АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Концерну «Військторгсервіс» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року в справі за позовом Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року Концерн «Військторгсервіс» пред»явив вказаний позов до відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що майновий комплекс загальною площею 4544,30 кв.м, куди входить гуртожиток площею 701,1 кв.м, розташований в АДРЕСА_1, належить Державі Україна відповідно до свідоцтва про право власності від 20 грудня 2004 року серія НОМЕР_1. Вказане нерухоме майно перебуває в сфері управління Міністерства оборони України та знаходиться на балансі Концерну «Військторгсервіс».

ОСОБА_2 з 01 грудня 1999 року по 12 червня 2000 року перебував у трудових відносинах з Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України,а з 01 березня 2006 року по 04 травня 2012 року працював у Концерні «Військторгсервіс».

В зв»язку з трудовими відносинами ОСОБА_2 було надано кімнату для тимчасового проживання.

Посилаючись на те, що адміністрацією концерну та відповідного профспілкового комітету рішення про надання відповідачу житлової площі у вказаному гуртожитку не приймалося, ордер на вселення йому не видавався,04 травня 2012 року його було звільнено з посади заступника начальника юридичної служби Концерну «Військторгсервіс» за прогули без поважних причин, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України,позивач просив виселити відповідача з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що суд не надав правильної оцінки обставинам справи та не застосував норму матеріального права, яка регулює правовідносини, що виникли між сторонами, помилково пославшись на ст.125 ЖК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи,колегія суддів вважає ,що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що відповідач з 01 грудня 1999 року по 28 лютого 2006 року перебував у трудових відносинах з Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України,а з 01 березня 2006 року був переведений до Концерну «Військторгсервіс», де пропрацював по 04 травня 2012 року на посаді заступника начальника юридичної служби.

У в зв»язку з трудовими відносинами його було поселено у кімнату в гуртожитку розташованому по АДРЕСА_1 і зареєстровано у цьому ж гуртожитку 04.05.2012 року.

Відповідно до наказу генерального директора Концерну «Військторсервіс» №47-а від 04.05.2012 року відповідача було звільнено з займаної посади за прогули без поважних причин згідно з п.4 ст.40 КЗпП України.

Після неодноразових уточнень позовних вимог,позивач, посилаючись на звільнення відповідача зі займаної посади за порушення трудової дисципліни,просив виселити його з гуртожитку,без надання іншого жилого приміщення з підстав,передбачених ст.132 ЖК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд встановив і виходив з того,що відповідач не може бути виселений з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення з підстав передбачених ст.132 ЖК України,оскільки він пропрацював у відповідача більше 10 років і дана норма містить перелік осіб, які не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу,а саме: осіб, які пропрацювали на підприємстві,в установі,організації, що надали їм службове приміщення,не менше як десять років.

Крім того, відповідно до довідки форми А від 04.05.2012 року його було зареєстровано за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 -гуртожиток Концерну «Військторсервіс» і ця реєстрація не визнана незаконною.

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами, а доводи апеляційної скарги вказаний висновок не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність підтверджень щодо надання відповідачу кімнати в гуртожитку в установленому законом порядку, тобто за спільним рішенням адміністрації , на той час Головного управління торгівлі Тилу міністерства оборони України та профспілкового комітету та вселення його за спеціальним ордером, в даному випадку не впливають на правильність рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не заперечує факту надання відповідачу кімнати у гуртожитку в зв»язку з трудовими відносинами з Головним управлінням торгівлі Тилу Міністерства оборони України та подальшим його переведенням на роботу в Концерн «Військторгсервіс», постійне його проживання в гуртожитку з 2000 року та його реєстрацію в ньому 04.05.2012 року.

Відповідач в запереченнях проти позову вказував,що за клопотанням керівника Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України у квітні 2000 року керівництво Військторгу №418(підпорядкований ГУТТ МО України) своїм розпорядженням за погодженням з профспілкою вказаного підприємства, яке було оформлено протокольним рішенням, надало йому,його дружині ОСОБА_3 та пасинку-ОСОБА_4. жилу площу в кімнаті АДРЕСА_1,на підставі чого він та його сім»я поселилася в цей гуртожиток.

Вказані заперечення не спростовані позивачем належними та допустимими доказами.

Крім того, в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги відповідач пояснив, що його реєстрація в гуртожитку відбулась за ініціативою адміністрації концерну,що позивачем також не спростовано і до цього часу реєстрація відповідача у гуртожитку ним не оспорена в порядку передбаченому законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з підстав, за яких заявлений позов, при встановлених судом обставинах, відповідач не може бути виселений з вказаного гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

В зв»язку з чим рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Концерну «Військторгсервіс» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -