Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Літинського району в інтересах держави в особі Головного управління держземагенства у Вінницькій області до Літинської районної державної адміністрації, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року прокурор Літинського району звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління держземагенства у Вінницькій області із указаним позовом, посилаючись на те, що розпорядженням Літинськоїрайонної державної адміністрації (далі - РДА) від 22 березня 2006 року №129 затверджено технічну документацію щодо передачі земельних ділянок на території Івчанської сільської ради в натурі членам фермерського господарства «Паламаренкове», а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток загальною площею 6,9947 га, затверджено акт розподілу земельних ділянок, передано у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства. У додатку до вказаного розпорядження голови райдержадміністрації від 22 березня 2006 року № 129 визначено список громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення фермерського господарства на території Івчанської сільської ради Літинського району, серед яких вказано ОСОБА_4 з ділянками площею 1,1170 га та площею 0,6317 га. На підставі вказаного розпорядження Літинської РДА ОСОБА_4 видано державні акти на право власності на вищевказані земельні ділянки серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 28 березня 2006 року.

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 22 травня 2014 року № 239, яке прийнято на підставі ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» з урахуванням висновків судово-почеркознавчої експертизи від 04 березня 2009 № 3796 (експертом встановлено, що текст заяви від 23 лютого 2006 року про перехід земель у приватну власність та підпис в ній виконані не ОСОБА_4.) скасовано розпорядження голови Літинської районної державної адміністрації від 27 лютого 2006 року № 85 «Про розробку технічної документації по відведенню у власність земельних ділянок членам фермерського господарства «Паламаренкове» на території Івчанської сільської ради» та від 22 березня 2006 року № 129 «Про затвердження технічної документації по передачі земельних ділянок в натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства «Паламаренкове» на території Івчанської сільської ради» як такі, що суперечать положенням ч. 6 ст. 118 Земельного Кодексу (редакції від 25 жовтня 2001 року).

Посилаючись на те, що акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, позивач просив визнати недійсними державні акти на право власності на спірні земельні ділянки серії НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 28 березня 2006 року, видані на ім'я ОСОБА_4 на підставі незаконного розпорядження органу державної влади.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року, позов прокурора задоволено. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 березня 2006 року серії НОМЕР_1, виданий Літинською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_4, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_3, яким підтверджено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4, площею 1,1170 га, для ведення фермерського господарства. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 28 березня 2006 року серії НОМЕР_5, виданий Літинською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_4, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_6, яким підтверджено право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_7, площею 0,6317 га, для ведення фермерського господарства.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову прокурору у позові.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно положень ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції станом на 27 лютого 2006 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та

права користування земельними ділянками із земель державної або

комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України (у редакції станом на 27 лютого 2006 року) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У

заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, застосувавши згідно їх змісту норми правового регулювання, перевіривши обставини справи доказами, які оцінено за правилами ст. 212 ЦПК України, суди встановили, що ОСОБА_4 власноруч підписаної заяви про надання йому землі у власність до Літинської РДА не подавав, земельні ділянки у власність отримав на підставі незаконного рішення органу державної влади, яке скасовано органом виконавчої влади вищого рівня у порядку, передбаченому ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції станом на 22 травня 2014 року), та дійшли обґрунтованого висновку про недійсність виданих на підставі незаконного розпорядження Літинської РДА державних актів

на право власності на земельні ділянки. Про застосування строків позовної давності до вимог прокурора у суді першої інстанції ОСОБА_4 не заявляв, тому посилання заявника у касаційній скарзі на сплив строків давності у справі на законність судових рішень не впливають.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

О.В. Закропивний