АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/858/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Щербата Г.Р.
Провадження № 22-ц/789/1260/16 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Перкова Георгія Олександровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ "Євролізинг Україна") про визнання недійсним договору фінансового лізингу №001877 з додатками від 15 червня 2015 року та стягнення 107 250 гривень сплачених авансового та частково адміністративного платежів за вказаним договором.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу №001877 від 15 червня 2015 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2. Стягнуто із ТОВ «Євролізинг Україна» (, МФО 380805, розрахунковий рахунок № 9, відкритий в АТ «Райфайзен Банк Аваль, м. Київ) на користь ОСОБА_2 107 250 (сто сім тисяч двісті п`ятдесят) гривень сплаченого авансового та частково адміністративного платежів за договором фінансового лізингу №001877 від 15 червня 2015 року та 275 грн. 60 коп. судових витрат по справі.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ "Євролізинг Україна" подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що судом не враховано факт відкриття провадження по справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а отже були всі підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду та для закриття провадження у справі, чого судом першої інстанції зроблено не було. Вважає, що витребування безпідставно одержаних грошових коштів згідно зі ст.1212 ЦК України з відповідача, як юридичної особи, позивачем, як фізичною особою, мала б розглядатись судом як самостійна вимога, наслідком якої є ухвала про непідсудність справи цьому суду. Наголошує, що момент виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно із п.1.7.Договору щодо придбання предмету лізингу ще не розпочався, на що суд уваги не звернув. Крім того, ураховуючи природу непрямого договору лізингу, на момент укладення договору у лізингодавця відсутній документ про реєстрацію транспортного засобу, власне, як і сам транспортний засіб, то нотаріальне посвідчення договору без придбання лізингодавцем предмету лізингу унеможливлюється. Особа, яка подала апеляційну скаргу, підкреслює, що нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не є необхідним, виходячи з положень "Примірного договору фінансового лізингу", а також з ряду ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Також суд не звернув уваги на те, що штрафні санкції за одностроннє розірвання лізингоодержувачем договору діють не увесь строк дії договору, а лише до моменту отримання ним транспортного засобу. Зважаючи на те, що позивач не подавав заяви про зміну умов договору або виключення таких з договору, їх не можна розглядати як несправедливі. Зазначає, що законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачем в односторонньому порядку, що не дослідив у своєму рішенні суд першої інстанції, порушивши при цьому норми матеріального права.

Колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити у відсутності осіб, які беруть участь у справі, які, будучи належно повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. З урахуванням наведеного та у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 15 червня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу №001877. За умовами цього правочину лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме: автомобіль марки «ЗАЗ Vida», а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу і сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 1 до договору) та починається з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмету лізингу. Лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та його продавця (постачальника) і несе пов'язані із цим ризики. Продавцем (постачальником) транспортного засобу є особа, що, як правило, зазначається у специфікації. Пунктом 1.4 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець. Лізингодавець має право в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору (зокрема п.3.2.6.) розірвати його. При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати першого авансового платежу (вартість предмета лізингу - 7722,00 євро, відсоток платежів - 50,00%, авансовий платіж - 3861,00 євро, щомісячний платіж - 321, 75 євро, адміністративний платіж (10%) - 772, 20 євро, комісія за передачу (3%) - 231, 66 євро).

За умовами договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Відповідно до квитанції №П1487134К від 15 червня 2016 року та на виконання вищевказаного договору фінансового лізингу №001877 ОСОБА_2 на рахунок ТОВ "Євролізинг Україна" було перераховано грошові кошти в розмірі 107250 грн., що еквівалентно 4290 євро на час перерахування коштів, які згідно п.9.7 договору є авансовим та частково адміністративним платежами за даним договором.

Згідно з умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Відповідно до додатку №1 до договору фінансового лізингу розмір адміністративного платежу становить 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 772,20 євро.

