Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/6832/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Провадження №22ц/778/402/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення аліментів на час навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача щомісяця, оскільки донька хоча і досягла повноліття, але продовжує навчання на денному відділенні ЗНТУ і потребує матеріальної допомоги. Вважала, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в такому розмірі.

В ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути 1/6 частку усіх видів заробітку відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 12.08.2015 року і до досягнення нею 23-річного віку. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі 1500 грн., починаючи з 12 серпня 2015 року і до закінчення терміну дії договору про надання освітніх послуг з підготовки фахівців з вищою освітою від 29 липня 2015 року (закінчення строку навчання), тобто до 27 травня 2016 року.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_5, яка народилась 11 березня 1994 року, є позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_4 Юрійович (а.с.5).

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_5 навчається на денному відділенні Запорізького національного технічного університету на денному відділенні, плата за навчання складає 9000 грн. за два семестри (а.с.8). Проживає з матір'ю (а.с.7). Вказані докази належним чином досліджені судом першої інстанції і вмотивовано взяті ним до уваги, як такі, що підтверджують потребу в отриманні допомоги батьків в зв'язку з продовженням навчання.

Судом також встановлено, що відповідач працює на посаді директора Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» і має постійне джерело доходу. За змістом довідки №1024 від 07.10.2015 року,виданої Запорізькою філією ПАТ «Укртелеком», заробіток ОСОБА_3 за 6 місяців 2015 року (до видачі, з урахуванням утриманих податків) складає 142 814,17 грн.(середньомісячний 23 803 грн.) (а.с.36-37).

Крім того, як інвалід 2 групи ОСОБА_3, отримує пенсію в УПФУ Ленінського району м. Запоріжжя, розмір якої (фактично виплаченої) за 11 місяців 2015 року становить 24 933,90 грн. (а.с.45,46).

Позивач ОСОБА_4 працює менеджером в Банку «Михайлівський», її щомісячний заробіток складає 3500 грн..

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Зокрема, суд вірно застосував для врегулювання спірних правовідносин ст. ст. 182, 199, 200 СК України, за якими, якщо повнолітні дочка, син, які продовжують навчання, в зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до 23 років, за умови, що можуть надавати таке утримання, при цьому, визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших утриманців, інші істотні обставини.

Суд врахував розяснення, надані у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5 має право на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення нею 23 років, обов'язок щодо надання вказаної допомоги поширюється на обох батьків, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу та задовольнив позовні вимоги частково, стягнувши з відповідача 1/6 частину усіх видів заробітку.

За змістом ст.ст. 182, 184 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З огляду на вищезазначені положення закону та встановлені судом обставини отримання відповідачем постійного регулярного доходу, довід апеляційної скарги щодо необхідності стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не заслуговує на увагу.

Доводи апеляційної скарги про не взяття до уваги судом першої інстанції наявності на утриманні у відповідача літніх хворих батьків спростовуються матеріалами справи. Безпосередньо в рішенні суд відобразив, що на підтвердження цих обставин відповідачем не надано доказів, що є його обовязком відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути подані до початку розгляду справи по суті, як встановлено ст. 131 ЦПК України. В даному випадку відповідач фактично вимагає погодитися з його запереченнями, виходячи з припущень, що заборонено вказаними нормами ЦПК України.

Надані до апеляційної скарги пенсійні посвідчення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не є такими доказами в розумінні положень ст.131 ЦПК України та не відповідають вимогам ч.2 ст.303 ЦПК України щодо дослідження апеляційним судом лише тих доказів, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нових доказів, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

До того ж, сам по собі факт отримання пенсій батьками ОСОБА_3, які за поясненнями відповідача, наданими в суді апеляційної інстанції, не проживають разом із сином, не доводить тієї обставини, що вони потребують матеріальної допомоги та перебувають на утриманні відповідача.

Довід апеляційної скарги про те, що суд неправомірно стягнув аліменти до досягнення дочкою 23 років, колегія суддів вважає неприйнятним, оскільки, в резолютивній частині рішення суд зазначив, що стягнення припиняється у разі припинення навчання, що відповідає положенням ст.199 СК України.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: