Провадження № 2/522/6738/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та просять визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 29 липня 1999 року №901, укладений між ними та відповідачами.

Позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що між ними та відповідачами був укладений вищевказаний договір, посвідчений Одеською універсальною біржею товарів та послуг в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю». Договір не був нотаріально посвідчений. Також вказують, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 9 930, 00 грн. за продаж вищевказаної квартири. Позивачі зазначають, що не мають змоги розпорядитись вищевказаною квартирою, у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 29 липня 1999 року.

Через протиріччя правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1999 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змушені звернутись з позовною заявою до суду про захист своїх прав.

Позивачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 29 липня 1999 року між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_4, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №901, а саме квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох кімнат житловою площею 35, 1 кв. м., загальною площею 41, 9 кв. м.

Вказаний договір був укладений на Одеській універсальній біржі товарів та послуг відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №901 від 29 липня 1999 року. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за позивачами було зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 01 вересня 1999 року в реєстрі під №291, стор. 22, кн. 353 пр.

Позивачі не мають змоги розпорядитись вищевказаною квартирою у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 29 липня 1999 року.

Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 9 930, 00 грн. за продаж вищевказаної квартири. а 01 вересня 1999 року цей договір був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 01 вересня 1999 року в реєстрі під №291, стор. 22, кн. 353 пр.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів щодо визнання вищевказаного договору купівлі-продажу дійсним, виходячи з наступного.

Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 29 липня 1999 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в липні 1999 року позивачам не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджатися своїм майном як належні співвласники, що порушує їх права.

Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1999 році.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, у судовому засіданні доведено, що умови договору сторони виконали належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ч. 2 ст. 47, ст. 128, 224 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 638 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 73, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, від 29 липня 1999 року №901, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_4, та посвідчений Одеською універсальною біржею товарів та послуг в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Свячена Ю.Б.