Відповідно до пункту 3.2.7 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу й у разі необрання нового предмета лізингу лізингоодержувачем протягом року. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах пункту 12.1 цього договору, що стосуються обсягу повернення коштів.

При цьому, згідно з пунктом 12.1 договору лізингодавець повертає лізингоодержувачу лише 60 % авансового платежу, а 40 % утримує як штраф за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж у такому випадку поверненню не підлягає.

Додатком №2 до договору фінансового лізингу визначено вартість предмета лізингу, яка становить - 193 050 грн. 00 коп.

Гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, визначений на дату укладення договору, може змінюватися в разі зміни обмінного курсу євро до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу в продавця (пункт 8.3).

Усі планові платежі здійснюються лізингоодержувачем відповідно до умов, визначених у додатках 1, 3 до договору фінансового лізингу. Планові платежі зараховуються лізингодавцем згідно з обмінним курсом євро до української гривні на дату фактичного зарахування платежу на рахунок лізингодавця (пункт 8.5).

За змістом указаних пунктів договору розмір лізингової плати може змінюватися залежно від зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

За невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 40 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченого адміністративного платежу (пункти 3.2.7, 12.1 договору).

Відповідно до частини другої ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень ст.692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно з вимогами ст.ст. 638, 655, 691 ЦК України.

Відповідно до п.10.4 договору в разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення договору сторони домовились та беруть на себе зобов'язання до купівлі транспортного засобу підписати додаток 3 до цього договору із установленням щомісячних платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі. При цьому згідно з п.4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (додаток 3 до договору), який сторони зобов'язані підписати до моменту підписання акта приймання-передачі. Таким чином, на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача.

Відповідно до п.1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За такими зобов'язаннями відповідає продавець. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу (ст. 808 ЦК України).

Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

За положеннями цієї статті адміністративний платіж не належить до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідач не обґрунтував співмірності розміру адміністративного платежу (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

Крім того, достроково погасити лізингові платежі можна не раніше ніж через 12 (дванадцять) календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми дострокового погашення (п. 10.14).

В силу ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.6 ст.13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав зазначених вимог, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно ст.27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно із ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За положенням ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Проаналізувавши норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», слід дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №001877 від 15 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 і ТОВ "Євролізинг Україна", нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингоодержувача вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Несправедливими згідно із ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Спірний договір фінансового лізингу №001877 від 15 червня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та ОСОБА_2 не було нотаріально посвідчено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору про фінансовий лізинг обмежують права позивача як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача і є несправедливими, а також, що наявні порушення щодо відсутності нотаріального посвідчення спірного договору, у зв'язку з чим такий договір є нікчемним.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення грошових коштів у вигляді сплаченого авансового та частково адміністративного платежів за вказаним договором підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Колегія суддів не зважає на посилання відповідача щодо обов'язку суду першої інстанції закрити дане провадження, оскільки повторний розгляд справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, є неможливим. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі. Як вбачається із матеріалів справи, на розгляді у суді перебувала справа №598/894/15-ц за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про стягнення безпідставно одержаних коштів згідно зі ст.1212 ЦК України. Відтак, суд першої інстанції вірно встановив, що позов, який перебував у провадженні суду не був тотожним даному позову, у зв'язку з чим закриття провадження у даній справі з підстав, передбачених п.3 ч.2 ст.122 ЦПК України, не допускається.

Такими, що не заслуговують на увагу є доводи апеляційної скарги щодо належного ознайомлення ОСОБА_2 з умовами договору, а відтак, неподачі ним заяви про зміну умов договору або виключення таких з договору, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач не мав реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами, зважаючи на їх непрозорість, а перерахування 107250 грн. на адресу відповідача 15.06.2015 року, тобто в день підписання договору, свідчить цьому підтвердженням.

Правильним є і висновок суду першої інстанції щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу у зв'язку з його правовою природою змішаного договору, а звідси, включенням елементів договору найму транспортного засобу. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові №6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Перкова Георгія Олександровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" відхилити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун