Справа №333/1024/15-ц
Провадження №2/333/32/16
рішення

Іменем України

28 січня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

при секретарі Шелесько Ю.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/1024/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, і пені, -

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 49392,64 доларів США і 3611,75 гривень, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є позивач, і ОСОБА_2 договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року, останній отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 54300,00 доларів США, строком погашення не пізніше 27.03.2026 року, зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 9,0% річних. 27.01.2009 року і 24.07.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є позивач, і ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року. Також 28.03.2008 року в якості забезпечення наданого кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є позивач, і ОСОБА_3 був укладений договір поруки №0/П, на підставі якого остання взяла на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 його зобовязань перед позикодавцем і нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Крім того, 28.03.2008 року в якості забезпечення наданого кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є позивач, і ОСОБА_4 був укладений договір поруки №0/П-1, на підставі якого останній взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору. Однак, ОСОБА_2 порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Під час судового розгляду справи представником позивача було уточнено позовні вимоги і надано суду відповідну заяву (том 1 а.с.193-195), в якій він просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 49392,64 доларів США і 3611,75 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, проти позову заперечували у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення з нього заборгованості не заперечував, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечував у повному обсязі.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

28.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (банк), і ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби в розмірі 54300,00 доларів США з оплатою за користування кредитом по процентній ставці 9,0 відсотків річних, а ОСОБА_2, в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути кредит у зазначеній сумі в термін, не пізніше 27.03.2026 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах і в строки, визначені кредитним договором (том 1 а.с.6-13).

Відповідно до п.1.2.2 договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року позичальник зобовязався повертати суму кредиту і сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 510,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

Пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року передбачено, що за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 9,00% річних. По закінченню 30 календарних днів та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Відповідно до п. 1.3.3 договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року нарахування процентів здійснюється щомісячно в два етапи за методом «30/360».

Пунктом 8.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахованої такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

27.01.2009 року і 24.07.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є позивач, та ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року (том 1 а.с.14-17, 18), згідно з якими сторони, зокрема, змінили графік погашення заборгованості, а також розмір ануїтетних платежів.

Однак, ОСОБА_2 вимоги кредитного договору належним чином не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплачує.

Так, за наданою позивачем довідкою-розрахунком (том 1 а.с.33-39) заборгованість ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року станом на 28.03.2008 року складає 49392,64 доларів США та 3611,75 гривень, а саме: 46904,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.01.2015 року становить 739576,20 гривень, заборгованість за кредитом, 2487,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.01.2015 року становить 39229,26 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом, 1150,10 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 2461,65 гривень пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

28.03.2008 року, у якості забезпечення зобовязань за кредитним договором №0 від 28.03.2008 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» (банк), і ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки №0/П, на підставі якого поручитель взяла на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 (боржник) його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору (том 1 а.с.19-20).

Згідно з п.2.2 договору поруки №0/П від 28.03.2008 року у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими для виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 договору поруки №0/П від 28.03.2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій і відшкодування збитків.

28.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_4 (поручитель) було укладено договір поруки №0/П-1, на підставі якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_2 (боржник) його зобовязань перед позикодавцем та нести солідарну відповідальність за виконання умов кредитного договору (том 1 а.с.21-22).

Згідно з п.2.2 договору поруки №0/П-1 від 28.03.2008 року у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими для виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги.

Відповідно до п.п.1.3, 1.4 договору поруки №0/П-1 від 28.03.2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій і відшкодування збитків.

Однак, відповідачі під час розгляду справи заперечували щодо підписання відповідачем ОСОБА_4 договору поруки №0/П-1 від 28.03.2008 року і надання ним перед банком поруки за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, укладеним між позивачем і позичальником.

Для зясування питання про те, чи виконано підпис у договорі поруки №0/П-1, укладеному 28.03.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, останнім або іншою особою, ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18.08.2015 року за клопотання відповідача ОСОБА_4 була призначена судова почеркознавча експертиза (том 1 а.с.182-183).

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №Д/№4 від 11.01.2016 року підписи, розташовані в графах «Поручитель:» внизу лицьової і зворотної сторони договору поруки №0/П-1 від 28.03.2008 року, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

На підставі ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором на користь позивача визнав у повному обсязі.

Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що на підставі кредитного договору АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого у звязку з перейменуванням є позивач, надав відповідачу ОСОБА_2 кредит. Однак останній порушує вимоги договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту і процентів по ньому.

