Справа № 211/7445/15-ц
Провадження № 2/211/721/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді : Ткаченко С.В

при секретарі : Жуковій А.С.

у відсутність: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи, розглянувши в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи таким , що втратив право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, вказавши, що відповідно до свідоцтва № Д-518 від 23.04.1999 р. про право власності на житло, він є власником квартири АДРЕСА_1.

Крім нього та його дружини і доньки, у вказаній квартирі зареєстрований також його син, відповідач ОСОБА_2, який більше 10 років не проживає в квартирі, не оплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню житла, з 2004 року та по теперішній час він проживає в Росії.

Тому позивач просить на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою № 17 в будинку № 2 по вул. Водопянова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області.

До суду позивач ОСОБА_1 надав заяву в якій просить справу розглянути за його відсутності та наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся .

Представник третьої особи Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та членам його сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № Д-518 від 23.04.1999 р. (л.с. 4 - копія свідоцтва).

Тобто відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири на підставі вказаного свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до довідки з місця проживання, у вказаній квартирі крім позивача зареєстровані також члени його сімї та відповідач по справі ОСОБА_2 (л.с. 6 - копія довідки).

Згідно акту сусідів, завіреного майстром дільниці № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР» відповідач ОСОБА_2 з 2004 року по теперішній час не проживає у вказаній квартирі (л.с. 5 - копія акту).

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України , якою позивач обгрунтовує позов , член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В той же час судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 являється співвласником вказаної квартири, тому не може бути знятим з реєстраційного обліку з належного йому житла, оскільки таким чином буде порушено вже його право у здійсненні користування та розпорядження власним майном.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного Кодексу встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст.. 405 ЦК України).

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути знятий з реєстрації з квартири, співвласником якого є відповідач ОСОБА_2

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3,11,15,57-61, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6