У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з житлового будинку, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку та стягнення судових витрат.

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідачів було залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Заочним рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із житлового будинку (предмету іпотеки), розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № IFVWGА, відповідно до якого банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 20 березня 2008 року по 19 березня 2013 року включно, у вигляді кредитної лінії у розмірі 53 137,50 грн на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 даного договору (а.с. 9-13).

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між сторонами 20 березня 2008 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 надав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1671 га, що знаходиться в смт. Верховина Верховинського району Івано-Франківської області та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Верховинською селищною радою Верховинського району Івано-Франківської області 25 червня 2001 року, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 158,80 кв.м, житловою площею 46,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Верховинської селищної ради Верховинського району Івано-Франківської області 06 грудня 2007 року, на підставі рішення № 40 від 16 жовтня 2007 року, зареєстрованого Коломийським МБТІ Івано-Франківської області за №21318097,номер запису 1087 в книзі 11 (а.с. 14-19).

Взятих на себе зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 не виконав у зв'язку із чим рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2014 року було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № IFVWGА від 20 березня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, в розмірі 70 728,17 грн. звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки (а.с. 20‑26).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині способу звернення стягнення на предмет іпотеки та розміру заборгованості. У решті рішення залишено без змін (а.с. 93-100).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині, що незмінена апеляційним судом та рішення апеляційного суду залишено без змін (а.с. 101-104).

18 березня 2014 року банк направив на адресу ОСОБА_4 листа з посиланням на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та з вимогою добровільного звільнення в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги ним та всіма зареєстрованими особами житлового будинку, який є предметом іпотеки (а.с. 27).

За даними довідки, виданої виконавчим комітетом Верховинської селищної ради 01 липня 2014 року, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає його власник ОСОБА_4, а також проживає без реєстрації ОСОБА_5 та зареєстрований, але не проживає на даний час, ОСОБА_6 (а.с. 48).

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39 цс15), за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права та правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39 цс15, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, а позивачем не надано інше постійне житло.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова