Справа № 158/2152/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/224/16 Категорія: 52 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

секретар - Вергун Т.С.,

з участю: представника позивача - Дейни О.В.

відповідача - ОСОБА_2,

прокурора - Супрунюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2, третя особа - прокуратура Ківерцівського району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача Органу опіки і піклування Ківерцівської районної державної адміністрації ( далі - Орган опіки і піклування Ківерцівської райдержадміністрації) на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року в задоволенні позову Органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2, третя особа - прокуратура Ківерцівського району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач Орган опіки і піклування Ківерцівської райдержадміністрації подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, вказує, що суд не дослідив належним чином надані ними докази по справі, якими підтверджується ухилення відповідача від виховання дитини та неповно з»ясував обставин, що мають значення для справи, просить скасувати дане рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача Дейна О.В. апеляційну скаргу підтримала, покликаючись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_2 та прокурор Супрунюк Т.А. просять апеляційну скаргу відхилити, як необґрунтовану.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову Орган опіки і піклування Ківерцівської райдержадміністрації, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 150, 164 СК України та з урахуванням роз»ясень даних в п. 16 Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Судом встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 27 червня 2007 року ( а.с. 9).

Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов сім'ї (а.с. 17-24) відповідач зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, мало займається вихованням сина, часто залишає дитину на свою матір - ОСОБА_7, щоразу рекомендовано більше уваги приділяти сину, сім'я перебуває під соціальним супроводом, профілактичні заходи дали позитивний результат частково.

Згідно листа сільського голови Суської сільської ради Ківецівського району Волинської області С.П. Тимощука від 21.04.2010 року мешканка села Суськ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обо»язків, щодо виховання сина, веде аморальний спосіб життя та вживає спиртні напої (а.с. 15).

Згідно довідки про склад сім'ї № 112 від 22.06.2015 року неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом із відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 45/02-18 від 30.10.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 (а.с. 3-4) відносної неповнолітнього сина є доцільним та відповідає інтересам дитини.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п.п. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Підставами для позбавлення відповідача батьківських прав позивач вказує, що мати не цікавиться розвитком дитини, не підтримує з ним ніяких стосунків, усунулася від допомоги при вихованні та утриманні дитини, зловживає спиртними напоями.

Характеристикою Суської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 23.11.2015 року стверджується, що ОСОБА_2 на даний час зробила позитивні висновки внаслідок проведеної з нею профілактичної роботи (а.с. 33), про що також в судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Отже, судом першої інстанції був врахований вказаний факт, а відповідно до ст. 164 СК України ухилення від виконання батьківського обов'язку є завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. І позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, а тому в інтересах дитини відмовив у позбавленні батьківських прав ОСОБА_2.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналізуючи надані докази судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 стала на шлях виправлення та виявляє бажання виховувати свого сина, а періодична відсутність відповідача за місцем проживання, перебування дитини фактично на утриманні бабусі, неналежні умови проживання дитини та відсутність роботи у матері не можуть бути безумовною підставою для задоволення позову.

Тому судом першої інстанції, вірно було визначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, що застосовується до батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку та дав правильну оцінку наданим сторонами доказам, і підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Органу опіки і піклування Ківерцівської районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: