Справа № 653/2486/16-ц
У х в а л а

"08" серпня 2016 р. Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Венглєвська Н.Б., розглянувши матеріали заяви за позовом ОСОБА_1, яка діє через представника керівника Генічеського регіонального правозахисного центру ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи членом громадської організації «Генічеський регіональний правозахисний центр» та діючи через представника керівника вказаного центру, звернулася до суду з позовом у якому просить суд розірвати укладений між нею та ОСОБА_3 шлюб, зареєстрований 06.10.2007 року в Генічеському відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №178.

Під час вирішення питання про відкритті провадження, та дослідженні доданих до справи матеріалів, встановлено, що представник позивача керівник ГО ГРПЦ ОСОБА_2 посилаючись на п.7 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ст..ст. 3, 8, 19, 21, 22, 24, 42, 43, 36, 55, 57, 64, 68 Конституції України, ст.. ст.. 6, 10, 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, рішенням Конституційного суду України №13-рп/2000, ст..ст. 1, 21 Закону України «Про громадські обєднання», ст..ст. 6-9, 49, 56, 60, 108, 187 КАС України, просить суд звільнити від сплати судового збору ГО «ГРПЦ», який виступає в інтересах члена своєї організації ОСОБА_1

Дослідивши матеріали заявленого клопотання, матеріали позовної заяви, вивчивши доводи представника позивача, прихожу до думки, що заявлене ОСОБА_2 клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Захист у судах прав та інтересів інших осіб є однією з гарантій реалізації конституційного права кожного на судовий захист і полягає у зверненні до суду державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, яким законом надано право звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб

Відповідно до пункту 7 частини першої ст.. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Правові та організаційні засади діяльності громадських організацій визначені в Закону України «Про громадські обєднання» від 22.03.2012 року №4572.

Відповідно до офіційного тлумачення Закону України «Про громадські обєднання» Конституційним Судом України у Рішенні від 28.11.2013 року (справа №1-17/2013) громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Як вбачається з наданого представником позивача витягу зі статуту, метою ГО «ГРПЦ» є надання правової допомоги фізичним та юридичним особам, в тому числі й членам своєї організації в разі порушення їх прав та свобод; задоволення та захист законних прав та інтересів своїх членів, громадських інтересів у різноманітних сферах суспільного життя. Відповідно до п. 2.4 вказаного Статуту, основними завдання цієї організації, зокрема є відновлення прав членів організації в разі їх порушення; захист прав фізичних та юридичних осіб, членів організації у судових органах України та міжнародних установах із захисту прав людини.

Із системного аналізу вказаних у статуті ГО «ГРПЦ» мети та завдання її діяльності, вбачається, що основною метою діяльності є саме надання правової допомоги при вирішенні особистих майнових та не майнових інтересів своїх членів. При цьому слід відрізняти порушення інтересів членів громадської організації у звязку з виконання ним завдань, повязаних із діяльністю такої організації та порушення особистих інтересів фізичної особи, яка є членом громадської організації.

Правова позиція з цього питання викладена у Рішенні Конституційного Суду України у справі №12-рп/2013 від 28.11.2013 року за конституційним зверненням асоціації « Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозвязку з положенням пункту «г» частини першої ст. 49 Закону України «Про авторське право та суміжні права». Конституційний Суд України виходить з того, що громадська організація може захищати в суді особисті не майнові та майнові права, як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

З поданого позову вбачається, що спір, який виник між сторонами є особистісним немайновим порушенням прав фізичної особи ОСОБА_1, яка хоч і є членом громадської організації, однак вказане порушення не впливає із діяльності її як члена цієї організації.

Наданий представником позивача витяг зі статуту не містить відомостей, які б свідчили, що громадська організація «ГРПЦ» має право звертатися до суду саме в інтересах своїх членів, натомість містить перелік завдань та мету своєї діяльності, що як вже зазначено вище полягає тільки в наданні правової допомоги, то відповідно не може ставити питання про звільнення громадської організації й від сплати судового збору.

Також слід зазначити, що посилання ОСОБА_2 у клопотанні про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1, при розгляді її позову про розірвання шлюбу, на те, що ним здійснюється представництво членів громадської організації яка є неприбутковою та у звязку з цим є підстави для такого звільнення також суперечать вимогам ст.. 3-5 ЦПК України та ст.. 129 Конституції України, оскільки кожному гарантуються рівні права. При цьому звільнення одних осіб членів громадських організацій при зверненні до суду в разі порушення особистих немайнових прав є дискримінаційним по відношенню до інших представництво яких здійснюється відповідно до ст..ст 3, 45 ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, вказана заява подана з порушенням ст. 119 ЦПК України, якою визначено форму та зміст позовної заяви та з порушенням ст. 4 п. 1.1 Закону України «Про судовий збір», яким визначено ставку судового збору при подачі до суду позовної заяви немайнового характеру в залежності від розміру мінімальної заробітної плати.

Так Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який відповідно до даного Закону становить 1378 гривень.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подачу позовної заяви немайнового характеру складає 0.4 розміру мінімальної заробітної плати та станом на 01.01.2016 року становить 551 гривна 20 копійок.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не додано документу, що підтверджує сплату судового збору.

Тобто позовна заява подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме:

- До позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст.ст. 82, 118, 121 ЦПК України, ст. 2, 3, 4 Закону України «Про судовий збір» суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка діє через представника керівника Генічеського регіонального правозахисного центру ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків в пятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали і розяснити, що в іншому випадку заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Б. Венглєвська