Справа № 171/531/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2016 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

за участю секретаря Жандарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

18.03.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

До участі у справі залучено службу у справах дітей Апостолівської РДА Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем по справі вона проживала у шлюбі з 2001 року по 2012 рік. За час спільного проживання у них з відповідачем народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 18.04.2012 року шлюб з відповідачем розірвано. Підставою припинення сімейних відносин стала поведінка відповідача, який почав зловживати спиртними напоями, неодноразово застосовував до неї фізичне насилля у присутності дитини, не цікавиться інтересами родини, самоусунувся від виховання сина. Відповідач в добровільному порядку відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання сина. 18.04.2012 року судовим рішенням було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4. На даний час відповідач повністю відмовився від виконання своїх обов»язків батька, він не піклується про сина, не цікавиться його умовами проживання, фізичним і духовним розвитком, фактично повністю припинив спілкування з сином. На початку листопада 2016 року вона особисто зустрічалась з відповідачем з питання позбавлення батьківських прав, на що не отримала від нього ніякого пояснення та рішення. Крім того, в жовтні 2015 року вона одружилася з ОСОБА_5, який добре ставиться до сім»ї, виконує всі обов»язки у відношенні сина ОСОБА_4, який фактично вважає його батьком.

Просить позов задовольнити, позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, по відношенню до ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач подав до суду заперечення, в яких позов не визнає, так як твердження позивача є необгрунтованими та не доведені належними і допустимими доказами, які б прямо свідчили про припинення спілкування із сином, не бажання зустрічатись, не зацікавленністю про його умови життя та про припинення виконання своїх батьківських обовязків. Починаючи з дня народження сина і по теперішній час, він не припиняв його утримувати та матеріально забезпечувати, приймає участь у його виховані, намагається надати батьківське піклування та турботу. Після розірвання шлюбу він в добровільному порядку почав надавати матеріальну допомогу у виді сплати аліментів, яку надає по теперешній час. Дані обставини відповідно законодавства щодо позбавлення його як батька неповнолітнього сина ОСОБА_3 батьківських прав взагалі відсутні, так як він постійно спількується із сином, син телефонує на мобільний телефон, він на своєму автомобілі забирав його зі школи, постійно цікавиться його навчанням та успішністю у навчанні, перевіряв його щоденик, що підтверджується підписами в щоденику. На день народження купує подарунки, разом їздили в м.Кривий Ріг в кафе. Намагається постійно спілкуватися з сином, телефонує йому, щоб зустрітися, але останній час позивач постійно перешкоджає спілкуванню. Щодо фізичного та духовного розвитку дитини, він є членом громадської організації «Спортивний клуб «Лідер-С», син займається в спортивному клубі в секції боксу. Він постійно перебуває на його тренуваннях, допомагає йому в фізичному та духовному розвитку, постійно цікавиться успіхами свого сина у тренера, який веде його секцію. Під час тренування вони спілкуються. В теперешній час він проходить службу цивільного захисту в 9-му ДПРЗ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області з охорони об»єктів, має постійне місце роботи, характеризується з позитивного боку. Також відповідно до акту депутатського обстеження місця проживання від 05.05.2016 року умови проживання відповідають санітарним нормам, в побуті характеризується як доброзичливий сусід, активно приймає участь в громадському житті будинку, в характеристиці з місця проживання від 05.05.2016 року вказано, що характеризується з позитивного боку. Вважає, що позивачем поданий позов щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 не в зв»язку з ухиленням від виконання обов»язків батька, а з ціллю отримати дозвіл на виїзд сина на постійне місце проживання до Німеччини, так як він відмовився надавати такий дозвіл. Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач одружився, внаслідок чого відштовхнув від себе сина ОСОБА_4, не хоче спілкуватися із сином, хоча син цього дуже хотів. Відповідач не цікавиться життям дитини, його навчанням, не відвідує батьківські збори, гуртки. Із-за такої поведінки ОСОБА_3 не хоче спілкуватися з батьком. У 2015 році вона уклала шлюб з гр. ОСОБА_5, який проживає в Німеччині. З березня 2016 року вона проживає разом із ОСОБА_5 в Німеччині і хоче забрати з собою сина, але відповідач не надає їй дозвіл на проживання сина за кордоном, тому вона змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що даний спір виник в зв'язку з його відмовою надати дозвіл на виїзд сина за кордон на постійне проживання. Він не надає дозвіл, оскільки буде позбавлений можливості спілкуватися із сином, брати участь у його вихованні, духовному розвитку. Жодних підстав для позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 не має, оскільки він з часу розлучення в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання сина, до лютого 2016 року він відвідував разом із сином секцію з боксу, постійно спілкувався з ним. Після звернення позивачки до суду з даним позовом син почав уникати спілкування з ним, не відповідає на дзвінки. Просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторонни та їх представників, допитавши свідків, малолітнього ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ст.164 Сімейного кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Пленум Верховного Суду України у п.16 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У п.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 p., записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє в Україні з 27.09.1991 pоку, вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України».

Ст.11 цього ж Закону передбачено, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини».

У відповідності до ст. 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_3, батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

На підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2012 року шлюб між сторонами розірвано.

03.10.2015 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Німеччини ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище «ОСОБА_5».

Позивач разом із сином ОСОБА_3 згідно довідки з місця проживання та акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного спеціалістом служби у справах дітей Апостолівської РДА Дейнеко Н.М., проживає в АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Згідно звіту про здійснення відрахувань та виплат від 22.10.2015 року, виданного ВП «Криворізька ТЕС» ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягувалися аліменти з травня 2012 року по квітень 2015 року включно.

Згідно наданих відповідачем квитанцій та фіскальних чеків відповідач в добровільному пордку сплачував аліменти на утримання сина з травня 2015 року по грудень 2015 року. Вказану обставину підтвердила позивач в судовому засіданні.

Товарним чеком від 02.06.2013 року підтверджується факт придбання велосипеду. Як пояснив відповідач, вказаний велосипед він придбав на день народження сину, що підтврдила позивач в судовому засіданні.

Згідно довідки про доходи від 18.05.2016 року відповідач працює у 9 державному пожежно-рятувальному загоні ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, отримує заробітну плату, з квітня 2016 року сплачує аліменти.

За місцем служби та проживання відповідач характеризуться виключно позитивно, проживає в АДРЕСА_2, має належні житлові умови, що підтверджується характеристиками, довідкою з місця проживання та актом обстеження житлових умов.

Опитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив, що на даний час він проживає з бабусею та дідусем, оскільки його мама проживає в Німеччині з його майбутнім татом ОСОБА_5. Він також хоче проживати в Німеччині, але його колишній тато ОСОБА_2 не надає йому дозволу виїхати за кордон. Також ОСОБА_2 не бере участі у його вихованні та утриманні. На даний час він не хоче спілкуватися з ОСОБА_2, так як йому не має про що з ним говорити, ОСОБА_2 говорить погані слова про маму. Коли він спілкувався з колишнім татом, то останній цікавився його успіхами у школі, возив до секції з боксу, до школи, забирав додому, цікавився його мріями, планами на майбутнє, його друзями, декілька разів ходив на батьківські збори. Якщо ОСОБА_2 надасть дозвіл на виїзд за кордон, то він згоден з ним спілкуватися.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 підтвердили факт, що відповідач неодноразово возив сина до школи та секції з боксу. Також свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 підтвердили, що відповідач купував сину велосипед, рибки. Свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідач приїздив до лікарні, коли син хворів, привозив продукти.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач систематично надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4, з часу припинення шлюбних відносин з позивачкою брав участь у вихованні та духовному розвитку дитини, на даний час вживає заходи для спілкування та побачень із сином, проте має певні труднощі, оскільки ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з відповідачем в зв'язку з відмовою відповідача надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3 за кордон на постійне місце проживання. В судовому засіданні не найшов підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_4.

Суд вважає, що спір між сторонами виник не в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків, а в зв'язку з відмовою відповідача надати дозвіл на виїзд сина на постійне проживання за кордон.

Відповідно до висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської РДА, районний орган опіки та піклування Апостолівської РДА вважає за доцільне в інтересах дітей позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, по відношенню до сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.

Ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків тощо, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд не бере до уваги висновок районного органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок є необґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Оцінивши в сукупності викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.А.Чумак