Справа № 567/1021/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Мельниченко Т.М.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 визнання транспортних засобів спільним сумісним майном, визнання угоди недійсною та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В подальшому збільшила позовні вимоги та просить визнати автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_5 та автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_3 спільним сумісним майном подружжя, визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладену на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року та поділити зазначені транспортні засоби, виділивши їй автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав частково, підтвердивши придбання в шлюбі з ОСОБА_1 автомобілів Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 і Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та вважає за необхідне провести поділ автомобілів шляхом виділення позивачу автомобіля Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та виділення йому автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнала частково, та, не заперечуючи проти поділу транспортних засобів як спільного майна подружжя ОСОБА_1, вважає за доцільне виділити ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen T5 та виділити ОСОБА_3 автомобіль марки Mitsubishi Lancer.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що з 22 травня 2004 року по 04 грудня 2014 року перебувала в шлюбі з відповідачем і від даного шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей, які за рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26.12.2014 року перебувають на її утриманні і вихованні. Зазначила, що в період шлюбу вона з відповідачем придбали автомобіль Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, які було зареєстровано за відповідачем і посилаючись на те, що зазначені автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя і останній з них був відчужений (перереєстрований) відповідачем без її згоди для матері відповідача ОСОБА_5, просить визнати автомобілі марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_5 та автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_3 спільним сумісним майном подружжя, визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладену на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року та поділити зазначені транспортні засоби, виділивши їй автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Необхідність виділення їй зазначеного автомобіля обгрунтовує наявністю попередньої домовленості з відповідачем щодо такого поділу їх майна, наявністю в неї двох неповнолітніх дітей та тим, що даний автомобіль є легким у керуванні у зв'язку з наявністю в ньому автоматичної коробки передач. Підтвердивши в судовому засіданні те, що спірний автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 має три місця для перевезення людей, зазначила, що саме такий автомобіль необхідно виділити відповідачу, оскільки він є вантажним та буде необхідним відповідачу, як такому, що проживає в сільській місцевості, для транспортування продуктів сільського господарства.

Пояснила, що спірні автомобілі по вартості є рівноцінними і вартість кожного з них становить 125000 грн.

Заперечила укладення 05.12.2008 року договору позики 10000 доларів США між її колишнім чоловіком ОСОБА_3 та його матір'ю ОСОБА_5 для придбання автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазначивши, що на придбання автомобіля було використано кошти, які були отримані як заробітна плата ОСОБА_3, її доходи від підприємницької діяльності та доходи від ведення підсобного господарства.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав частково та підтвердив, що за період перебування в шлюбі з позивачкою ними було придбано автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зазначив, що останній з автомобілів було придбано частково за кошти його матері ОСОБА_5, які в розмірі 10000 доларів США було позичено в грудні 2008 року і ОСОБА_1 знала про укладення зазначеного договору. Необхідність придбання зазначеного автомобіля пояснив майбутнім подорожчанням автомобілів у зв'язку з кризою 2008 року. Пояснив, що у зв'язку з невеликими доходами, без допомоги своєї матері ОСОБА_5 не змогли б придбати зазначений автомобіль.

Одночасно, зазначив, що незважаючи на рішення Острозького районного суду від 26.12.2014 року щодо визначення місця проживання їх дітей, ОСОБА_1 не забирає до себе їх сина ОСОБА_6 і він продовжує постійно проживати з ним та навчатись в Плосківській ЗОШ і-ІІІ ст. Необхідність виділення йому автомобіля марки Mitsubishi Lancer пояснив тим, що більшість часу перевезенням дітей займається саме він, а не позивачка, оскільки із-за відсутності рейсового автобуса до місця навчання сина, яке знаходиться на відстані 9-10 км від їх місця проживання, змушений щоранку відвозити його на навчання та додому, використовує зазначений автомобіль, коли щотижня на вихідні дні забирає дочку з м.Рівне - місця проживання ОСОБА_1 до себе додому та відвозить її назад, а також використовує його для систематичних перевезень дітей в розважальні заклади.

Пояснив, що ОСОБА_1 не має такої необхідності в перевезенні дочки, оскільки дитячий садочок, який вона відвідує, знаходиться на відстані 2-3 км. від їх місця проживання та зважаючи на те, що пасажирське транспортне сполучення в м.Рівне є значно кращим ніж таке сполучення за його місцем проживання.

Зазначив, що перереєстрація автомобіля марки Mitsubishi Lancer була проведена на ОСОБА_5 у зв'язку з необхідністю повернення для неї позики в розмірі 10000 доларів США та пояснив, що виділення зазначеного легкового автомобіля при поділі майна саме йому необхідне для забезпечення регулярного транспортування ОСОБА_5 до лікувального закладу, а саме Рівненського обласного онкологічного диспансеру, який знаходиться в м.Рівне і потребою здійснювати таке перевезення саме легковим автомобілем.

Підтвердив наявність попередньої домовленості між ним та позивачкою щодо поділу автомобілів, зазначивши, що за вказаною домовленістю ОСОБА_1 мала отримати автомобіль марки Volkswagen T5, який має три місця для перевезення водія і пасажирів.

Пояснив, що вартість спірних автомобілів є однаковою і становить 125000 грн. кожен.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов в частині визнання спірних автомобілів спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та в частині визнання недійсною угоди купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладеної між ОСОБА_3 та нею 24.09.2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року, виданої ТзОВ "М.В.Л. Груп" визнала повністю та пояснила, що ОСОБА_5, будучи матір'ю відповідача, позичила для його сім'ї 10000 доларів США на придбання легкового автомобіля. Зазначила, що в 2014 році відповідач повернув для ОСОБА_5 зазначені кошти самостійно, передавши в її власність зазначений автомобіль.

Пояснила, що на даний час дочка ОСОБА_3 проживає в м.Рівне з ОСОБА_1, а син проживає з ОСОБА_3 в с.Гай Острозького району та навчається в Плосківській ЗОШ І-ІІІ ст.

Зазначила, що більшість часу перевезенням дітей займається саме ОСОБА_3, а не позивачка, оскільки із-за відсутності рейсового автобуса до місця навчання сина, яке знаходиться на відстані 9-10 км. від їх місця проживання, саме відповідач щоранку відвозить його на навчання, а в подальшому додому, для чого використовує автомобіль марки Mitsubishi Lancer, також використовує зазначений автомобіль, коли щотижня на вихідні дні забирає дочку з м.Рівне до себе додому та відвозить її назад, а також використовує його для систематичних перевезень дітей в розважальні заклади.

Пояснила, що ОСОБА_1 не має такої необхідності в перевезенні дочки, оскільки дитячий садочок, який вона відвідує, знаходиться на незначній від їх місця проживання відстані.

Зазначила, що ОСОБА_3 змушений часто перевозити ОСОБА_5 в Рівненський обласний онкологічний диспансер, оскільки у зв'язку з важким захворюванням вона перебуває на обліку в зазначеному лікувальному закладі і транспортування ОСОБА_5 саме легковим автомобілем є найбільш доцільним, оскільки перевезення вантажним автомобілем завдає їй фізичного болю.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1. та її представника, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

З рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04.12.2014 року та пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що з 22 травня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі і зазначеним рішенням шлюб було розірвано.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що 29.05.2008 року за ОСОБА_3 було зареєстровано автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що 24.09.2014 року за ОСОБА_5 було зареєстровано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1. Водночас, з зазначеного свідоцтва та довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів №706 від 15.10.2015 року вбачається, що перша реєстрація зазначеного автомобіля була проведена 21.03.2009 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що в період шлюбу подружжям ОСОБА_1 29.05.2008 року було придбано автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та 21.03.2009 року було придбано автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Статтею 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, оскільки спірне майно - автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 було придбано в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3, то зазначене майно є об'єктом права спільної права спільної сумісної власності.

З розписки ОСОБА_3 від 05.12.2008 року вбачається, що зазначеного числа між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_3 позичив в ОСОБА_5 10000 доларів США на придбання автомобіля марки Mitsubishi Lancer.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила укладення такого договору та отримання за ним коштів, представник позивача вважає, що при вирішенні спору розписку про позику коштів брати до уваги не слід, оскільки форма договору не відповідає вимогам закону та не містить вказівки на осіб - свідків передачі коштів.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили укладення договору позики, за яким ОСОБА_5 позичила ОСОБА_3 10000 доларів США на придбання автомобіля марки Mitsubishi Lancer.

