Номер провадження: 22-ц/785/3143/16
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Ярахмедові Є.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року по цивільній справі за клопотанням представника ОСОБА_2 - Тропанець Лариси Семенівни про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,

встановила:

05 листопада 2015 року представник стягувача ОСОБА_2 - Тропанець Л.С. звернулась до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург від 27 січня 2014 року, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто у якості відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - 261000 рублів, грошову компенсацію моральної шкоди - 200000 рублів, витрати на оцінювача - 3100 рублів, витрати на оплату державного мита - 4718,20 рублів та витрати на оплату послуг представника - 21700 рублів.

У зв'язку з тим, що боржник ОСОБА_4 мешкає на території України рішення Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург Російської Федерації від 27 січня 2014 року не виконується.

Представник стягувача ОСОБА_2 - Тропанець Л.С. в судому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Боржник ОСОБА_4 та його представник - ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_4 був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі через те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи Красносільським районним судом м. Санкт-Петербург.

Ухвалою суду в задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - Тропанець Лариси Семенівни про надання дозволу на примусове виконання рішення Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург від 27 січня 2014 року - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової, якою задовольнити клопотання представника ОСОБА_2 - Тропанець Л.С. про надання дозволу на примусове виконання рішення, при цьому посилається на порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 312 ч.1 п.1 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої

інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу та залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням вимог закону.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Рішенням Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург від 27 січня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ТОВ «Група Ренесанс Страхування», ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди та компенсації моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Зазначеним рішенням з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуто у якості відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - 261000 рублів, грошову компенсацію моральної шкоди - 200000 рублів, витрати на оцінювача - 3100 рублів, витрати на оплату державного мита - 4718,20 рублів та витрати на оплату послуг представника - 21700 рублів. Рішення набрало законної сили 04 березня 2014 року (а.с. 6-10). На підставі зазначеного рішення 22 травня 2014 року видано виконавчий лист, строк пред'явлення до виконання якого три роки (а.с.11-14).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1, виданого Саратським РС ГУДМС України в Одеській області 02 листопада 2013 року, та відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, з 03 серпня 2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26, 36).

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України" від 24 грудня 1999 року № 12 роз'яснено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Пункт б ст.55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної у м. Мінську 22 січня 1993 року, учасницями якої є, у тому числі, Україна та Російська Федерація, встановлює, що у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

У відповіді за № 251 від 19 жовтня 2015 року Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург на запит адвоката Тропанець Л.С. зазначено, що відповідач ОСОБА_4 належним чином повідомлявся про дати судових засідань, судові повістки надсилалися за місцем його реєстрації, однак, повертались за закінченням строку зберігання, в судові засідання не з'являвся (а.с.16).

На думку колегії суддів, повернення повістки за закінченням строку зберігання не є належним сповіщенням сторони. Такої ж позиції дотримується і суд касаційної інстанції у своїх ухвалах з такого ж приводу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_4 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості приймати участь у судових засідання Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ТОВ «Група Ренесанс Страхування», ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди та компенсації моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання правильно було відмовлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм процесуального права, які привели до неправильного вирішення клопотання.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали районного суду не основані на законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.2 п.1, 312 ч. 1 п. 1, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков