Ухвала іменем україни
25 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права на відшкодування заборгованості та її стягнення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суд Львівської області від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, обґрунтовуючи вимоги тим, що 12 серпня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством Банк «Біг Енергія» (далі - ВАТ Банк «Біг Енергія») було укладено договір про строковий банківський вклад (депозит) «Накопичувальний 12 міс. Євро», згідно з умовами якого вона внесла на свій депозитний рахунок, відкритий у банку, кошти у розмірі 1 200 євро терміном до 19 серпня 2009 року. Після укладення вищезазначеного договору, з 14 серпня 2008 року по 13 червня 2014 року вона тимчасово проживала за кордоном, у Греції. Прибувши до України у червні 2014 року, вона звернулася до відділення банку із заявою про повернення вкладених коштів та відсотків за користування ними, та їй стало відомо, що ВАТ Банк «Біг Енергія» перебуває у процесі банкрутства. Водночас, їй було рекомендовано звертатися щодо отримання вкладу та нарахованих відсотків за договором до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як уповноваженого державою гаранта захисту прав та інтересів вкладників Львівської області. 25 червня 2014 року вона звернулася із відповідною заявою про відшкодування гарантованої їй суми за договором строкового банківського вкладу від 12 серпня 2008 року до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Листом від 18 липня 2014 року за № 02-036-4794/14 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб підтверджено факт прийняття Правлінням Національного банку України рішення про ліквідацію ВАТ Банк «Біг Енергія» з 01 березня 2010 року, що затверджено постановою від 24 лютого 2010 року № 97. Проте, у видачі належних їй коштів було відмовлено з посиланням на пропуск неї встановленого строку звернення із відповідною заявою. Посилаючись на відсутність повідомлень від банку ВАТ «Біг Енергія», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо процедури банкрутства банку, та на своє тривале перебування за межами України, й, вказуючи, що була позбавлена можливості дізнатися про наявність проблем із платоспроможністю ВАТ Банк «Біг Енергія» з об'єктивних та незалежних від неї причин, позивач просила суд визнати її право на відшкодування заборгованості у розмірі 14 768 грн 52 коп. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стягнути їх на її користь з відповідача.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 27 березня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право на відшкодування заборгованості у розмірі 14 786 грн. 52 коп. згідно з договором від 12 серпня 2008 року № 08/1231-120 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 14 768 грн 52 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 27 березня 2015 року скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205, п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нову рішення про залишення без змін рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ст. 30ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі, виходячи із того, що ОСОБА_4 звернулася з даним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який є суб'єктом владних повноважень, отже, такі справи підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В. Демяносов

А.В. Маляренко