У звязку з викладеним, є підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, відсотків по ньому і пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов в частині стягнення з нього заборгованості, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ст.207 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.546 Цивільного кодексу України порука належить до різновидів правочинів щодо забезпечення виконання зобовязання.

Оскільки договір поруки №0/П-1 від 28.03.2008 року підписаний не ОСОБА_4, а іншою особою, тобто не підписаний однією з його сторін поручителем ОСОБА_4, такий договір не може вважатися укладеним з додержанням письмової форми правочину, що для договору поруки як правочину щодо забезпечення виконання зобовязання тягне його нікчемність.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст.215 Цивільного кодексу України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст.216 Цивільного кодексу України). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст.236 Цивільного кодексу України).

За таких умов, суд доходить висновку, що заперечення відповідачів проти позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4, які зводяться до того, що останній не підписував договір поруки №0/П-1 від 28.03.2008 року, а тому не відповідає за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором є обґрунтованими і доведеними належними доказами. Договір поруки №0/П-1 від 28.03.2008 року не створює юридичних наслідків для сторін, не породжує зобовязань для відповідача ОСОБА_4

У звязку із зазначеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_4 не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є поручителем перед позивачем за виконання ОСОБА_2 умов договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року і солідарним боржником. У звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідача ОСОБА_3 виконання зобовязань по кредитному договору.

Однак, згідно з ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки в порядку ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України є сукупність двох умов внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання і збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі №6-160цс13).

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойкитощо (постанова Верховного Суду України у справі №6-20цс11 від 21.05.2012 року).

Умовами кредитним договором №0 від 28.03.2008 року визначено, що ануїтетний платіж це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу і підлягає сплаті на умовах і в строк, встановлені цим договором. День сплати ануїтетного платежу це 28 число кожного календарного місяця строку кредитування (том 1 а.с.6-13).

Пунктом 1.2.2 кредитного договору №0 від 28.03.2008 року ануїтетний платіж встановлений у розмірі 510,00 доларів США.

За умовами укладеної додаткові угоди №2 від 24.07.2009 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року (том 1 а.с.18) розмір ануїтетного платежу змінено, а саме: у період з 28.08.2009 року по 28.07.2010 року визначений у розмірі 399,27 доларів США, у період з 30.08.2010 року по 28.03.2025 року у розмірі 515,00 доларів США, у період з 28.04.2025 року до кінця терміну дії договору, тобто до 27.03.2026 року, у розмірі 980,00 доларів США.

Отже, змінами, внесеними до кредитного договору №0 від 28.03.2008 року додатковою угодою №2 від 24.07.2009 року обсяг відповідальності поручителя, яким є ОСОБА_3, значно збільшився.

Згідно з п.2.1 договору поруки №0/П від 28.03.2008 року кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису) та/або отримання письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладання поручителем додаткової угоди до договору щодо внесення відповідних змін.

Таким чином, у зобовязаннях, в яких бере участь поручитель ОСОБА_3, збільшення за вищезазначених умов ануїтетного платежунавіть за згодою банку і боржника, але без згоди поручителя, не дає підстав покладення на останню відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.2 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України).

Належних та допустимих доказів про повідомлення поручителя ОСОБА_3 і отримання її згоди на внесення змін до основного зобовязання, зокрема, зміну розмірів ануїтетних платежів і збільшення обсягу відповідальності внаслідок таких змін, позивач суду не надав.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За таких обставин, порука за договором поруки №0/П від 28.03.2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 є припиненою.

У звязку із зазначеним, аналізуючи зібрані у справі докази і вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_2 ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 У звязку із відмовою у задоволенні позову в частині вимог до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, враховуючи положення ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вбачає за необхідне не стягувати з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.202, 207, 215, 216, 236, 516, 543, 544, 546, 547, 553, 554, 559, 610, 617, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.10, 11, 16, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, і пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №0113 в АТ «УкрСиббанк» м.Харків, МФО 351005, ) 46904 (сорок шість тисяч девятсот чотири) долари США 68 центів заборгованості за кредитом, 2487 (дві тисячі чотириста вісімдесят сім) доларів США 96 центів заборгованості по процентам за користування кредитом, 1150 (одна тисяча сто пятдесят) гривень 10 копійок суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 2461 (дві тисячі чотириста шістдесят одна) гривень 65 копійок суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, а разом 49392 (сорок девять тисяч триста девяносто два) доларів США 64 центи і 3611 (три тисячі шістсот одинадцять) гривень 75 копійок заборгованості по договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк» м.Харків, МФО 351005, ) 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні 00 копійок витрат по сплаті позивачем судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя С.С. Тучков