Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання таким, що прийняв спадщину, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на Ѕ частку будинку у порядку спадкування за законом за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, в якому після уточнень просив визнати його таким, що прийняв спадщину після діда ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, визнати свідоцтво про право на спадщину, видане відповідачу державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Левенець Т.Ф. 06вересня 1995 року, визнати частково недійсним (в частині визнання права власності на Ѕ частку спірного будинку) та визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначав, що спірний будинок належав його діду - ОСОБА_9, в цьому будинку він проживав разом зі своєю матір'ю - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 року його мати ОСОБА_11 та дід ОСОБА_9 одночасно загинули в ДТП, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на спірний будинок. Він на момент смерті матері та діда проживав у спірному будинку і продовжував проживати, тобто фактично прийняв спадщину після смерті діда за правом представлення шляхом вступу у володіння спадковим майном. Через малолітній вік після смерті матері своїх спадкових прав не оформлював, лише у листопаді 2014 року дізнався, що його дядько ОСОБА_7 приховав наявність ще одного спадкоємця, і отримав свідоцтво про право власності на всю спадщину.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6 Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті діда ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_7 державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Левенець Т.Ф. 06 вересня 1995 року, в частині успадкування ним після смерті ОСОБА_9 Ѕ частки будинку АДРЕСА_1 Визнано за ОСОБА_6 у порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на Ѕ частку будинку АДРЕСА_1 що складається з житлового будинку під літ.«А», житловою площею 35,44 кв. м, загальною площею 53,84 кв. м з надвірними та господарськими спорудами: № 1-5 огорожа, І-ІІ мощення, розташованих на земельній ділянці площею 557 кв. м.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідносвідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17 грудня 1962 року був ОСОБА_9 - дід позивача та батько відповідача. ОСОБА_9 з 1946 рокуперебував у шлюбі з ОСОБА_12. ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивача ОСОБА_11 та дід ОСОБА_9 одночасно загинули в ДТП. У зв'язку зі смертю ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належний йому спірний будинок. На час смерті спадкодавця були живими його дружина ОСОБА_12, син ОСОБА_7 (відповідач) та внук ОСОБА_6 (син померлої доньки ОСОБА_11, позивач).

На момент смерті матері та діда позивачу було 7 років. Батько позивача - ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. На час смерті батька позивачу було 13 років. 13 червня 1996 року рішенням виконавчого комітету Ленінської райради народних депутатів №133/10 було встановлено опіку над неповнолітнім ОСОБА_6, опікуном призначено його дядька (брата матері) відповідача ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_12 За життя вона не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_9, у встановлений законом строк звернувся лише його син ОСОБА_7, якому було видано свідоцтво про право власності на усе спадкове майно після смерті ОСОБА_9 Дружина померлого спадкодавця протягом 6 місяців заяви про відмову від спадщини, у тому числі на користь відповідача, не подавала, із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному подружньому майні не зверталася. Поза межами шестимісячного строку, а саме - 02 червня 1995 року від ОСОБА_12 до нотаріальної контори надійшла заява, в якій вона повідомила нотаріуса про свою обізнаність щодо відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, щодо видачі свідоцтва про право власності відповідачу, а також про те, що вона на спадщину та на частку у спільному подружньому майні претензій не має.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що коли протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Тобто, особи, які померли в один день, а у даній справі в однаковий час доби при ДТП, вважаються такими, що померли одночасно, а тому не закликаються до спадкування після смерті один одного. Оскільки дід та мати позивача померли в один день, до ОСОБА_6 не могло перейти і право на прийняття спадщини після діда (у порядку представлення).

Із такими висновками, що узгоджуються із правильним застосуванням норм матеріального права, погоджується колегія суддів.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого; до числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Особи, кожна з яких могла б стати спадкоємцем після смерті іншої, які померли протягом однієї доби, є комморієнтами.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Особи, які померли в один і той же день (незалежно від часу смерті), не спадкують одна після другої.

Таким чином, між комморієнтами, які померли у межах однієї календарної доби, спадкового правонаступництва не виникає. Послідовність і розрив у часі (у межах однієї доби) між моментами їхньої смерті для цілей спадкування значення не мають, тобто до того з комморієнтів, який помер хоча і пізніше спадкодавця, але протягом тієї ж доби, право на прийняття спадщини не переходить. Оскільки ніхто з них не став спадкоємцем після смерті іншого, спадщина відкривається одночасно і переходить окремо до кожного з їх власних спадкоємців.

Встановивши ті обставини, що дід та мати позивача померли одночасно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у ОСОБА_6 не виникло право на спадкування після смерті діда на підставі ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР за правом представлення.

Скасовуючи ухвалене згідно із законом рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24 червня 1983 року № 4 стосується виключно спадкового правонаступництва між комморієнтами, які померли в межах однієї календарної доби. Тоді як спадкування за правом представлення не залежить від спадкового правонаступництва між комморієнтами, оскільки спадкоємець, який помирає одночасно зі спадкодавцем, не спадкує його майно, але діти цього спадкоємця (внуки спадкодавця) за правом представлення виступають як безпосередні та самостійні спадкоємці майна спадкодавця, а не як спадкоємці тих осіб, які вони представляють. Право на спадщину виникло у позивача не у зв'язку з тим, що право на спадкове майно перейшло до його матері, а тому, що її немає в живих на час відкриття спадщини після смерті діда позивача, тобто відповідно до правил ст. 529 ч. 2 ЦК УРСР 1963року.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на неправильному застосуванні ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР, оскільки мати позивача померла не раніше діда, а одночасно з ним, що унеможливлює спадкування ОСОБА_6 після діда у порядку представлення.

Апеляційний суд правильно зазначив, що право на спадкування за правом представлення у ОСОБА_6 виникло після смерті баби - ОСОБА_12 Разом з тим, такими обставинами ОСОБА_6 позовні вимоги не обґрунтовував, а тому суд апеляційної інстанції врахував частку ОСОБА_6 у спадкуванні після смерті баби з перевищенням повноважень, визначених ст. ст. 11, 303 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та відповідно до ст. 339 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2016 року скасувати, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик