АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 648/2869/15-ц
Номер провадження: №22-ц/791/254/16 року Головуючий в І інстанції С.Б. Сімчук
Категорія ОСОБА_1 Вербицька
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Л.І.Вербицької

Суддів:І.А.Капітан, ОСОБА_2

ОСОБА_3 Гуров

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 посилаючись на те, що у належному йому на праві власності житловому будинку зареєстрована відповідачка, яка з травня 2013 року в ньому не проживає. Оскільки відповідач не приймає участі у витратах по утриманню будинку просив визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком №4 по вул. Радянська в с. Правдине Білозерського району Херсонської області.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони з 1993 року по 2013 рік проживали однією сімєю та вели спільне господарство і житловий будинок було придбано під час спільного проживання. При цьому суд керувався ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки до них суд дійшов в порушення вимог процесуального і матеріального закону, що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового.

Як вбачається з заявлених позовних вимог підставою позову є норма матеріального закону передбачена ст. 71 ЖК України та ст. 391 ЦК України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а відповідачка не проживає в будинку більш ніж шість місяців, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку, не є членом його сімї, а тому втратила право користування будинком.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлюючи факт проживання сторін однією сімєю, а також обставини щодо придбання будинку під час спільного проживання, суд не звернув уваги на те, що зазначені обставини не стосуються предмету спору, а тому не можуть бути встановлені згідно ч.1 ст.11 ЦПК України. Крім того, суд самостійно всупереч цієї норми процесуального закону змінив підстави позову та послався на ст. 405 ЦК України, яка позивачем не заявлялася.

Заявлена позивачем підстава для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до спірних правовідносин не може бути застосована, оскільки регулює питання щодо користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду, а житловий будинок щодо реєстрації відповідачки в якому, виник спір, належить позивачу на праві приватної власності.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні позову слід відмовити, оскільки заявлені позивачем підстави спірні правовідносини не регулюють.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, ст.71 ЖК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий Л.І. Вербицька

Судді І.А. Капітан

ОСОБА_2