У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про встановлення фактів, які мають юридичне значення, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 вересня 2006 року між ним та закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), було укладено кредитний договір на суму 6 470 грн. У зв'язку з заборгованістю, що виникла за вказаним договором, відповідач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, який було видано 11 червня 2007 року. Вказаним судовим наказом з нього стягнуто на користь відповідача заборгованість у розмірі 8 118 грн 41 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат. Зазначений судовий наказ ним отримано 10 липня 2007 року та виконано 19 липня 2007 року. Відповідачем з 2013 року проводилось списання грошових коштів з його поточного карткового рахунку. Вказане списання проводилось і після набрання законної сили рішенням суду від 10 липня 2014 року, яким вказаний кредитний договір було припинено з 19 липня 2007 року.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив: встановити факт належного виконання ним умов кредитного договору від 24 вересня 2006 року станом на 20 липня 2007 року та встановити факт відсутності станом на 20 липня 2007 року у нього перед відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором; визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування заборгованості за вказаним кредитним договором після 20 липня 2007 року такими, що суперечать діючому законодавству України; визнати дії відповідача щодо списання грошових коштів з рахунку відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» на його ім'я в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором такими, що суперечать діючому законодавству України; заборонити в подальшому відповідачу проводити списання його грошових коштів з будь-якого рахунку, відкритого у вказаній установі банку; зобов'язати відповідача провести списання усіх безпідставно нарахованих сум за кредитним договором та видати йому довідку про відсутність заборгованості станом на 20 липня 2007 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт належного виконання ОСОБА_3 кредитного договору від 24 вересня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», на суму 6 470 грн, станом на 20 липня 2007 року. Встановлено факт відсутності станом на 20 липня 2007 року заборгованості у ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 24 вересня 2006 року. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування заборгованості за вказаним кредитним договором після 20 липня 2007 року такими, що суперечать діючому законодавству. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання грошових коштів з рахунку, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором такими, що суперечать діючому законодавству. Заборонено у подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» проводити списання грошових коштів ОСОБА_3 з будь-якого рахунку, відкритого у вказаному банку в рахунок погашення кредитної заборгованості. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» провести списання усіх безпідставно нарахованих сум за кредитним договором та видати ОСОБА_3 довідку про відсутність заборгованості станом на 20 липня 2007 року.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що судовим наказом від 11 червня 2007 року кредитна заборгованість з позивача стягнута, судовий наказ виконано, а рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року, що набрало законної сили, визнано кредитний договір від 24 вересня 2006 року, укладений між сторонами, припиненим з 19 липня 2007 року. Враховуючи викладене, суди дійшли до висновку про встановлення факту належного виконання позивачем зазначеного кредитного договору станом на 20 липня 2007 року і відсутності на вказаний період заборгованості за цим кредитним договором.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 24 вересня 2006 року ОСОБА_3 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір на суму 6 470 грн на строк до 23 вересня 2009 року зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку заборгованості. У зв'язку з заборгованістю, що виникла за вказаним договором, відповідач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, який Московським районним судом м. Харкова було видано 11 червня 2007 року. Вказаним судовим наказом, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 8 118 грн 41 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат. Зазначений судовий наказ виконано ОСОБА_3 19 липня 2007 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року, що набрало законної сили, визнано кредитний договір від 24 вересня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», припиненим з 19 липня 2007 року.

Ураховуючи зазначені обставини, суди вважали, що ОСОБА_3 належним чином і повністю виконав умови кредитного договору. Разом з тим суди не врахували таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом установлено, що судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 11 червня 2007 року з ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість у розмірі 8 118 грн 41 коп., погашення якої відбулось 19 липня 2007 року, що відповідно до вимог ЦК України вважається простроченням зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-1206 цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням наведеного суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до передчасного висновку про те, що ОСОБА_3 належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором.

Отже, судові рішення ухвалені на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

З урахуванням наведеного посилання судів на вимоги ч. 3 ст. 61 ЦПК України, тобто на преюдиційність обставин, встановлених рішенням суду від 10 липня 2014 року, є помилковим, так як згідно із зазначеним рішенням суду кредитний договір вважається припиненим з 19 липня 2007 року, проте зобов'язання з 11 червня 2007 року (з дати видачі судового наказу) по 19 липня 2007 року (дата його реального виконання) не було припинено.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 8 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик