Справа №705/5765/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Мазуренко Ю.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про самочинне будівництво гаража, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про самочинне будівництво гаража. Своє звернення мотивує тим, що відповідно до рішення Уманського міськвиконкому № 576 від 21.12.1954р. земельна ділянка, площею 2035 м, відноситься до будинку по вул.. Садовій, 16, м.Умань і вона зафіксована з усіх сторін огорожею із цегли та каменю, яка є межею й межовим знаком для охорони та забезпечення прав землекористувачів на протязі тривалого часу. На сьогоднішній день частина межових знаків знищена ОСОБА_2, з метою захоплення додаткової площі спільного користування, що призвело до подвійної власності з суміжними землевласниками і необхідності відновлення зруйнованої підпірної стіни. Позивач в позові вказує, що в цілому спільна територія двору наразі представляє проммайданчик з окремими джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Тому при розміщенні в зоні житлової забудови обєкту особливого значення - гаража виникає необхідність врахувати й додаткові вимоги. Уманська міська рада допустила початок будівництва гаража ОСОБА_2 без підтверджуючих та дозвільних документів. Будівництво продовжувалось згідно ескізного рішення, а не на стадії проекту з необхідними погодженнями. Управлінням містобудування і архітектури міськради виданий будівельний паспорт на підставі недостовірних даних наданих ОСОБА_3 Позивач в позові зазначає. що відсутня засвідчена в установленому порядку згода усіх співвласників на будівництво гаража. Будівництво гаража здійснене з порушенням будівельних норм з використанням приватизованої ділянки і земель спільної власності, які не були відведенні для цієї мети, оскільки розташовані в зоні дитячого майданчика. Зазначене і зумовило звернення позивача до суду за захистом порушених прав, оскільки вирішити дане питання у будь-який інший спосіб він не може. 03 грудня 2015 року позивач через канцелярію суду подав заяву про збільшення позовних вимог. В заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_1О просить суд : визнати гараж ОСОБА_2, побудований без відведення земельної ділянки та з порушення діючих норм та правил як самочинне будівництво ; припинити право власності ОСОБА_2 на гараж та заборонити використання цієї споруди з такими цільовим призначенням і зобовязати провести перебудову і перепрофілювання в іншу господарську споруду при умові одержання необхідного пакету дозвільних документів від місцевої влади та співвласників; припинити право користування на землі спільної власності, незаконно захоплені ОСОБА_2 для будівництва гаража та повернути їх в спільне майно мешканців будинку для влаштування дитячого майданчику і спортивного майданчику відповідно до облікових документів; ... скасувати рішення Уманської міської ради, надані ОСОБА_2 на підставі недостовірних документів з порушенням законодавства щодо будівництва гаража та визнати недійсним технічний паспорт Уманського інвентарного бюро, виданий на підставі цих рішень та стягнути з відповідача судовий збір .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав посилаючись на викладені в позові обставини та вказував, що суд повинен був витребувати документи на підтвердження його позовних вимог за власною ініціативою і він ще повністю не визначився з колом осіб, які мають бути відповідачами по справі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що викладені в позові факти не відповідають дійсності і позов є безпідставним та не обґрунтованим. Вона просила суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю і вказувала, що позивач зловживає його процесуальними правами на подачу позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача,, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України.

Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Відповідно до частини 1 статті 130 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Згідно зі ст. 29 ЗУ «Про планування і забудову територій» дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з листа Управління містобудування та архітектури № 296 від 05.05.2014р., ОСОБА_2 звернулася до Центру надання адміністративних послуг міської ради з заявою та відповідними до неї документами щодо отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки для будівництва гаража. Відповідно до поданої заяви управлінням містобудування та архітектури видано будівельний паспорт для будівництва гаража на земельній ділянці, що знаходиться в приватній власності ОСОБА_2

Будь-яких документів, які б підтверджували правовий статус земельної ділянки ( право власності, користування, тощо ) на якій розташована відповідне нерухоме майно позивачем не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття в експлуатацію.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з роз'ясненнями, що містить постанова Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Посилання позивача на те, що самочинне будівництво здійснене відповідачем ОСОБА_2 без проекту землеустрою під будівництво, а також без необхідних узгоджень і дозволів, здійснене з порушенням норм екологічної, пожежної, санітарної і будівельної безпеки, та порушує його права як землекористувача, є неаргументованими і не підтверджуються жодними доказами.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України, рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 ЦПК України).

На позивача покладений обовязок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у звязку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про самочинне будівництво гаража.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.В. Мазуренко