Провадження № 2/521/703/16
27 січня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Мирончук Н.В.,
при секретарі - Варналій К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Свої позовні вимоги, позивач аргументувала тим, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.1995 року та договору дарування № 1254 від 08.08.2008 року.
Позивач зазначила, що крім неї, у цьому будинку зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які фактично за вказаною адресою не проживають, особистих речей не мають.
У зв'язку з тим, що відповідачі відсутні за місцем проживання понад шість місяців без поважних причин, позивач просить суду, керуючись ст. 71, 72 ЖК України, визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у відсутності відповідачів при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Згідно ст.169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів.
Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 26.01.1995 року за № 2-1042, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 13/25 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.6-7)
Відповідно до договору дарування від 08.08.2008 року за № 1254, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Сімаченко С.Л., ОСОБА_1 отримала у дар 13/50 частин домоволодіння з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1. (а.с.4)
Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію за № 052 від 22.01.2016 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: власник - ОСОБА_1, постійно проживає, донька - ОСОБА_6, постійно проживає, племінник - ОСОБА_2, не мешкає з 15.12.2003 року, брат - ОСОБА_3, тимчасово не мешкає з 28.08.2006 року. (а.с. 45)
Як вбачається з акту про не проживання та відсутності речей від 07.08.2015 року, складеного комісією та завіреного керівником ОСНКМ «Сахарний» - Кондратюком В.А., ОСОБА_2 (з 15.12.2003 року), ОСОБА_3 (з 28.08.2006 року) не проживають та не мають особистих речей за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8)
Окрім того, під час слухання справи, у судовому засіданні були надані покази свідка.
Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 її син, він був зареєстрований за вищевказаною адресою приблизно в 2000 році для отримання паспорту, оскільки на той час у неї не було свого житла. В 2008 році він поїхав на заробітки у Росію та з тих пір не проживає в Одесі.
Також свідок зазначила, що відповідач ОСОБА_3 є її та позивача двоюрідним братом, він виїхав в Іорданію приблизно в 2007 році та з тих пір в Одесу не повертався.
Особу свідка ОСОБА_8 підтверджено її паспортом, в якому вказано місце її проживання в АДРЕСА_2. (а.с. 36-38)
Відповідно до змісту ст.16 ЦК України, кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права, у випадку його порушення, з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.
Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання, здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 213, 214, 217, 224-226, 373 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, 1984 року народження, ОСОБА_3, 1971 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Дане рішення є підставою, для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, 1984 року народження, ОСОБА_3, 1971 року народження за адресою: АДРЕСА_1, відділом громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення, позивачем - в загальному порядку.
Суддя: Н.В. Мирончук