Провадження № 22-ц/783/1197/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Мікуш Ю.Р., Тропак О.В.

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Львівського комунального підприємства «Княже місто», Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобовязання до вчинення дій,-

встановила:

У вересні 2014 року позивач Галицька РА ЛМР звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, з участю третіх осіб ЛКП «Княже місто», Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, просив зобовязати відповідача за власні кошти демонтувати самовільно здійснену прибудову та привести квартиру № 10 на вул.Томашівського, 6 у м. Львові до попереднього стану.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, проживаючи в квартирі № 10 на вул.Томашівського, 6 в м. Львові, без відповідного на те дозволу, здійснила прибудову до кв.№ 10 на вул. Томашівського, 6 у м. Львові. 30.04.2014 року головою Галицької районної адміністрації ЛМР прийнято розпорядження № 145, яким зобовязано ОСОБА_4 за власні кошти демонтувати самовільно здійснену прибудову та привести квартиру № 10 на вул.Томашівського, 6 у м. Львові до попереднього стапу. Однак, дане розпорядження відповідачем не виконано, про що 10.07.2014 року комісією ЛКП «Княже місто» складено акт.Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 рокуу задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, з участю третіх осіб Львівського комунального підприємства «Княже місто», Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про зобовязання до вчинення дій відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача Галицької РА ЛМР, вважає таке незаконним, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що будинок № 6 на вул. Томашівського перебуває у відданні Львівської міської ради, де у кв. № 10 зареєстрована ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5

Апелянт в хронологічному порядку наводить юридичні факти, які стосуються спірної прибудови та приведення квартири № 10 на вул. Томашівського, 6 у м. Львові до попереднього стану, які відповідно закінчуються прийняттям розпорядження голови Галицької районної адміністрації ЛМР від 30.04.2014 року № 145, яким затверджено висновок міжвідомчої комісії та зобовязано ОСОБА_4 за власні кошти демонтувати самовільно здійснену прибудову та привести квартиру № 10 на вул. Томашівського, 6 у м. Львові до попереднього стану, а також ОСОБА_1 ЛКП «Княже місто» від 10.07.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 відмовляється добровільно виконати це розпорядження.

Звертає увагу на те, що відповідачу земельна ділянка у встановленому законом порядку надана не була, крім цього самовільно здійснена прибудова порушує права інших мешканців будинку, обмежує їхні права щодо користування прибудинковою територією.

Крім цього, відповідач порушила вимоги ЗУ «Про охорону культурної спадщини», оскільки будинок № 6 на вул. Томашівського у м. Львові є пам»яткою архітектури, охоронний номер 1367 згідно із рішенням Львівського облвиконкому № 381 від 05.07.1985 року.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача Галицької РА ЛМР та представники третіх осіб ЛКП «Княже місто», Львівської міської ради, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 134-138), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів приходить висновку про безпідставність апеляційної скарги виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №145 від 30.04.2014 р. «Про демонтаж прибудови та приведення квартири № 10 на вул.Томашівського, 6 до попереднього стану».

Крім цього, суд врахував висновок Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради про те, що надана проектна документація на відповідність будівельним нормам самочинно здійсненої реконструкції за адресою: м. Львів, вул. Томашівського, 6/10 та проведені самочинні зміни є такими, що не призводять до втручання в історичний контекст будинку, не спричиняють змін характеру традиційного середовища історичного ареалу міста.

Між тим, суд першої інстанції, з покликанням на норми закону, прийшов висновку про те, що розпорядження Галицької РА ЛМР від 10.09.1998р. № 1061 є передбаченим на той час дозволом на будівництво, який видавався органом місцевого самоврядування, тому добудова до квартири не є самочинним будівництвом, доказів порушення прав інших мешканців представник позивача не надав, при цьому сусіди погодили добудову до квартири відповідача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення судова колегія виходить з наступного.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на обєкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є основним квартиронаймачем квартири № 10 на вул. Томашівського, 6 в м. Львові, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки, відповідно разом з сином ОСОБА_5 зареєстрована та проживає в цій квартирі (а.с. 5).

Попереднім наймачем вказаної квартири був батько позивачки ОСОБА_6, який помер 27.11.2009 року.

У 1998 році ОСОБА_6 звертався із заявою у Галицьку РА ЛМР про надання дозволу на здійснення прибудови до квартири, і розпорядженням голови Галицької РА ЛМР № 1061 від 10.09.1998 року затверджено висновок міжвідомчої комісії про можливість перепланування та розширення за рахунок прибудови квартири АДРЕСА_1 поданих проектних пропозицій, а також зобов»язано ОСОБА_6 розробити робочу документацію, отримати дозвіл на ведення робіт, після завершення робіт здати об»єкт в експлуатацію та внести зміни в інвентаризаційну справу.

Після смерті ОСОБА_6, розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № р-245 від 03.06.2010 р. змінено договір найму жилого приміщення вказаної квартири та укладено такий з ОСОБА_7

21.03.2012 року працівниками інспекції держархбудконтролю у Львівській області проведено перевірку на звернення ЛКП «Княже місто», за наслідками якої встановлено, що у 1998 році ОСОБА_6 за рахунок прибудови здійснив реконструкцію квартири АДРЕСА_2, без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено ДБН А 3.1.-2-93, за результатами перевірки складено акт № 79Г від 21.03.2012 року (а.с. 7).

В подальшому, 30.04.2014 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, за наслідками розгляду листів ЛКП «Княже місто» від 08.11.2013 року № 2-22598 та від 03.04.2014 року № 2-5399, а також листа інспекції державно-архітектурного будівельного контролю у Львівській області від 02.04.2012 року № 1.4-1586, прийнято розпорядження №145 «Про демонтаж прибудови та приведення квартири АДРЕСА_3 до попереднього стану», яким зобовязано ОСОБА_2, наймача даної квартири, за власні кошти демонтувати самовільно здійснену прибудову та привести квартиру № 10 на вул. Томашівського, 6 до попереднього стану (а.с. 14).

Вказане розпорядження відповідач ОСОБА_2 оскаржила в порядку адміністративного судочинства, і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 року визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 145 від 30.04.2014р. «Про демонтаж прибудови та приведення квартири № 10 на вул. Томашівського, 6 до попереднього стану» (а.с.72-73).

Цим судовим рішенням встановлено, що приймаючи оскаржуване розпорядження № 145 від 30.04.2014р. «Про демонтаж прибудови та приведення квартири № 10 на вул.Томашівського, 6 до попереднього стану», субєкт владних повноважень залишив поза увагою те, що наймач квартири змінився та не встановив відношення ОСОБА_2 до здійсненого самочинного будівництва.

При цьому, на час прийняття розпорядження Галицької районної адміністрації № 1061 від 10.09.1998р., яким затверджено висновок про можливість перепланування та розширення за рахунок прибудови квартири АДРЕСА_4, згідно поданих проектних пропозицій, діяли ЗУ «Про основи містобудування», ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» і Положення про державний архітектурно-будівельний контроль, затверджене Постановою КМУ від 25.03.1993р. № 225, якими регулювалась містобудівна діяльність та які передбачали видачу виконавчим органом місцевої ради дозволу на будівництво та інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - дозволу па виконання будівельних робіт.

Відтак, розпорядження Галицької РА ЛМР від 10.09.1998р. № 1061 є передбаченим на той час дозволом на будівництво, який видавався органом місцевого самоврядування, що виключає можливість віднесення спірного обєкта будівництва до самочинного з застосуванням відповідних наслідків такого.

Крім цього, згідно висновку Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради № 04-2148 від 07.09.2015 року, управління вважає надану проектну документацію на відповідність будівельним нормам самочинно здійсненої реконструкції за адресою: м. Львів, вул. Томашівського, 6/10 та проведені самочинні зміни такими, що не призводять до втручання у історичний контекст будинку, не спричиняють змін характеру традиційного середовища історичного ареалу міста, що спростовує доводи апелянта в цій частині (а.с. 93).

Доводи представника апелянта Галицької РА ЛМР про те, що добудова до квартири порушує права інших мешканців будинку, не знайшли свого підтвердження в судовому засідання, крім цього судом встановлено, що сусіди погодили добудову до квартири відповідача.

Враховуючи зазначене, місцевий суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим погоджується і колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_8