Справа № 712/2-3938/2011
У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року по справі за поданням районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2,

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою задоволено подання старшого державного виконавця районного відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Зокрема, вказує на те, що у період майже одного місяця з дати складання акту від 29.10.2015 року державний виконавець не направляв йому жодних повідомлень про повторне призначення примусового виконання виконавчого листа, що свідчить про передчасність такого подання про примусове проникнення до житла боржника. Вказує, що його повідомлено про призначення примусового виконання на 29.10.2015 року тільки цього дня телефоном, у звязку з чим він не зміг прибути до місця виконання так як був за межами населеного пункту в пошуках роботи. Він не уникає виконання рішення, про що свідчить присутність його представника. Звертає увагу на те, що він є потерпілим по кримінальній справі №62040208 за фактом зловживання службовими особами банку щодо незаконного оформлення кредиту на підставі фіктивних документів. Також посилається на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який на його думку є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні РВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» 1 295 374,80 грн. боргу та судових витрат (а.с.3).

Постановою старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 07.07.2015 року відкрито виконавче провадження за даним виконавчим листом та надано боржнику строк добровільно виконати рішення суду до 14.07.2015 року (а.с.5).

Державним виконавцем вчинялися заходи спрямовані на виконання судового рішення. Як вбачається з відповідей відповідних державних органів ФОП ОСОБА_2 припинено, боржник ніде не працює та не отримує пенсії, за ним зареєстрований обєкт незавершеного будівництва (процент готовності 96%) за адресою с.Минай, вул. Миру, 3 (а.с.8, 10).

26.10.2015 року державним виконавцем прийнято рішення про призначення примусового виконання виконавчого листа на 29.10.2015 року о 15:00 год. за адресою с.Минай, вул. Миру, 3 (а.с.12).

Цього ж дня, представник боржника ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження (а.с.13-15).

Згідно акту державного виконавця від 29.10.2015 року при виході за адресою боржника, останній на призначену дату та час не зявився, вхідні двері до будинку замкнені, на виклики ніхто не реагує, що унеможливило здійснити опис майна. Даний акт підписаний в тому числі й представником боржника ОСОБА_3 (а.с.16)

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Дана норма права кореспондується з п.10 ч.3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно якого державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ¬ фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи вжиті державним виконавцем заходи, відсутність у боржника іншого майна та наявність перешкод щодо доступу до належного йому домоволодіння, обґрунтовано задовольнив подання про примусове проникнення до житла боржника.

Доводи апеляційної скарги, щодо передчасності такого подання через не надсилання державним виконавцем протягом місяця іншого повідомлення про повторне призначення примусового виконання рішення, є безпідставними, оскільки повторне призначення певної виконавчої дії є правом, а не обовязком державного виконавця. Наявність акту від 29.10.2015 року свідчить про існування у державного виконавця перешкод щодо доступу до майна боржника та його опису. Сама по собі дана обставина є достатньою підставою для можливості звернення до суду із подання про примусове проникнення до житла боржника. При цьому не може братися до уваги посилання апелянта на неналежне його повідомлення про дату та час виконавчої дії, так представник боржника 26.10.2015 року знайомився з матеріалами виконавчого провадження, а відтак йому було відомо про призначення примусового виконання на 29.10.2015 року, про що свідчить його присутність.

Не може братися до уваги й посилання апелянта на те, що він не уникає виконання рішення, оскільки присутність його представника під час примусового виконання судового рішення 29.10.2015 року не забезпечувала можливість здійснити таку виконавчу дії, так як представник не мав повноважень щодо надання доступ до майна боржника з можливістю його опису. В даному випадку потрібна була особиста присутність боржника під час здійснення такої виконавчої дії.

Також безпідставним є посилання апелянта на кримінальне провадження №62040208, оскільки матеріали справи не містять жодного вироку, яким би була встановлена вина посадових осіб банку у оформленні фіктивного кредиту. Саме по собі здійснення органом досудового слідства розслідування такої кримінальної справи жодним чином не спростовує обовязковість судового рішення на підставі якого видано виконавчий лист.

З приводу посилання апелянта на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки в даному випадку виконавчий лист видано на виконання судового рішення про стягнення заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку з чим вказаний закон не може бути підставою для зупинення чи відстрочку виконання такого рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував процесуальний закон та дотримався процедури розгляду справи, що у відповідності до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду першої інстанції без зміни.

Керуючись 307, 312-315, 376 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді