УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та вселення, -

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та вселення, посилаючись на те, що 08 грудня 2006 року він уклав шлюб з відповідачем, від якого вони мають трьох дітей.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2010 року шлюб між ними розірвано, після чого сторони продовжували проживати однією сім'єю.

Крім того, позивач зазначив, що у 2012 році вони вирішили придбати домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1, домовившись з його власниками про вселення в будинок та попередню оплату його вартості частками, а після повної оплати - оформлення права власності. У вересні 2012 року їх сім'я вселилась у будинок, після чого за рахунок спільних коштів вони сплатили грошові кошти за домоволодіння, а оскільки позивач довіряв відповідачу, то договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 21 листопада 2014 року були зареєстровані у нотаріуса, де як покупця зазначено відповідача.

Після того, як домоволодіння було зареєстровано за відповідачем, стосунки між сторонами різко погіршились, а в подальшому, 27 грудня 2014 року, ОСОБА_2 вигнала його з будинку. На даний час відповідач не визнає його право власності на вищевказане домоволодіння, не впускає позивача та не дає ключі від будинку.

Враховуючи викладене, позивач просив встановити факт його спільного проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 13 червня 2010 року по 27 червня 2014 року; визнати за ним в порядку поділу право власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1, а іншу Ѕ частину залишити у власності відповідача: зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні спірним будинком; вселити його в будинок.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, позов задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 13 червня 2010 року по 27 грудня 2014 року.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, а інші Ѕ частину даного будинку та земельної ділянки залишено у власності ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_3 у цей житловий будинок.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла вказана вище касаційна скарга ОСОБА_2, яка подана з пропущенням установленого ст. 325 ЦПК України процесуального строку.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних вище рішень першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 просить у своїй касаційній скарзі скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок та земельна ділянка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка належать сторонам на праві спільної сумісної власності, оскільки ці об'єкти нерухомості були придбані саме за час спільного проживання однією сім'єю.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та вселення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова