Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №337/653/16 Головуючий у 1 інстанції: Курбатова О.М.
Провадження № 22-ц/778/3472/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

ОСОБА_2, при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ОСОБА_3) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі кредитного договору від 02.07.2013 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4, остання отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.01.2016 року має заборгованість у розмірі 17463,86 грн.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 17463,86 грн. та судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідачем надані заперечення на спростування доводів апеляційної скарги. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку ОСОБА_5, ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що кредит відповідачу не надавався, кредитний договір не укладався, ОСОБА_4 не брала на себе зобовязання повернути грошову суму та сплатити проценти.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів встановила, що рішення суду першої інстанції не є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин на підтвердження вимог і заперечень та належного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права.

Колегія суддів вбачає підстави для застосування для вирішення справи таких норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Судова колегія вбачає, що відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг приєдналася до договору приєднання та погодилася з його умовами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Позивачем на підтвердження факту укладення кредитного договору наданий такий належний та допустимий доказ укладення відповідачем з Банком кредитного договору як анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВТБАНКУ (а.с.7).

В заяві-анкеті ОСОБА_4 особисто підписала наступне: «Я згодна з тим, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом роздрукування з сайту…Умови та Правила надання банківських послуг розташовані на офіційному сайті Банку…Я зобовязуюсь виконувати вимоги Умов та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПРИВАТБАНКУ…»

Отже, при укладенні договору сторони керувались приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якими укладений між сторонами у справі договір є договором приєднання, умови якого встановлені банком у Памятці клієнта, Умовах та правилах надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010р., Тарифах, до яких приєдналась відповідач.

Згідно з п.п. 1.1.3.2.3., 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 2.1.5.7. Умов та Правил надання банківських послуг: після отримання Банком заяви він приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту; клієнт надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку; клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт; підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно п.1.1.4. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт Банку завірив у тому, що договір укладений належним чином.

Клієнт зобовязався за умовами Тарифів щомісячно в строк до 25 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати платежі на погашення заборгованості за кредитним лімітом, а розмір мінімального щомісячного платежу складає 7% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 50 грн.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідач отримала кредитну картку «Універсальна», фото якої надала до матеріалів справи (а.с.67-68). Строк дії картки серпень 2016р.

Банком наданий розрахунок заборгованості за договором, укладеним 02.07.2013р. з ОСОБА_4, яким належним чином підтверджено, що при видачі картки кредитний ліміт встановлений не був, 14.07.2013р. був встановлений кредитний ліміт 2400грн., збільшений до 3100грн., яким ОСОБА_4 користувалася, отримуючи гроші з кредитної картки.

Внаслідок невиконання зобовязань за кредитним договором у ОСОБА_4 утворилася заборгованість, яка станом на 31.01.2016р. складається з: 2184,67грн. заборгованості за кредитом, 11271,39грн. заборгованості за процентами, 500грн. фіксований штраф за порушення зобовязань та процентна складова 672,80грн.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг процентна складова штрафу становить 5% від суми заборгованості.

Сума заборгованості становить 13456,06грн. (2184,67+11271,39). 5% дорівнює 672,80грн.

У вказаній частині позовні вимоги та доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Стягненню з відповідача на користь Банку підлягає: 2184,67грн. заборгованість за кредитом, 11271,39грн. заборгованість за процентами, 500грн. фіксований штраф за порушення зобовязань та процентна складова 672,80грн., що разом складає 14628,86грн.

В частині вимог про стягнення 2700грн. пені та комісії позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

З наданого Банком в якості доказу розміру позовних вимог розрахунку заборгованості (а.с.6) вбачається відображення розміру заборгованості сукупно за комісією та пенею. При цьому суми пені та комісії не відокремлені. Нарахування за цією складовою відбувалося з 01.09.2013р. до 31.01.2016р. Відповідачем подано заяву про пропуск позивачем строку позовної давності за пенею (а.с.52).

Згідно п.1. ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

У порядку ч.4 ст.10 ЦПК України представнику позивача під час апеляційного розгляду справи було розяснено право надати відомості щодо розміру пені (без комісії) за один рік, від чого остання відмовилася.

Позивач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобовязують його доводити свої вимоги переконливими, належними та припустимими доказами, не надав доказів наявності та розміру пені за договірними зобовязаннями відповідача, окремо від нарахованої комісії.

Оскільки Банком наданий такий доказ як розрахунок заборгованості, то колегія суддів виходить з цього доказу, в якому за підсумком заборгованості така складова, як пеня не вказана (а.с.6 зв.).

Фактично позивач вимагає від суду дійти висновку щодо розміру заборгованості за пенею не на доказах, яких він не надав, а на припущеннях, які суд, на його думку, має зробити самостійно, всупереч ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яка визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно, суд не має підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені та комісії у звязку із недоведеністю розміру цієї складової позовних вимог окремо за кожним елементом, що унеможливлює вирішення питання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог про стягнення пені та унеможливлює самостійне визначення розміру цих складових через ненадання Банком належних доказів.

В силу ст.88 ЦПК України стягненню на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2425грн.

Розрахунок проведений таким чином: судовий збір сплачений позивачем у сумі 2893,80грн (а.с.1, 107), позов задоволений на 83,8%, відповідно судовий збір відшкодовується у розмірі 83,8%, що становить 2425грн.

Заперечення відповідача проти позову, які стосуються думки, щодо відсутності факту укладання кредитного договору не мають свого підтвердження з підстав, наведених у даному рішенні.

Заперечення відповідача проти позову в частині того, що кредитний договір вона вважає недійсним не можуть братися до уваги, оскільки в силу ст.204 ЦК України колегія суддів виходить із встановлений даною нормою матеріального права презумпції правомірності правочину, який не оспорений, недійсним не визнаний.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції не врахував, що обставини на підтвердження позову у вищевказаній частині доведені належним чином, а заперечення відповідача не ґрунтуються на законі. Наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення такого змісту.

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК»:

1) заборгованість за кредитним договором б/н від 02.07.2013р. у розмірі 14628,86грн.

2)витрати зі сплати судового збору у сумі 2425грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: