УхвалА

іменем україни

28 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Горбуров Кирил Євгенович, про визнання кредитного договору недійсним та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит на придбання квартири у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 600 доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 13 лютого 2023 року. У цей же день на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між нею та банком було укладено іпотечний договір,за умовами якого вона передала банку в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.

Вказувала, що кредитний договір мав бути укладений у гривнях, однак продавець квартири просила надати їй кошти у доларах США, у зв'язку з чим нею булапереписана заявапро надання кредитних коштів у доларах США, оскільки,як запевнили працівники банку, відсоткова ставка була більш вигідною і саме це спонукало її укласти такий договір.

Вважала, що банк, купивши валюту у своєму обмінному пункті, ввів їїв оману, тим самим приховавши гривневий правочин. Надавши кредит в національній валюті, банком допущені порушення законодавства України, зокрема не було відкрито рахунок та перераховано на нього кошти.

У порушення вимог ст. ст. 524, 533 ЦК України предметом споживчого кредиту не може бути іноземна валюта та в порушення ст. 227 ЦК України правочин вчинений без відповідної ліцензії, а саме без індивідуальної ліцензії на здійснення разових валютних операцій, оскільки наявність генеральної ліцензії не виключає необхідність отримання індивідуальної.

Крім того, упорушення вимог ст. ст. 11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» її, як споживача, не було доведено до відома про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг по оформленню договору, він укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності та не містить порядку зміни і припинення договору, що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Також у момент підписання договору воназнаходилась у невигідному становищі, оскільки банк залишив за собою право в буд-який час підвищувати процентну ставку та право вимагати повернення всієї суми кредиту, а, отже, відсутнє її волевиявлення. Крім того, у договорі закладено дисбаланс прав та обов'язків сторін на користь банку, оскільки встановлена непропорційна висока сума компенсації, що свідчить про несправедливі умови договору.

З огляду на викладене позивачка просила суд визнати кредитний договір від 13 лютого 2008 року, укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», недійсним з моменту його укладення, зобов'язати приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбурова К.Є. виключити з реєстру запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, а саме передану в іпотеку банку за іпотечним договором від 13 лютого 2008 року квартируАДРЕСА_1, а також застосувати двосторонню реституцію, передбачену ст. 216 ЦК України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного нею банку, а саме ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який мав право на видачу такого кредиту, що підтверджується наявними у нього на той час банківською ліцензією на здійснення валютних операцій, дозволом та додатками до них, отримавши від банку всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору, що відповідає ст. ст. 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також узгоджується з роз'ясненнями, наданими судам у п.п. 10, 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та обов'язковою для застосування правовою позицією Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-7цс11 від 21 березня 2011 року.

При цьому суди дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними відповідно до положень ст. 230 ЦК України як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивачка не довела введення її в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала, отримавши документи про сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку, а також щодо умов кредитування.

Крім того, заборона надання споживчих кредитів в іноземній валюті була введена вже після укладання спірного кредитного договору.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1341цс15 від 2 грудня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Також суди вірно послалися на те, що преюдиційним рішенням суду від 6 травня 2015 року, що набрало законної сили, з позивачки на користь банку вже стягнуто кредит і в ході розгляду цієї справи зазначені вище обставини були предметом дослідження та правової оцінки, а згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання законної сили рішення суду сторонам забороняється в іншому процесі оскаржувати вже встановлені судом факти та правовідносини.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко