Провадження № 2/344/1436/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Устинської Н.С.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод і надання права на спілкування з неповнолітньою дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач»), третя особа - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (надалі - «Третя особа») про зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і забезпечити Позивачу і неповнолітній дитині ОСОБА_4 вільне періодичне та безперешкодне спілкування та побачення з батьком ОСОБА_2 по вихідних днях субота, неділя тижня з 11:00 год. до 19:00 год. два рази в місяць і можливість спільного відпочинку дитини з батьком щороку протягом 14 днів, відвідування дитиною місця проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 без присутності матері, спільне святкування Позивача з ОСОБА_4 Нового року, Різдва Христового 07 січня, Пасхи, дні народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1, позивача ІНФОРМАЦІЯ_2, братів ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, двоюрідної сестри ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Крім того, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, а саме виїзд дитини з матір'ю за кордон в Республіку Чилі, просив суд на власний розсуд визначити більш тривалі одноразові проміжки часу виховання та спілкування з дитиною.

Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач ОСОБА_3 протягом тривалого часу чинить перешкоди Позивачу у реалізації його батьківських прав та обов'язків, пов'язаних з вихованням дитини ОСОБА_4 та спілкування з ним.

В судовому засіданні Позивач також зазначив про те, що перебування дитини станом на час розгляду справи в Республіці Чилі є незаконним, оскільки ні він, як батько, ані суд не давали дозволу на виїзд дитини до Республіки Чилі на постійне місце проживання.

Представником Відповідача ОСОБА_3 подано до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представників.

При цьому, в ході розгляду даної цивільної справи представник Відповідача заперечувала проти позову, посилаючись на те, що Відповідачем ОСОБА_3 не чиняться перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, а, навпаки, батько ОСОБА_2 не цікавиться дитиною та не сплачує аліментів на її утримання.

Так, представник Відповідача, заперечуючи проти порядку участі батька у вихованні та спілкуванні дитиною, визначеною Позивачем, покликалася на наявність у дитини проблем із здоров'ям, у зв'язку з чим дитина, за словами представника Відповідача, потребує більш ретельного догляду і, зокрема, харчування.

В подальшому Відповідачем ОСОБА_3 на адресу суду направлено заяву, в якій вона повідомила про те, що на даний час вона разом з дитиною проживає в Республіці Чилі та перебуває під захистом, який гарантує Женевська Конвенція про статус біженців 1951 року та Нью-Йоркський протокол 1967 року, що стосується статусу біженців.

Представником Третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, - подано заяву про розгляд справи без їх участі.

При цьому в ході судового розгляду справи представник Третьої особи надала суду висновок та просила задовольнити вимоги Позивача в межах, визначених у висновку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є родичем Позивача (чоловік його рідної сестри), підтвердив суду той факт, що і зі слів Позивача, і йому особисто відомо про факт чинення перешкод ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_4.

Свідок також зазначив про те, що на сімейні дні народження та свята Позивач не приводив сина ОСОБА_4, вони не проводили спільного відпочинку та святкувань тощо.

Заслухавши пояснення Позивача, представника Відповідача та Третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 2007 року.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 25 червня 2008 року).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано; неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено проживати з матір'ю.

Посилаючись на факт чинення ОСОБА_2 перешкод з боку ОСОБА_3 у спілкуванні з дитиною та її вихованні, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що Відповідач всілякими методами перешкоджає йому, як батькові, у вихованні та спілкуванні з дитиною, і протягом останніх місяців Позивачу взагалі достовірно невідоме місце перебування дитини.

Заперечуючи проти позову, представником Відповідача було надано суду медичні довідки (а.с. 30-32), зі змісту яких вбачається, що дитина ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку у пульмонолога і ЛОР з приводу рецидивуючого трахеобронхіту і стенозуючого фарінголарінгіту, гіпоімунного стану, респіраторного алергозу, хронічного тонзиліту, хронічного синуситу, гострого пієлонефриту дизометаболічної нефропатії.

У зв'язку з зазначеним, Позивачем було надано довідку Івано-Франківської обласної клінічної лікарні № 2165 від 29 вересня 2015 року (а.с. 56), зі змісту якої вбачається, що дитина ОСОБА_4 на диспансерному обліку в пульмонолога, ЛОР-лікаря та нефролога в обласній дитячій консультативній поліклініці не знаходилась. Зі слів вищевказаних лікарів, мама з дитиною періодично до них за медичною допомогою зверталася. Заключення, видане лікарем Шустакевич О.Д. 05.08.2015 р. не є дійсним, так як вона з 03.08.2015 р. по 12.08.2015 р. перебувала у черговій відпустці.

Суд також звертає увагу на те, що на пропозицію суду надати в якості доказів по справі документи, які б підтверджували наявність у дитини ОСОБА_4 проблем із здоров'ям, які як стверджувала представник Відповідача, унеможливлюють участь батька у його вихованні у тому порядку, який є предметом даного цивільного позову, представником Відповідача не надано, а Судом таких обставин не встановлено.

В подальшому Відповідач направила суду заяву, в якій повідомила про те, що на даний час вона з дитиною, остерігаючись ситуації в Україні, пов'язаної з проведенням військових дій, проживає в Республіці Чилі, перебуває під захистом законодавства про статус біженців. Крім того, вказала на те, що батько дитини ОСОБА_2 жодної участі у вихованні дитини не бере, аліменти не сплачує, а вона ніяким чином не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною.

Враховуючи вищезазначене, Суд звертає увагу на наступне.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, інших членів сім'ї та родичів визначений Сімейним кодексом України (надалі - «СК України»).

Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Відповідно до статті 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

При цьому, згідно з частиною 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відтак, чинним законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини.

Окрім того, чинним законодавством батьків зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (стаття 157 СК України).

Згідно з частиною 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

За змістом частини 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до Висновку про встановлення порядку участі батькові ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням Виконавчого комітету міської ради від 05 листопада 2015 року № 622, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити ОСОБА_2 такий порядок участі у вихованні його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: перша, четверта неділя місяця з 12:00 год. до 16:00 год., друга, третя субота місяця з 12:00 год. до 16:00 год.; щовівторка з 16:00 год. до 19:00 год.

Згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства та конкретні обставини даної цивільної справи, Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи із заяви ОСОБА_3, поданої її представником, станом на даний час Відповідач разом із дитиною ОСОБА_4 проживає в Республіці Чилі, що мотивує загрозливою ситуацією в Україні, пов'язаною з проведенням військових дій, та перебуває під захистом законодавства про статус біженців.

При цьому, належних доказів на підтвердження надання у встановленому порядку статусу біженця в Республіці Чилі дитині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, Суду представником Відповідача не надано, хоча саме з цією метою Судом оголошувалася перерва в судовому засіданні.

В матеріалах справи наявні довідки компетентних органів Республіки Чилі, зі змісту перекладу яких вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує школу в Республіці Чилі (ліцей гастрономії та туризму) (а.с. 92, 93), занесений в списки Національного фонду здоров'я (а.с. 94, 95), проживає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 96, 97).

Обґрунтовуючи законність вивезення дитини до Республіки Чилі, Відповідач в поданій до суду заяві посилається на дозвіл, наданий рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2015 року № 14471/22-ц/779/1062/2015.

Так, як встановлено Судом, Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Надано дозвіл ОСОБА_3 на виїзд до Болгарії, Туреччини, Єгипту, Польщі, Греції, Італії, Угорщини, Іспанії, Великобританії, Австрії, Чехії, Словаччини, Словенії, Хорватії, Чорногорії, Румунії, Франції, Німеччини, Бельгії, Нідерландів, Португалії, Кіпру з 1 травня 2015 року по 1 вересня 2016 року неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 Дозволено ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_2, оформлювати документи для тимчасового виїзду (паспорт громадянина України для виїзду за кордон або проїзного документа дитини тощо) або супроводу неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України. У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визначення строку надання дозволу ОСОБА_3 на виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2 змінено, визначено строк з 1 травня 2015 року до 31 грудня 2015 року. У решті - рішення суду залишено без змін.

В подальшому, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_9; рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В той же час, навіть за наявності не скасованого на момент виїзду дитини за кордон рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 червня 2015 року, Суд звертає особливу увагу на те, що вказаним судовим рішенням було визначено конкретні країни, в які судом надавався дозвіл на вивезення дитини (до Болгарії, Туреччини, Єгипту, Польщі, Греції, Італії, Угорщини, Іспанії, Великобританії, Австрії, Чехії, Словаччини, Словенії, Хорватії, Чорногорії, Румунії, Франції, Німеччини, Бельгії, Нідерландів, Португалії, Кіпру), і до переліку таких країн Республіка Чилі не входить. Крім того, вказаним судовим рішенням було надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Суд також критично сприймає посилання ОСОБА_3 в поданій до суду заяві на наявність підстав для отримання в Республіці Чилі статусу біженця, пов'язаних саме з військовими діями в Україні, численними терористичними актами, переслідування за ознаками національності тощо.

Так, наявною в матеріалах справи адресною довідкою (а.с.13) підтверджується, що місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано в м. Івано-Франківську.

Згідно Будинкової книги (а.с. 36) місце проживання дитини ОСОБА_4 зареєстровано в м. Івано-Франківську.

Загальновідомою є інформація про те, що будь-які військові чи інші аналогічні дії на території м. Івано-Франківська, Івано-Франківської області чи навіть сусідніх областей, не здійснюються.

Докази на підтвердження фактів переслідування Відповідача та її дитини за ознаками національності в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, зважаючи на викладене, Суд розцінює виїзд ОСОБА_3 з неповнолітньою дитиною в Республіку Чилі без відповідного на те судового дозволу та без дозволу батька, як факт перешкоджання батькові дитини - ОСОБА_2 на виховання та спілкування з дитиною, що є порушенням як його прав, так і прав дитини. Крім того, сам факт звернення до суду з даним цивільним позовом розцінюється Судом як намагання батька брати участь у вихованні дитини.

В контексті зазначеного Суд зауважує, що відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція) діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним (ст. 52 Конституції України). У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Пунктом 4 Гаазької Конвенції визначено поняття «незаконне переміщення» або «утримування дитини».

Згідно зі статтею 3 Гаазької Конвенції переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до її переміщення або утримування, при умові, що у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно чи індивідуально, або могли б здійснюватися, якби не переміщення (утримування).

У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, право піклування означає сукупність прав, які стосуються турботи про дитину. Право доступу включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати її на обмежений час у інше місце, ніж місце постійного проживання (стаття 5 Конвенції).

Відповідно до цілей Гаазької Конвенції, її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання.

За таких обставин Суд знаходить підстави для зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стосовно посилання представника Відповідача в судових засіданнях на те, що дитина протягом кількох років не знає батька, Суд звертає увагу на те, що такі посилання не підтверджуються належними засобами доказування, оскільки Позивач зазначив, а представники Відповідача не спростували того факту, що він неодноразово бачився з дитиною після закінчення занять у школі, і дитина позитивно і приязно ставиться до батька. В той же час спроби проводити більше часу з дитиною, брати участь у її вихованні не знаходили своєї реалізації саме у зв'язку з перешкоджанням цьому з боку Відповідача.

Наявність у Позивача заборгованості зі сплати аліментів, на що покликалася представник Відповідача, сама по собі (без урахування інших обставин) також не може вважатися обставиною, яка позбавляє батька на участь у вихованні дитини, на утримання якої сплачуються аліменти.

Суд також звертає увагу на те, що предметом даного цивільного позову є право батька на виховання та спілкування з дитиною. Вирішуючи даний спір, Суд, передусім, виходить виключно з інтересів дитини, зважаючи також і на те, що за статтю дитина є хлопчиком, для якого важливим є виховання та спілкування з батьком.

Крім того, ставлячи в пріоритет інтереси дитини, Суд також повинен досягти розумного та справедливого балансу інтересів дитини з інтересами батька, пов'язаними з реалізацією його не тільки права, а й обов'язку, на виховання дитини.

В той же час, враховуючи фактичні обставини у справі, а саме те, що станом на даний час дитина перебуває в Республіці Чилі, а будь-які вимоги щодо повернення дитини тощо не є предметом даного цивільного позову, зважаючи на позицію Позивача, який покладався на розсуд суду щодо визначення порядку його участі у вихованні дитини, Суд, виходячи передусім з інтересів дитини, дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, вважає, що станом на даний час доцільним буде встановлення наступного порядку участі Позивача у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: місяць січень (31 календарний день) та місяць липень (31 календарний день) кожного року.

В задоволенні решти вимог Позивача слід відмовити, оскільки визначення для Позивача щотижневих днів спілкування з дитиною, а також окремих днів на місяць (днів народжень дитини, батька та родичів, окремих релігійних свят) на даний час не вбачається доцільним та можливим.

Висновок органу опіки та піклування Судом не приймається з підстав неврахування в ньому факту перебування дитини за кордоном.

Відповідно до пункту 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає сума судового збору в розмірі 121,80 грн.

На підставі наведеного, керуючись Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція), ст. 52 Конституції України, ст. ст. 19, 141, 153, 155, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 209, 213- 215 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод і надання права на спілкування з неповнолітньою дитиною, - задовольнити частково.

2. Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

3. Встановити ОСОБА_2 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: місяць січень (31 календарний день) та місяць липень (31 календарний день) кожного року.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 121,80 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя Домбровська Г.В