Справа № 539/535/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Волювача О. В.

при секретарі Джадан І.В.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2

та представника третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубнах цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання договору дійсним (укладеним), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення.

У позові вказала, що 15 серпня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося з причин різних характерів та поглядів на життя. На цій підставі та заяви відповідача 10.07.2013 року Лубенський міськрайонний суд виніс рішення про його розірвання. На момент розлучення вона та дитина проживали і зареєстровані по цей час за адресою м. Лубни, вул. Плеханова (нині ОСОБА_7), 5АДРЕСА_1.

11.12.2014 року відповідач звернувся до Лубенської філії ПАТ «Полтаваобленерго» з проханням від»єднати квартиру від електромережі, що і було зроблено. В квітні 2015 року вона була вимушена забрати свої особисті речі з квартири, так як була попереджена відповідачем про те, що він в дану квартиру буде вселяти квартирантів.

Позивачка вважає, що такими діями відповідач позбавив її та їх дитину можливості проживати на житловій площі, на якій вони зареєстровані на законних підставах. Їх виселення було здійснено не добровільно, а вимушено, а тому вона з сином не втратила право користуватися житловим приміщенням.

На даний час в квартирі проживають квартиранти, а вона ж з дитиною змушена проживати за іншою адресою.

Прохає суд усунути перешкоди у користуванні квартирою №3 по вул. Плеханова (нині ОСОБА_7), 5 в м. Лубни Полтавської області, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5, шляхом вселення ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні житловим приміщення. Стягнути з відповідача на її користь 551 грн. 20 коп. судового збору.

ОСОБА_5 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання договору дійсним (укладеним) посилаючись та те, що його колишня дружина ОСОБА_4 тривалий час намагається вселитися у належну йому квартиру, а він самостійно продовжує сплачувати всі комунальні послуги, оскільки відповідачка відмовляється це робити, як і компенсувати йому хоча б ? частину цих витрат. Вважає, що як власник нерухомого майна має право розраховувати на те, що за користування його майном він отримуватиме певні кошти. Тому, 27.05.2014 року він направив ОСОБА_4 два примірники договору найму житла, а саме кімнати №2 в квартирі АДРЕСА_2, єдиним власником якого являється він в якому були визначені всі істотні умови. Однак, відповідачка відмовилась підписувати вказаний договір найму.

ОСОБА_5 вважає, що діями відповідачки порушуються його законні права, як власника нерухомого майна, а тому прохає суд прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з позовом ОСОБА_4, визнати дійсним (укладеним) договір найму (оренди) житла, а саме кімнати №2 в квартирі №3 по вул.. Плєханова (нині вул.. В.ОСОБА_7), 5 в м. Лубнах, між власником житла ОСОБА_5 та наймачем ОСОБА_4 з моменту набрання чинності рішення суду. Судові витрати покласти на відповідачку.

Ухвалою суду від 22.03.2016 року вищевказані позови буди обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1, який діє по довіреності від 05.08.2014 року (а.с.19). свої позовні вимоги підтримали, прохають їх задовольнити. Проти вимог ОСОБА_5 заперечують, посилаючись на те, що останнім по зустрічному позову не запропонований варіант договору найму та його умови, які б могли бути розглянуті, а ті умови які були запропоновані у договорі найму, що був наданий раніше є неприйнятними, хоча по суті згідна заключити з ОСОБА_5 договір найму житла і готова платити за користування квартирою та за комунальні платежі, якщо останній запропонує умови договору які будуть прийнятні для її бюджету.

ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився. Його представник адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі ордера ПТ№ 063923 та угоди на представництво інтересів у цивільній справі від 03.03.2016 року проти позову ОСОБА_4 заперечує посилаючись на те, що ОСОБА_4 проживаючи в квартирі відмовлялася сплачувати квартплату і з рештою добровільно виселилася з спірної квартири, хоча в своєму рішенні Апеляційний суд Полтавської області вказав на необхідність укладення договору найму між сторонами в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів. Позовні вимоги ОСОБА_5 підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради ОСОБА_8, яка діє на підставі доручення від 02.03.2016 року № 01-19/171 (а.с.30) вважає, що в ситуації, що склалася, а саме в таких вимогах сторін фактично повязаних між собою, було б доцільно вселити ОСОБА_4 разом з малолітньою дитиною в квартиру де вони зареєстровані та зобовязати ОСОБА_4 укласти відповідний договір найму житла, як того вимагає власник квартири ОСОБА_5 У разі відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 дійсно будуть порушені права малолітньої дитини.

Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_5 частковому задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі до 10 липня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Лубенського міськрайонного суду від 10.07.2013 року, що набрало законної сили (а.с.9,12).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

14 листопада 2006 року ОСОБА_5 отримав в дар від ОСОБА_9 квартиру №3, яка знаходиться за адресою м. Лубни, вул. Владислава Бєлоуса (колишня Плеханова), 5 , що підтверджується копією договору дарування квартири (а.с.10,11).

Судом також встановлено, і проти цього не заперечує представник ОСОБА_5, що на даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх малолітній син ОСОБА_6, що також підтверджується довідкою Лубенського КП фірми «Житло» (а.с.18).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Діючим законодавством передбачено, що особи мають право на вселення та користування житловим приміщенням, що перебуває у приватній власності іншої особи як члени сім'ї власника, або наймач та члени його сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5, який є власником спірної квартири та була зареєстрована в ній за згодою власника, як член його сім'ї. При цьому ніяких угод під час вселення вона не укладала.

В судовому засіданні ОСОБА_4 пояснила, що після розлучення вона разом з сином проживала у вищевказаній квартирі, однак через створені ОСОБА_5 умови, а саме від»єднання по його заяві квартири від електромережі, вимушена була залишити помешкання. Наголошує, що такі дії були вимушеними. 6.04.2015 року вона дійсно вивезла свої речі з вищевказаної квартири, про що написала власноручно розписку (а.с.37).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

При цьому, поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, ОСОБА_5 звертався до Лубенської філії ПАТ «Полтаваобленерго» з заявою про тимчасове відключення вищевказаної квартири від електромережі (а.с.15).

Згідно акту будинкового комітету від 12.02.2016 року в квартирі №3, яка знаходиться за адресою м. Лубни, вул. Владислава Бєлоруса (колишня Плеханова), 5 на даний час проживають квартиранти, а ОСОБА_4 та її син ОСОБА_6 не проживають в цій квартирі з квітня 2015 року, хоча зареєстровані в ній (а.с.17).

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка є головою будинкового комітету, дійсно в грудні 2014 року вона помітила що в квартирі №3 за вищевказаною адресою не горить світло, та зрозуміла, що там ніхто не проживає, а вже на весні 2015 року їй стало відомо, що у вказаній квартирі проживають квартиранти.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_4 разом з малолітнім сином ОСОБА_6 не проживають у квартирі №3 яка знаходиться за адресою м. Лубни, вул. Владислава Бєлоруса (колишня Плеханова), 5 з грудня 2014 року з поважних причин, а саме через відсутність в помешканні електропостачання, яке було відключено за заявою власника помешкання ОСОБА_5 Разом з тим, речі ОСОБА_4 знаходилися у вказаному помешканні до 6.04.2015 року, що і підтверджується власноручно написаною нею розпискою (а.с.37).

З витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Лубенської міської ради №1 від 21.01.2015 року вбачається, що між батьками ОСОБА_6 склалася конфліктна ситуація в результаті якої ОСОБА_4 було рекомендовано не здійснювати перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_5 з малолітнім сином ОСОБА_6 А ОСОБА_5 було рекомендовано усунути перешкоди у користуванні квартирою №3 по вул. Плеханова (нині ОСОБА_7), 5 у м. Лубни (зокрема електроенергією) малолітньому сину ОСОБА_6 та матері дитини ОСОБА_4 Майновий спір вирішити у судовому порядку (а.с.16).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_4 через створені ОСОБА_5 умови була вимушена залишити квартиру та переїхати проживати за іншою адресою.

Враховуючи викладене суд вважає, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення підлягає до задоволення.

При цьому суд враховує, що згідно ч.3 ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16.04.2015 року було частково змінено в частині правового обґрунтування рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.03.2015 року ухвалене у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

При цьому зазначено, що право користування житловим приміщенням колишніми членами сім»ї має певну законодавчо визначену процедуру реалізації. ЖК України прямо та не двозначно вказує, що подальше проживання колишнього члена сім»ї власника в належному йому житловому приміщенні має відбуватися виключно на підставі договору найму (оплатного чи безоплатного), а правовий статус колишнього члена сім»ї перетворюється у правовий статус наймача.

Тобто, для продовження користування спірною квартирою чи іншими словами, для реалізації цього права у якості колишнього члена сім»ї ОСОБА_4 мала: укласти угоду з її власниками (стаття 811 ЦК України передбачає просту письмову форму такої угоди, яка в подальшому, як вказується у ст. 158 ЖК України підлягає реєстрації у виконкомі місцевої ради народних депутатів); вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у визначеному угодою розмірі та строки (а.с.52-53).

Як встановлено в судовому засіданні угода про користування житлом до цього часу між сторонами не укладена.

По суті звертаючись в суд з зустрічним позовом ОСОБА_5 не заперечує проти того, щоб ОСОБА_4 разом з їх малолітньою дитиною проживала в належному йому помешканні, але в ньому прохає визнати дійсним (укладеним) договір найму (оренди) цього житла між ним та ОСОБА_4 при цьому текст угоди запропонований не був.

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позицію Апеляційного суду Полтавської області, яка встановлена його рішенням від 16.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів (відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг) та чинного законодавства, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково.

При цьому суд вважає за необхідне зобовязати ОСОБА_4 укласти оплатний договір найму з власником квартири №3 по вул. Владислава Бєлоруса (колишня Плеханова), 5 в м. Лубни Полтавської області ОСОБА_5 відповідно до ст. 811 ЦК України та чинного законодавства при вселенні до вказаної квартири, а також вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у визначеному угодою розмірі та строки.

Вимоги ОСОБА_5 про визнання дійсним договору найму (оренди) житла, а саме кімнати №2 в спірній квартирі між ним та ОСОБА_4 не містить в собі правового обґрунтування, оскільки фактично ще не укладений відповідно до чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України ст.ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.ст.3, 160 СК України, ст. 156 ЖК України, ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» ст.ст. 57, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням і вселення задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою №3 по вул. Владислава Бєлоруса (колишня Плеханова), 5 в м. Лубни Полтавської області, що належить на праві власності ОСОБА_5, шляхом вселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 551 грн. 20 коп. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання договору дійсним (укладеним) задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_4 укласти оплатний договір найму з власником квартири №3 по вул. Владислава Бєлоруса (колишня Плеханова), 5 в м. Лубни Полтавської області ОСОБА_5 відповідно до ст. 811 ЦК України та чинного законодавства при вселенні до вказаної квартири, а також вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у визначеному угодою розмірі та строки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 551 грн. 20 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_11 О. В.