Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4113/15-ц
Провадження №: 2/332/38/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. при секретарі Ковтуні В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до ОСОБА_1, 3-я особа: орган

опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району м. Запоріжжя

про звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність АТ «Дельта Банк» квартири № 30, що розташована в будинку № 64 по вулиці Демократичній м. Запоріжжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0703/1107/71-334, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 15500,00 доларів США з розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 23.11.2007р. по 23.11.2037 рік. Банк свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит. 25.05.2012 року між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ "Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк»)від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору, укладеному з відповідачем ОСОБА_1. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вище вказаним кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № 0703/1107/71-334-Z-1 від 23.11.2007 року передала у іпотеку нерухоме майно: квартиру № 30, що знаходиться в будинку №64 по вул. Демократичній в місті Запоріжжі загальною площею 42,03 кв.м., житловою площею 26,3кв.м., яка складається з двох кімнат, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 23 листопада 2007 року за №1272, запис про реєстрацію правочину внесено в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 2515429. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання залишаються невиконаними у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 380513,62грн., з яких: тіло кредиту 352911,95грн.; відсотки 27601,67грн. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, в рахунок виконання основного зобовязання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмета іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку». Просять суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у загальному розмірі 380513,62грн. за кредитним договором №0703/1107/71-334 від 23.11.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» та визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру №30, що знаходиться в будинку №64 по вул. Демократичній в м. Запоріжжі, загальною площею 42,03 кв.м., житловою площею 26,3кв.м., яка складається з двох кімнат, та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 23 листопада 2007 року за №1272, запис про реєстрацію правочину внесено в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 2515429. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. В подальшому представник позивача, незважаючи на визнання судом його обовязкової участі, в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що на даний час в спірній квартирі зареєстрована та проживає її неповнолітня дитина, права якої будуть порушені. Крім того, вона навмисно не ухилялася від виконання своїх зобовязань за кредитним договором і до вересня 2015 року частково погашала заборгованість. Разом з тим, вона неодноразово зверталася до банку з заявами щодо врегулювання питання подальшої оплати кредиту внаслідок економічної кризи і зростання курсу долару, але банк їй нічим не допоміг. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав та також просив відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у письмових запереченнях долучених до справи(а.с.125-128).

Представник 3-ої особи: органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району м. Запоріжжя ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на ту обставину, що в спірній квартирі проживає малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, житлові права якої будуть порушенні у разі задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, 3-ї особи, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, ОСОБА_2 акціонерне товариство «Дельта Банк» зареєстровано Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією 14.02.2006 року та у звязку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 01.10.2009 року(а.с.56). Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних(а.с.57-58). На підставі рішень № 51 від 02.03.2015 року, № 71 від 08.04.2015 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_8.(а.с.59-60,61). На теперішній час розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Статтею 512 ч.1 п. 1 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» передав(відступив) права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0703/1107/71-334 від 23.11.2007 року та за договором іпотеки № 0703/1107/71-334-Z-1 від 23.11.2007 року, що були укладені з ОСОБА_1О.(а.с.48-55).

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти .

Відповідно до кредитного договору №0703/1107/71-334(кредит фізичній особі на купівлі та під заставу нерухомості) від 23 листопада 2007 року та договорів про внесення до нього змін та доповнень від 29.09.2010 року встановлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобов'язання, а саме: кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 15500,00 доларів США на строк з 25 листопада 2007 року по 23 листопада 2037 року, а остання була зобовязана повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов»язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Позичальник, відповідно до п.1.3 зазначеного договору сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Розмір процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу з метою придбання квартири під номером 30, в будинку № 64, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Демократична. Забезпеченням виконання зобовязань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, виступає іпотека обєкта нерухомості, що придбавається позичальником за договором купівлі-продажу. Умови передачі обєкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством України і іпотечним договором, що укладається між банком і позичальником(а.с.6-19,20-28,29-31).

23 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 0703/1107/71-334-Z-1, відповідно до умов якого відповідач у забезпечення виконання зобовязання за вище вказаним кредитним договором, надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 30, що розташована в будинку № 64 по вул. Демократичній м. Запоріжжя, загальною площею 43,03кв.м, житловою площею 26,3кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.11.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим № 1272. У зв»язку з посвідченням договору іпотеки, нотаріусом накладена заборона відчуження зазначеного в договорі майна, що належить ОСОБА_1 до припинення чи розірвання договору іпотеки(а.с.32-35). 29.09.2010 року до вказаного договору іпотеки внесенні зміни на підставі договору про внесення змін та доповнень № 1, що був укладений між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк» та відповідачем ОСОБА_1О.(а.с.36-38).

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов»язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Як встановлено судом, кредитний договір та договір іпотеки, що укладені між сторонами, підписані уповноваженою на це особою банку та особисто відповідачем ОСОБА_1. Іпотечний договір посвідчений у нотаріальному порядку. Факт укладання кредитного та іпотечного договору, а також факт отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 визнається.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами були укладені вище вказані договори, відповідно до умов яких, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов»язки.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до наданої позивачем довідки від 28.07.2015 року підтверджений факт наявності заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 0703/1107/71-334 від 23.11.2007 року і загальна сума заборгованості за цим кредитним договором складає 17247доларів США 25 центів, що в перерахунку в національну валюту за офіційним курсом НБУ станом на 28.07.2015 року складає 380513,62грн., з яких: тіло кредиту 15996доларів США 17 центів, що в еквіваленті складає 352911,95грн.; відсотки 1251долар США 08 центів, що в еквіваленті складає 27601,67грн.(а.с.39).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено і підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, що відповідач неналежним чином виконувала свої зобовязання за укладеним кредитним договором, в звязку з чим у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 вище вказаного Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1,2 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов»язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення ч. 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому порядку.

Пунктом 11 укладеного іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним. При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання та зобовязань, передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобовязання. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що з урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. У зв»язку з наведеним, суд виходить з того, що з урахуванням цих норм не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб про який просить позивач і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Отже, у разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. У пункті 12 іпотечного договору сторонами визначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішення суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору. Відповідно до пп.12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб»єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб»єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки.

Отже, суд враховує, що умовами іпотечного договору передбачено право банку набути право власності на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим, частиною 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Судом встановлено, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором ще не настав, оцінка предмету іпотеки субєктом оціночної діяльності після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання вказаного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, та на момент предявлення відповідної вимоги, як це передбачено ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та пп12.3.1 іпотечного договору, не визначалась, клопотання позивачем про проведення такої оцінки також суду не заявлялось, а отже, за таких обставин вимоги банку про визнання права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав суду доказів, що підтверджують виконання ним вимог ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та пп 12.3.1іпотечного договору.

Керуючись ст.ст.33,35,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 525,526,625,627-629,638,1050,1054 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,209,212,213-215,218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення суду можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Андрюшина Л.А.