Провадження № 2/234/216/16
11 січня 2016 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Склярова В.В., при секретарі Білоусовій М.А., за участі представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 та просив їх задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).
Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364, 365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова не є обовязковою.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 22.02.2007р. Другою державною нотаріальною конторою по реєстру №763, зареєстрованого 20.03.2007р. у Краматорському міському бюро технічної інвентаризації, номер запису: 5550 в книзі: 13; 32-В стор.251 та право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №13949947, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власників на нерухоме майно 13902279, власницею жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами за адресою м. Краматорськ вул. Епрона, 7, є ОСОБА_3.
Спірний жилий будинок загальною площею 28,5кв.м., житловою площею 47,2кв.м.
10.10.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали попередній договір купівлі-продажу жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами, розташованого за адресою м. Краматорськ, вул. Епрона 7, посвідчено державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстровано у реєстрі №2-4162.
10.10.2015року спливав строк для звернення до нотаріальної контори для укладення Основного договору та ОСОБА_2 направив ОСОБА_3 рекомендованого листа з проханням прибути до нотаріальної контори 09 чи 10.10.2015року.
Згідно п.5 Договору - якщо протягом пяти днів з моменту закінчення терміну Договору, передбаченого п.1 цього Договору, буде укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, або жодна з сторін не направить іншій стороні пропозицію про його укладення, зобов'язання за даним договором припиняються. Сторони домовилися, що пропозиція направляється у вигляді рекомендованого листа або телеграми, або може бути передано через нотаріуса.
Згідно з п.3 Договору - одностороння відмова від виконання зобовязань за даним договором не допускається.
Добровільно ОСОБА_3 не зявляється для укладання Основного договору, що змусило ОСОБА_2 звернутися до суду за захистом своїх прав.
Згідно до п.4 Договору у разі, якщо одна сторона ухиляється від виконання зобовязань за цим договором (тобто ухиляється від укладання Основного договору), інша сторона вправі звернутися до суду з вимогою про примушення укласти Основний договір, на умовах, визначених цим договором або у разі відмови Продавця, укласти Основний договір, по незалежним причинам, Покупець має право визнати у судовому порядку право власності на Обєкт цього договору.
Частиною 1 ст.346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 від 15.05.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою розяснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обовязково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п.4 ч.1 цієї статті.
Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що в даних правовідносинах є встановленими і доведеними всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України.
Суд вважає, що спільне користування майном між сторонами є неможливим, і наявні умови, передбачені п.3 ч.1 ст.365 ЦК України, які дають право суду ухвалити рішення про припинення права на частку в спільному майні.
Суду не представлено доказів того, що частка відповідачки може бути виділена в натурі і спірний будинок можна поділити за положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст.365 ЦК України.
Все вище наведене свідчить, що обовязкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені ч.1ст.365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і тому, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду України, суд вважає що є всі підстави ухвалення рішення про припинення права відповідачки ОСОБА_3 на частку в спільному майні, а тому є всі підстави вважати позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими.
На підставі ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 217, 218, 223-226 ЦПК України, ст.ст.317, 321, 346, 355, 358, 365 ЦК України,
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на жилий будинок №7 по вул. Епрона у м. Краматорську Донецької області.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на жилий будинок №7 по вул. Епрона у м. Краматорську Донецької області.
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через суд м. Краматорська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Якщо апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених ст.294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.
Суддя:
Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: