Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7891/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/778/221/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року про повернення позову

ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Кабінету міністрів України, заінтересована особа: Державна казначейська служба України, про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у звязку із його зобовязанням, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету міністрів України, заінтересована особа: Державна казначейська служба України, про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат у звязку із його зобовязанням.

В обґрунтування вимог зазначав, що в серпні 2010 року він звернувся з позовом до УПФ України в Комунарському районі м. Запоріжжя.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2010 року, яке ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2011 року залишено без змін, позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати йому як інваліду 3 групи державної та додаткової пенсії всупереч вимогам ст.50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ з 28 травня 2008 року, зобовязано відповідача провести перерахунок та проводити виплату йому державної пенсії як інваліду 3 групи з розрахунку державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю з розрахунку 50 відсотків мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період.

Відповідач відмовився виконувати вказане судове рішення, посилаючись на відсутність коштів та фінансування з державного бюджету.

В червні 2012 року він звернувся до Європейського суду з прав людини щодо визнання порушення державою Україна Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

18 липня 2013 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточно рішення по справі «Москаленко та інші проти України», яким було обєднано і його заяву №25432/12 до загальних 249 заяв, зазначених в судовому рішенні.

Заборгованість була сплачена йому державою Україна лише 24 червня 2014 року, термін невиконання судового рішення склав з 23 грудня 2010 року по 24 червня 2014 року. У відшкодування шкоди просив стягнути заборгованість за інфляцією, яка складає 10264,50 грн. та 3%річних в сумі 6017,36 грн., моральну шкоду в сумі 57241,49 грн.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року позов повернуто позивачу для подання за підсудністю.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення вимог ч. 6 ст. 110 ЦПК України, просить ухвалу судді скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Статтею 56 Конституції України передбачено: кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до положень ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а у відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цивільним кодексом передбачено спеціальні підстави та порядок відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема, статтею 1173 Цивільного кодексу України передбачено, відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, що відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до ст. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Предметом даного позову є відшкодування шкоди, заподіяної державою, на думку позивача, внаслідок бездіяльності щодо невиконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2010 року про перерахування і виплату пенсії як інваліду 3 групи відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 р. №796-ХІІ.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 року у справі «Москаленко та інші проти України» (заява № 1270/12 та 249 інших заяв) було визнано порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з тривалим невиконанням рішень, ухвалених на користь заявників і з держави стягнуто справедливу сатисфакцію в розмірі 2 тис. євро.

Виплата сум за рішенням суду здійснена через виконавчу службу 24 червня 2014 року.

Позивач вважає, що має право на предявлення позову до Комунарського районного суду відповідно до ч. 6 ст. 110 ЦПК України, оскільки шкода заподіяна за місцем розташування органу, який здійснює виплату пенсії та місцем здійснення виплат на виконання рішення суду, тобто в Комунарському районі м.Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

В той же час, поряд з даним загальним правилом, процесуальним законом передбачено альтернативний порядок визначення підсудності за вибором позивача, у визначених законодавцем випадках.

Зокрема, у відповідності до п. 6 ст. 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред'являтися також за місцем завдання шкоди.

Крім того, у абз. 1 п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст.109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК України).

В ст. 190 ЦК України зазначено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

У статті 1 Протоколу № 1 Конвенції зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Згідно з практикою Європейського Суду крім традиційної концепції власності (рухоме і нерухоме майно) власністю в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є і «законні сподівання» права власності. Зміст поняття «майно» може являти собою як «існуюче майно»,так і присуджені суми, належні до виплати заявникам на підставі остаточного і обовязкового до виконання судового рішення. (справа «Пономарьов проти України»).

Суддя зазначене не врахував, доводи позивача щодо зверненням з позовом за місцем завдання шкоди не перевірив та дійшов до передчасного висновку про те, що позов слід подавати до суду за місцем знаходження відповідачів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року скасувати, питання про відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: