справа № 208/6993/15-ц
№ провадження 2/208/263/16
09 березня 2016 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, в складі:
Головуючого, судді: Івченко Т.П.
При секретарі: Швець М.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Заводського районного суду м. Дніпродзержинська цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, треті особи реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
07 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська із позовом до ОСОБА_1, треті особи реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просить звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача на їх користь .
29 червня 2005р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», реорганізованого у Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - «Банк») та ОСОБА_1 (далі - «Відповідач») укладено кредитний договір № 018/05-ФЛ/02, згідно якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності Кредитні ресурси в сумі 65 650,00гривень з оплатою процентів по ставці 18% річних.
29.06.2005р. Банк на рахунок Відповідача перерахував останньому кредитні ресурси у сумі, передбаченій Кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки.
За умовами п. 3.2 кредитного договору Відповідач зобовязався повернути кредитні ресурси в строк до 29.06.2020 р.
Відповідач також зобов'язався щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитним ресурсам в розмірі 1057,24 грн.
За прострочку повернення кредитних коштів та/або сплати процентів, комісійної винагороди Відповідачі виплачує Банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 6.1. кредитного договору).
В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір б/н від 29.06.2005 року, посвідчений того ж дня нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № 2661 (надалі - Іпотечний договір).
Відповідно до п. 1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є нерухоме майно, а саме: квартира під номером 37 в будинку під номером 23, розташованому по вул.. Бурхана у місті Дніпродзержинську, Дніпропетровської області. Зазначена квартира (далі по тексту - "Предмет іпотеки") має загальну площу 55,0 кв.м., житлову площу 38,3 кв.м.
Згідно п. 2 Іпотечного договору, Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за Кредитним договором № 018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005, а також процентів за користування Кредитними ресурсами, а також неустойки за цим Договором або за Кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення вимог.
Враховуючи наявні порушення договірних зобов'язань, керуючись положеннями Кредитного договору та чинного законодавства України, Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з Позичальника та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за Кредитним договором № 018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005.
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.05.2011 року (справа №22-129-2011) з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005 року в сумі 301 773,19 грн. у солідарному порядку.

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином, порушення умов Кредитного договору № 018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005року та наявність простроченої заборгованості за Кредитним договором є встановленим фактом, та Банк звільняється від доказування цієї обставини.

Але рішення суду про стягнення заборгованості виконано не було, заборгованість за Кредитним договором не погашена.

Сума заборгованості за Кредитним договором № 018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005року станом на «25» серпня 2015 року складає:

335 243,00 гривень ( триста тридцять п'ять тисяч двісті сорок три ) гривні 00 копійок , з них:

- сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 30 247 (тридцять тисяч двісті сорок сім ) гривень 05 копійок;

- сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 0 (нуль) гривень 00 копійок ;

- сума строкової заборгованості по відсоткам 382 (триста вісімдесят дві ) гривні 72 копійок ;

- сума простроченої заборгованості по відсоткам - 59 553 (пятдесят девять тисяч пятсот пятдесят три ) гривні 43 копійки ;

- сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії -9 191 (девять тисяч сто девяносто одна ) гривня 00 копійки ;

- пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам за період з 25.08.2014 року по 25.08.2015 року 235 868 (двісті тридцять пять тисяч вісімсот шістдесят вісім ) гривень 80 копійок.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без участі відповідача при заочному розгляду справи, без його участі та без застосування технічних засобів.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів законні, обґрунтовані, та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29 червня 2005р. між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», реорганізованого у Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі по тексту - «Банк») та ОСОБА_1 (далі - «Відповідач») укладено кредитний договір № 018/05-ФЛ/02, згідно якого Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності Кредитні ресурси в сумі 65 650,00гривень з оплатою процентів по ставці 18% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір б/н від 29.06.2005 року, посвідчений того ж дня нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за реєстровим № 2661 (надалі - Іпотечний договір).

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору, предметом іпотеки за вищевказаним договором є нерухоме майно, а саме: квартира під номером 37 в будинку під номером 23, розташованому по вул.. Бурхана у місті Дніпродзержинську, Дніпропетровської області. Зазначена квартира (далі по тексту - "Предмет іпотеки") має загальну площу 55,0 кв.м., житлову площу 38,3 кв.м.

В судовому засіданні встановлено, що Відповідач скористався кредитними коштами, але не виконує свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до розрахунку сума заборгованості за Кредитним договором № 018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005року станом на «25» серпня 2015 року складає:

335 243,00 гривень ( триста тридцять п'ять тисяч двісті сорок три ) гривні 00 копійок , з них:

- сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 30 247 (тридцять тисяч двісті сорок сім ) гривень 05 копійок;

- сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 0 (нуль) гривень 00 копійок ;

- сума строкової заборгованості по відсоткам 382 (триста вісімдесят дві ) гривні 72 копійок ;

- сума простроченої заборгованості по відсоткам - 59 553 (пятдесят девять тисяч пятсот пятдесят три ) гривні 43 копійки ;

- сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії -9 191 (девять тисяч сто девяносто одна ) гривня 00 копійки ;

- пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам за період з 25.08.2014 року по 25.08.2015 року 235 868 (двісті тридцять пять тисяч вісімсот шістдесят вісім ) гривень 80 копійок.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування позовних вимог та, виходячи з меж заявленого позову, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві посилання позивача є обґрунтованими, а позов є таким, що підлягає задоволенню.

Предявляючи позов, позивач посилався на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку боржник, незважаючи на вимоги, не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, суд виходить із доведеності та підставності позовних вимог, оскільки у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

В той же час, як вбачається з п. 2.1. Кредитного договору № 018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005 року (а.с. 9), Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 65650 гривень 00 копійок з оплатою по процентній ставці 18 процентів річних.

Згідно до п. 2.3. даного кредитного договору, кредитні ресурси отримані Позичальником за цим Договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання 3-х кімнатної квартир, розташованої у АДРЕСА_1, загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 38, 3 кв.м.

Згідно до іпотечного договору укладеного між банком та боржником ОСОБА_1, саме вище зазначена квартира і є предметом іпотеки, що підтверджено договором (а.с. 12), п. 1.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Зі змісту кредитного договору та договору іпотеки, судом встановлено, що житло квартира № 37, що знаходиться в будинку № 23 по вул. Бурхана в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області є предметом іпотеки, яка придбана за рахунок отриманих боржником ОСОБА_1 кредитних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у відповідності до 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР намагався позасудово врегулювати вимоги щодо виселення на підставі договору всіх мешканців з зазначеної квартири, направив боржнику письмову вимогу іпотеко держателя за якою просив добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, що підтверджено вимогами (а.с. 17-18), та реєстром відправлень (а.с. 19).

Але з боку позивача не надано підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 отримав вимоги про звільнення житла що є предметом іпотеки, а тому вимоги позивача щодо виселення боржника з зазначеної квартири не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по справі понесені за сплату судового збору при подачі позову до суду в розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 192, 512, 514, 525, 526, 530, 533, 553, 554, 1050, 1054, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-64, 169, 209, 214, 215, 224 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед AT «Банк «Фінанси та Кредит» пропорційно вартості предмета іпотеки за Кредитним договором № 018/05-ФЛ/02 від 29.06.2005року в сумі 335 243,00 гривень ( триста тридцять п'ять тисяч двісті сорок три гри. 00 коп.) грн. (з них: - сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 30 247 (тридцять тисяч двісті сорок сім ) гривень 05 копійок;

- сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 0 (нуль) гривень 00 копійок ;

- сума строкової заборгованості по відсоткам 382 (триста вісімдесят дві ) гривні 72 копійок ;

- сума простроченої заборгованості по відсоткам - 59 553 (пятдесят девять тисяч пятсот пятдесят три ) гривні 43 копійки ;

- сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії -9 191 (девять тисяч сто девяносто одна ) гривня 00 копійки ;

- пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам за період з 25.08.2014 року по 25.08.2015 року 235 868 (двісті тридцять пять тисяч вісімсот шістдесят вісім ) гривень 80 копійок.) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру під номером 37 в будинку під номером 23, розташованому по вул. Бурхана у місті Дніпродзержинську, Дніпропетровської області (загальна площа 55,0 кв.м., житлова площа 38,3 кв.м.), що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1; адреса реєстрації: , АДРЕСА_2) шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (04050, м. Київ, вул. Артема, 60; ) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь позивача, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Дніпропетровське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (р/рах. № 290970003 МФО 307231 ):

- 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп. судовий збір.

В іншій частині позовних вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін скарги про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України з дня його проголошення.

Суддя Івченко Т. П.