Хоча в розписці від 20.08.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 підтверджено повернення останній коштів за договором позики від 05.12.2008 року за рахунок автомобіля марки Mitsubishi Lancer, суд вважає, що зазначений автомобіль є майном спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що договір позики в судовому порядку ОСОБА_1 не оспорювався.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Зазначений договір є укладеним з моменту передавання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Зважаючи на те, що надана розписка про позику коштів відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, суд бере її до уваги при вирішенні спору, однак вважає, що оскільки отримані за договором позики кошти були використані в інтересах сім'ї, то придбане за них майно стало об'єктом спільної сумісної власності і тому наявність такої розписки не впливає на вирішення спору в частині визнання спірних автомобілів об'єктами спільної сумісної власності.

Одночасно, при вирішенні спору, суд бере до уваги і те, що всі сторони у справі визнали, що спірні автомобілі було придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя, що згідно приписів ч.1 ст.61 ЦПК України вказує на те, що зазначена обставина не підлягає доказуванню.

За таких обставин, суд вважає, що автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3

З довідки територіального сервісного центру 5641 Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області вбачається, що автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3 було перереєстровано на ОСОБА_5 24.09.2014 року на підставі довідки-рахунку ВІА №661876 від 24.09.2014 року ТзОВ "М.В.Л. ГРУП". Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотокалясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, довідка-рахунок, станом на час укладення договору, була документом, який підтверджував правомірність придбання транспортного засобу.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. В той же час, зазначеною нормою передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, а ч.3 ст. 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 виходить за межі дрібного побутового та в судовому засіданні відповідачами не доведено, що ОСОБА_1 надавала письмову згоду на укладення цього договору, то угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 24.09.2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року, виданої ТзОВ "М.В.Л. Груп" слід визнати недійсною.

В судовому засіданні сторони у справі визнали, що вартість кожного зі спірних автомобілів становить 125000 грн. Таким чином, вирішуючи спір, та застосовуючи при цьому норми ч.1 ст.61 ЦПК України, суд вважає, що спірні автомобілі є рівноцінними, а тому наявна можливість для їх поділу, оскільки це відповідає вимогам ч.1 ст. 71 СК України щодо поділу в натурі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст.372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не домовились щодо порядку поділу майна, то спір підлягає вирішенню судом.

Частиною 2 ст. 71 СК України визначено, що при вирішенні спору про порядок поділу майна суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору в цій частині суд вважає безпідставним посилання позивача на необхідність виділення саме їй автомобіля марки Mitsubishi Lancer у зв'язку з тим, що він, за наявності автоматичної коробки передач, є легшим в керуванні. Виходячи з такої позиції позивача, при вирішенні спору саме таким чином, будуть порушені права відповідача, а тому при вирішенні спору суд виходить з того, що спірні автомобілі є рівнозначними, що визнається сторонами у справі і, виходячи з цього, суд не вважає такі доводи позивача, як такі, що є визначальними при вирішенні спору.

Одночасно, з пояснень сторін та рішення суду вбачається, що від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до рішення Острозького районного суду від 26.12.2014 року вбачається, що судом було визначено місце проживання ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1

Одночасно, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_1 з 01.01.2015 року мала намір перевести сина на навчання в м.Рівне.

Зважаючи на те, що довгий період часу ОСОБА_1 не виконує рішення суду і ОСОБА_6 продовжує проживати з відповідачем ОСОБА_3, а ОСОБА_10 проживає з ОСОБА_1, суд вважає, що при вирішенні спору слід виходити з фактичних обставин, які склалися між сторонами на час вирішення спору.

З довідки Української сільської ради Острозького району №820 від 08.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 проживає в АДРЕСА_1 разом з відповідачем ОСОБА_3, а з довідки Плосківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. від 12.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 навчається в зазначеному навчальному закладі.

Зважаючи на необхідність щоденного перевезення ОСОБА_6 від місця постійного проживання до навчального закладу, який знаходиться на значній відстані, що не заперечувалось позивачем, та його перевезення додому, а також те, що автомобілем марки Mitsubishi Lancer ОСОБА_3 здійснює перевезення як дочки ОСОБА_10., так і сина ОСОБА_6 при забезпеченні розвитку дітей - відвідування аквапарку, зоопарку, кінотеатру, що не заперечувалось позивачем, суд вважає, що ця обставина є однією з таких, що має істотне значення при вирішенні спору.

Відповідно до довідки №1644 від 09.10.2015 року Рівненського обласного онкологічного диспансеру вбачається, що ОСОБА_5 з 1996 року знаходиться на диспансерному обліку зазначеного лікувального закладу. Одночасно, з зазначеної довідки вбачається, що ОСОБА_5 періодично проходить лікування у вказаному лікувальному закладі, де їй рекомендовано проведення лікарського контролю.

З пояснень представника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено, що легковий автомобіль марки Mitsubishi Lancer використовується ОСОБА_3 для перевезення своєї матері, яка є літньою особою, для забезпечення необхідного їй лікарського контролю в Рівненському обласному онкологічному диспансері і саме такий автомобіль є необхідним для транспортування ОСОБА_5 за медичними показниками.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до ст. 202, 203 СК України, на ОСОБА_3 лежить обов'язок по утриманню матері ОСОБА_5 і відповідно до ч.2 ст.71 СК України, зазначена обставина є такою, що має істотне значення при вирішенні спору.

За таких обставин, слід провести поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2, виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат суд виходить з того, що судом повністю задоволено позовні вимоги позивачки про визнання майна спільною сумісною власністю і визнання недійсною угоди та частково задоволено позовну вимогу про поділ майна подружжя.

За таких обставин, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно пропорційно стягнути витрати на сплату судового збору.

При цьому, суд виходить з наступного.

Позовна вимога про визнання угоди недійсною є вимогою немайнового характеру і відповідачами по даній вимозі є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Оскільки дана вимога задоволена повністю, то з обох відповідачів на користь позивача необхідно стягнути по 243 грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору.

Оскільки вимога про визнання майна спільною сумісною власністю задоволена повністю, а вимога про поділ майна задоволена частково, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на сплату судового збору в цій частині в розмірі 1250:4х3=937 грн. 50 коп.

Таким чином, загальний розмір стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на сплату судового збору становить 937,5+243,6=1181 грн. 10 коп.

За цими ж правилами, на підставі ст.. 79, 84, 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно пропорційно стягнути витрати на правову допомогу, відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Оскільки ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, оплата витрат у виді попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовка процесуальних документів не передбачена, то такі витрати позивача в розмірі 1700 грн. стягненню не підлягають.

В той же час, позивач просить стягнути з відповідачів 1300 грн. витрат на надання правової допомоги за участь у судовому засіданні, що передбачено ст.1 Закону України " Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

При вирішенні розміру зазначених витрат суд виходить з наступних розрахунків:

1218х40%=487,2 грн.

487,2 грн. х 3 год. = 1461 грн. 60 коп.

Оскільки позивачем до стягнення заявлено витрати на правову допомогу в розмірі 1300 грн., то вся зазначена сума підлягає стягненню, як така, що не перевищує 1461 грн. 60 коп.

1300 грн. : 3 (кількість вимог) : 2 = 216 грн. 67 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з ОСОБА_5 щодо позову про визнання угоди недійсною).

1300 грн. : 3 (кількість вимог) : 2 = 216 грн. 67 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з ОСОБА_3 щодо позову про визнання угоди недійсною).

1300 грн. : 3 (кількість вимог) : 2 = 216 грн. 67 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з ОСОБА_3 щодо позову про поділ майна).

1300 грн. : 3 (кількість вимог) = 433 грн. 33 коп. (компенсація витрат на правову допомогу в частині участі в судових засіданнях з ОСОБА_3 щодо позову про визнання автомобілів спільною сумісною власністю).

На підставі ст.. 60, 69-71 СК України, ст.. 368 ЦК України, керуючись ст. 3, 10, 11, 57, 62, 88, 212 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнати недійсною угоду купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 24.09.2014 року на підставі довідки-рахунку серії ВІА №661876 від 24.09.2014 року, виданої ТзОВ "М.В.Л. Груп".

Провести поділ спільного сумісного майна ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки Volkswagen T5, реєстраційний номер НОМЕР_2, виділити у власність ОСОБА_3 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1181 грн. 10 коп. витрат на сплату судового збору та 866 грн. 67 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. витрат на сплату судового збору та 216 грн. 67 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.