочено на 24 місяці по 41,15 грн. в місяць (а.с.102-104).

Згідно укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_3 договору №10104/1-630 від 29 січня 2015 року на послуги водопостачання та водовідведення по провулку Морському, 1 в м. Одесі площа зелених насаджень, саду, огороду абонента зазначена 30 кв.м (а.с.14-15, 115-119).

Вимоги про визнання договору про розстрочку заборгованості за послуги водопостачання, зобовязання відповідача скасувати нараховану заборгованість заявлено з підстав укладення договору як правочину проти волі під впливом насильства всупереч норм матеріального права, що регулюють укладення договору.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з відповідності оскаржуваного договору положенням статей 626, 628, 638 ЦК України та, відповідно, дотримання передбачених частинами 1,3,5 статті 203 ЦК України загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та відсутності підстав для визнання договору як правочину недійсним згідно частини 1 статті 215 ЦК України. Проаналізувавши обставини щодо укладення договору під впливом насильства, на які посилалась позивач, суд дійшов висновку про недоведеність підстав визнання договору як правочину недійсним на підставі статті 231 ЦК України, що передбачає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом насильства. Відмовляючи в задоволенні вимог про зобовязання відповідача скасувати нараховану заборгованість, суд виходив з неправильно обраного способу захисту права, яке позивач вважав порушеним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно даних ТОВ «Інфокс» в особі філії абонент ОСОБА_5 як землекористувач земельної ділянки по провулку Морському, 1 в м. Одесі, потім абонент ОСОБА_4 як землекористувач, а з 2003 року як землевласник вказаної земельної ділянки сплачували послуги водокористування з урахуванням пільг із розрахунку 150 кв.м розміру ділянки під насадженнями, садом, городом. Акт обстеження земельної ділянки на предмет фактичного розміру такої під насадженнями, садом, городом складено 26 грудня 2014 року, в акті розмір ділянки зазначено рівним 30 кв.м. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку у власності за вказаною адресою знаходиться земельна ділянки площею 378 кв.м (0,0378 га). Таким чином, у період з січня 2012 року по вересень 2014 року розрахунок за послуги водопостачання проведено із розрахунку 150 кв.м площі ділянки під насадженнями, садом, городом.

ОСОБА_3 підписано з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»:

договір №2 від 29 січня 2015 року про розстрочку заборгованості за послуги водокористування, нарахованої за період з січня 2012 року по вересень 2014 року в сумі 987,61 грн. на 24 місяці;

договір №10104/1-630 від 29 січня 2015 року на послуги водопостачання та водовідведення по провулку Морському, 1 в м. Одесі, де площа зелених насаджень, саду, огороду абонента зазначена 30 кв.м.

Договір №2 від 29 січня 2015 року про розстрочку заборгованості у сенсі положень частини 1 статті 626 ЦК України є домовленістю між ОСОБА_3 та ТОВ «Інфокс» в особі філії, спрямованою на встановлення цивільного обовязку погасити заборгованість в узгоджений строк. За змістом статті 627 ЦК України принцип свободи договору дотримано, посилання ОСОБА_3 як сторони договору на те, що вона не була вільною в укладенні договору в силу визначення умов договору відповідно до типових, безпідставні, оскільки типові умови договору передбачені положеннями статті 630 ЦК України. Свобода договору полягає в можливості відступу від положень актів цивільного законодавства, якщо імперативність не випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, свобода договору має межі.

Договір №2 від 29 січня 2015 року про розстрочку заборгованості укладено з дотриманням вимог статей 628, 631 ЦК України. Договір укладено у письмовій формі, підписано його сторонами. За змістом положень статей 641, 642 ЦК України право зробити пропозицію укласти договір належить будь-якому учаснику цивільного обігу, відповідь на пропозицію укласти договір збігається з моментом укладення договору. Таким чином, та обставина, що пропозиція укласти договір розстрочки заборгованості виходила від ТОВ «Інфокс» в особі філії, не є доказом примушування до укладення договору, як то зазначає ОСОБА_3, підписання нею договору вказує на прийняття пропозиції, а не на дію, вчинену під впливом насильства.

Суд першої інстанції обгрунтовано виходив з недоведеності недійсності договору про розстрочку як правочину з підстав статті 231 ЦК України, ОСОБА_3 не надала суду належних та допустимих доказів, оцінка яких вказала б на укладення договору під впливом насильства.

Посилання ОСОБА_3 на неправомірність дій, бездіяльності відповідача, який безпідставно, згідно її доводів, нараховував плату за послуги із розрахунку 150 кв.м площі ділянки під насадження, який тривалий час не реагував на звернення (заяви, скарги) щодо неправильності розрахунку, вимагав надання документів на земельну ділянку під полив тощо не приймаються, оскільки в справі за позовом про визнання недійсним договору дії, бездіяльність відповідача не є предметом спору.

Зобовязання відповідача скасувати нараховану заборгованість не є правильним способом захисту, відтак, висновок суду першої інстанції в цій частині обгрунтований. Правильність розрахунку заборгованості зясовується у разі предявлення вимог про стягнення заборгованості за послуги водокористування, а такі вимоги наразі в даній справі не предявлено.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, його висновки відповідають таким, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права. Правові підстави для ухвалення нового рішення про задоволення вимог відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання договору про розстрочку заборгованості за послуги водокористування недійсним, зобовязання скасувати нараховану заборгованість залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

ОСОБА_2