Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, в якому просив встановити факт проживання сторін по справі однією сім'єю з лютого 2004 року по січень 2013 року, визнати легковий автомобіль марки «SKODA OKTAVIA TOUR» хетчбек сірого кольору, кузов НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, поділивши вказаний транспортний засіб між сторонами по справі, виділивши ОСОБА_2 спірний автомобіль зі сплатою ним ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 43 000 грн..

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю з лютого 2004 року по січень 2015 року.

Визнано автомобіль марки «SKODA OKTAVIA TOUR» хетчбек сірого кольору, кузов НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, виділивши вказаний автомобіль у приватну власність ОСОБА_2 із сплатою останнім на користь ОСОБА_1 1/2 частини вартості вказаного автомобіля: 64 500 гривень.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої ______________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/785/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: Ведяніна Т.О.

Доповідач : Демянчук С.В.

інстанції є незаконним, оскільки ухвалено без з'ясування усіх обставин справи, що мають значення для справи.

Зазначає, що 05 жовтня 1989 року між нею та ОСОБА_4, відділом РАЦС Сарненського райвиконкому Рівненської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 184.

Даний шлюб не розривався і вона ніякого іншою шлюбу ні з ким не укладала.

Вказувала, що з ОСОБА_2 вона познайомилася у 2004 році і між їхніми сім'ями склалися довготривалі дружні відносини.

Подружніх відносин з позивачем за весь цей час вона не мала.

27 лютого 2008 року між нею та ВАТ АБ "Укргазбанк" був укладений кредитний договір № 13/08/11/КА-Ф на придбання автомобіля марки "Шкода Октавіа".

Погашення отриманого кредиту здійснювала особисто з коштів її сім'ї і відповідно до довідки від 02 вересня 2015 року виданої ПАТ АБ "Укргазбанк", зобов'язання за раніше укладеним кредитним договором, виконані нею в повному обсязі та в строки, встановлені кредитним Договором.

На прохання ОСОБА_2, весною 2013 року вона надала йому у тимчасове користування вищезазначений транспортний засіб в термін до вересня 2014 року.

Просила рішення суду першої інстанції від 10 березня 2016 року про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ майна, що знаходиться в спільній сумісній власності скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову у зв'язку з безпідставністю усіх заявлених ним позовних вимог та стягнути з ОСОБА_2, на її користь понесені судові витрати за подання апеляційної скарги.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_2 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1, її представник, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_2, його представник заперечили доводи апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, яке просили залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі (постанова Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 р. у справі № 6-93цс14).

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства /ст. 11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом /ст. 60 ЦПК України/ покладено на сторони.

Згідно зі ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, позивач мав надати суду належні та допустимі докази на підтвердження доводів, які мають узгоджуватися з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2004 року по січень 2015 року, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 05 жовтня 1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, відділом РАЦС Сарненського райвиконкому Рівненської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 184, який на даний час не розірвано, про що свідчить наданий відповідачкою оригінал свідоцтва про одруження, яке було і предметом дослідження суду першої інстанції.

Окрім того, ОСОБА_1 в апеляційному суді на підтвердження своїх доводів та на спростування висновків суду першої інстанції, покликалася на перебування позивача в шлюбі з іншою особою до 11 грудня 2007 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю, оскільки відсутні правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю відповідачки та позивача у період з лютого 2004 року по січень 2015 року з підстав перебування ОСОБА_1 в іншому зареєстрованому шлюбі. А відтак, не підлягають до задоволення і позовні вимоги в частині поділу автомобіля.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. 74 СК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет