Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій щодо зміни істотних умов праці, зобов'язання поновити попередні умови праці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 01 лютого 2007 року вона працює в Чорнобаївському відділенні Черкаського регіонального управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), спочатку на посаді менеджера рекламно-інформаційного пункту, потім - касира, згодом на посаді менеджера, а, починаючи з 01 квітня 2013 року, - на посаді спеціаліста з обслуговування клієнтів. За час роботи вона характеризувалася позитивно, регулярно отримувала грошові та матеріальні винагороди, подяки. Із 02 жовтня 2015 року без будь-якого попередження вона позбавлена необхідних засобів для роботи, а саме їй заблоковано електронний вхід до системи ПАТ КБ «ПриватБанк» від свого імені, в зв'язку з чим із зазначеної дати вона позбавлена можливості виконувати свої функціональні обов'язки за посадою. На неодноразові прохання розблокувати вхід під своїм логіном та паролем в програмний комплекс банку вона отримала відмову від відповідача. Ці дії відповідача виразилися у зміні умов оплати праці позивача, оскільки з жовтня 2015 року, незважаючи на перебування на робочому місці, позивачу припинилися нарахування та виплата заробітної плати. При цьому ніяких змін в організації виробництва та праці відповідача, які б супроводжувалися зміною умов оплати праці працівників, не відбулося, Чорнобаївське відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» працює в звичайному режимі. Більше того, на місце позивача стажується інша особа. Також зазначила, що із 03 грудня 2015 року відповідач надав їй відпустку, хоча вона заяви не писала і своєї згоди на цю відпустку не надавала, оскільки вона не мала можливості авторизування та входу на «Путеводитель» та «ПриватДок» під своїм логіном та паролем. Аналогічно їй було надано відпустку без її згоди з 02 жовтня 2015 року до 22 жовтня 2015 року, проте вона не могла подати заяву на дану відпустку, так як, не відбувши попередню відпустку з 08 вересня 2015 року до 01 жовтня 2015 року, вона 01 жовтня 2015 року потрапила на стаціонарне лікування та перебувала на лікарняному, про що повідомила відповідача шляхом подання лікарняного листка. Вважає, що підставою для зміни істотних умов праці став виданий відповідачем наказ від 16 липня 2015 року № Э.856412/1-6691822 «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень», за яким працівник ОСОБА_4 була внесена в список обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку), яким зобов'язано директора Черкаського ГРУ КБ «ПриватБанк» провести роботу з її звільнення із забороною повторного прийняття на роботу.

Фіксована ставка для її спеціальності становить 1 922 грн 13 коп., які відповідач почав їй нараховувати з моменту блокування її входу в єдину систему авторизації, тобто, з моменту зміни її істотних умов праці, тоді як до моменту порушення прав її дохід складав 8 943 грн 14 коп. на місяць, виходячи із довідок про її заробіток, наданих відповідачем за мінусом 7 021 грн. Таким чином, різниця між фактично сплаченим їй розміром заробітної плати і тим, який повинен був сплачувати їй відповідач, починаючи з 01 жовтня 2015 року до 31 січня 2016 року, становить 28 751 грн 55 коп.

Зазначила, що відповідач порушив її законні права, позбавивши заробітної плати, що завдало їй моральних страждань, спричинило втрату нормальних життєвих зв'язків, а вона перебуває в стані вагітності. Через емоційні переживання вона потрапила до лікарні з нервовим перенапруженням, у зв'язку з чим понесла додаткові витрати на відновлення стану свого здоров'я та морального стану, тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду.

Неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно просила визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни її істотних умов праці, які виразилися в блокуванні доступу в програмні комплекси на базі єдиної системи авторизації (ЄСА) ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «ПриватДок», «Приват Персонал», під логіном та паролем ОСОБА_4, що потягли за собою зменшення розміру оплати праці; визнати неправомірними дії відповідача щодо видання наказів від 02 жовтня 2015 року та 03 грудня 2015 року № Э.CS-ПО-2015-4548579 про надання їй відпустки без її згоди; скасувати наказ від 16 липня 2015 року № Э.856412/1-6691822 «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» стосовно неї; скасувати накази від 02 жовтня 2015 року та 03 грудня 2015 року № Э.CS-ПО-2015-4548579 про надання їй відпустки; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити її зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку); поновити їй попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі ЄСА, а саме: «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «ПриватДок», «Приват Персонал», під своїм логіном та паролем з наданням робочого місця; стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року по 31 січня 2016 року включно, виходячи з її середнього заробітку до моменту зміни банком істотних умов праці, у сумі 28 751 грн 55 коп.; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди у сумі 5 тис. грн та судові витрати.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо зміни істотних умов праці ОСОБА_4, які виразилися в блокуванні доступу в програмні комплекси на базі Єдиної Системи Авторизації ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «ПриватДок», «Приват Персонал», під логіном та паролем ОСОБА_4, що потягли за собою зменшення розміру оплати праці.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо видання наказу від 02 жовтня 2015 року про надання ОСОБА_4 відпустки без її згоди.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо видання наказу від 03 грудня 2015 року № Э.CS-ПО-2015-4548579 про надання ОСОБА_4 відпустки без її згоди.

Скасовано наказ від 16 липня 2015 року № Э.856412/1-6691822 «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» стосовно ОСОБА_4

Скасовано наказ від 02 жовтня 2015 року про надання ОСОБА_4 відпустки.

Скасовано наказ від 03 грудня 2015 року № Э.CS-ПО-2015-4548579 про надання ОСОБА_4 відпустки.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виключити ОСОБА_4 зі списку обмежень з кодифікатором 1.27 (нелояльність до банку).

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» поновити працівнику ОСОБА_4 попередні умови праці шляхом розблокування доступу в програмні комплекси на базі ЄСА, а саме: «Путеводитель», «Моя зарплата», «Рабочий стол сотрудника», «ПриватДок», «Приват Персонал», під своїм логіном та паролем з наданням робочого місця.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 недоплачену їй заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року до 31 січня 2016 року включно, виходячи з її середнього заробітку до моменту зміни банком істотних умов праці в сумі 28 751 грн 55 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн та судові витрати.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу адвоката в сумі 3 тис. грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 недоплаченої заробітної плати за період часу з 01 жовтня 2015 року до 31 січня 2016 року включно, виходячи з середнього заробітку ПАТ КБ «ПриватБанк», до моменту зміни в односторонньому порядку банком істотних умов праці ОСОБА_4 в сумі 28 751 грн 55 коп., ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заробітну плату за період часу з 01 жовтня 2015 року до 31 січня 2016 року включно в сумі 12 720 грн 54 коп.

Скасовано рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3 тис. грн, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною 2 ст. 337 ЦПК України установлено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтями 21, 29 КЗпП України передбачено, що власник підприємства зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, визначити працівникові робоче місце, проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом установлено, що наказом від 16 липня 2015 року № Э.856412/1-6691822 «Про винесення заохочень та дисциплінарних стягнень» були затверджені міри дисциплінарного впливу, зокрема до ОСОБА_4 та зобов'язано директора Черкаського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» провести роботу зі звільнення працівника ОСОБА_4 (логін CS100688LNV) із забороною повторного прийняття на роботу; депремійовано співробітників на 100 % згідно з наказом та внесено звільнених співробітників у список обмежень з кодифікатором 1.27 - нелояльність до банку.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що усупереч вимогам ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України матеріали справи не містять та не було надано відповідачем ні пояснень ОСОБА_4 про вказаний проступок, ні розписки, що працівник повідомлений про стягнення.

При цьому суд надав належну оцінку тій обставині, що під час розгляду справи представник відповідача не пояснив підстав видання цього наказу та наслідків його дії.

Таким чином, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що відповідач порушив права позивача накладенням дисциплінарного стягнення та без попередження істотно змінив її умови праці у вигляді «блокування» її входу в електронну систему ПАТ КБ «ПриватБанк» та оплату праці.

Крім того, на підставі наявних у справі доказів суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання дій відповідача протиправними і такими, що порушують трудові права позивача та законодавство про працю України.

Зокрема, суд правильно вважав, що підтвердженням факту неподання позивачем особисто заявки на відпустку є неможливість авторизуватися та ввійти на «Путеводитель» та «ПриватДок» під її логінами та паролями; відповідач не погоджував із позивачем зазначених вище відпусток.

Відповідно до п. п. 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості (відповідно до видів страхування - період перебування у трудових відносинах, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами, проходження служби, провадження підприємницької або іншої діяльності, пов'язаної з отриманням доходу безпосередньо від такої діяльності) у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати.

Згідно з роз'ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16 вересня 2015 року № 523/18/99-15 святкові та неробочі дні не потрібно виключати із складу календарних днів, за які обчислюється середній заробіток для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, аналогічно розрахунку середньої зарплати для обчислення страхових виплат за страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та допомоги по вагітності та пологах (пункти 2 та 3 Порядку).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд правильно виходив із того, що позивач перебувала на лікуванні з 01 жовтня до 07 листопада 2015 року відповідно до листка непрацездатності серії АГХ № 605419; із 16 до 24 листопада 2015 року - згідно з листком непрацездатності серії АГХ № 605638; із 04 до 25 грудня 2015 року - згідно з листком непрацездатності серії АГХ № 605754; із 04 до 21 січня 2016 року - згідно з листком непрацездатності серії АГХ № 569213 та з 21 січня до 06 лютого 2016 року - згідно з листком непрацездатності серії АГХ № 569299. Вказані листки непрацездатності були здані відповідачу.

Судом установлено, що ОСОБА_4 за період із 01 жовтня 2015 року до 31 січня 2016 року пропрацювала 16 робочих днів, з яких у листопаді - 9 днів, у грудні - 7 днів, за які їй було виплачено 1 401 грн 46 коп. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_4, виходячи із заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, становить 282 грн 04 коп.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що сума коштів, яка підлягає стягненню за вказані робочі дні, становить 3 116 грн 94 коп. (4 518,04 коп.(282,4х16) - 1401,46).

Дійшовши висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на оплату допомоги із тимчасової непрацездатності за лікарняними листками у сумі 9 603 грн 06 коп., апеляційний суд правильно виходив із того, що середньоденна заробітна плата становить 406 грн 32 коп. (106 050 грн 42 коп. (сума доходу ОСОБА_4 за період із 01 жовтня 2014 року до 30 вересня 2015 року) : 261 (кількість днів у періоді)); позивач за вказаний період перебувала 5 разів на лікарняному, то за рахунок установи оплаті підлягає 25 днів, що складає 10 158 грн; за період із 01 жовтня 2015 рок до 31 січня 2016 року відповідачем було сплачено позивачу 534 грн 64 коп. як оплату лікарняних.

Доводи касаційної скарги відповідача про те, що суд таким чином вийшов за межі позовних вимог, на правильність висновків апеляційного суду не впливають, враховуючи предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також те, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Разом із тим відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку із чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Крім того, суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав наявними підстави, передбачені ст. 237-1 КЗпП України, для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав.

Доводи касаційної скарги у частині недоведення факту завдання позивачу моральної шкоди зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, застосував наслідки спливу строку позовної давності, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, рішення суду першої інстанції у незміненій та нескасованій частинах, та рішення суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 лютого 2016 року у незміненій та нескасованій частинах та рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік