Справа № 465/1191/11 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/5308/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Приколоти Т.І., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В лютому 2016р. державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції звернувся в суд із подання про вирішення питання про надання державному виконавцю дозволу на безперешкодне входження до квартири боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з метою виконання рішення суду.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у Франківському ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавчий лист № 2/465/491/13, виданий 11.02.2014 року Франківським районним судом м. Львова про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 у це житло(ВП №42484269). 12.03.2014 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Станом на сьогоднішній день, рішення суду по виконавчому документу боржником не виконано. 20.03.2014 року державним виконавцем при виході за адресою місця проживання боржника: АДРЕСА_1 складений акт державного виконавця. 20.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду. 24.04.2014 року повторно при виході за адресою місця проживання боржника: АДРЕСА_1 складений акт державного виконавця. Державним виконавцем неодноразово були виходи за адресою АДРЕСА_1 і складенні акти державного виконавця про відсутністю доступу до помешкання. Боржник не відчиняв двері, хоча був повідомлений заздалегідь. Рішення суду виконати неможливо.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про вирішення питання про безперешкодне входження до квартири боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з метою виконання рішення суду - задоволено.

Надано дозвіл державному виконавцю Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції на безперешкодне входження до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для можливості виконання виконавчого листа № 2/465/491/13 від 11.02.2014 року виданого Франківським районним судом м.Львова про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні даною квартирою та вселити її у це житло(ВП №42484269).

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, зазначає, що ухвала суду є необгрунтованою та незаконною, постановленою з порушенням процесуального закону. Зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час вселення, не є перешкодою для виконання рішення про вселення. Зазначає, що із наданих суду державним виконавцем матеріалів до подання про безперешкодне входження до квартири, не вбачається належне виконання державним виконавцем вимог ч. 3 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутні дані про те, що державний виконавець повідомляв ОСОБА_2 письмово про день і час примусового вселення. Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року - скасувати та постановити нову, якою в задоволенні подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції - відмовити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

Задовольняючи подання на безперешкодне входження до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для можливості виконання виконавчого листа № 2/465/491/13 від 11.02.2014 року виданого Франківським районним судом м.Львова про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні даною квартирою та вселити її у це житло, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду не виконується, оскільки відсутній доступ до помешкання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно частини 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Відповідно до частини 2 статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Франківському ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавчий лист № 2/465/491/13, виданий 11.02.2014 року Франківським районним судом м. Львова про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 у це житло(ВП №42484269).

20 березня 2014р. державним виконавцем при виході за адресою місця проживання боржника: АДРЕСА_1, складений акт державного виконавця про невиконання в добровільному порядку рішення суду(т.3 а.с.129) В цей же день винесена постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду боржником(а.с.128)

24 квітня 2014р. державним виконавцем повторно, з участю понятих, при виході за адресою місця проживання боржника ОСОБА_2 складено акт про неможливість виконання рішення суду(а.с.127)

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи за адресою проживання боржника ОСОБА_2 про що складені відповідні акти, однак останній дверей не відчиняв, хоча був належним чином повідомлений.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що такі зводяться до оцінки апелянтом правомірності дій державного виконавця, які на його думку є неправомірними.

Разом з тим, апелянтом, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження оскарження у зв'язку з вищенаведеним постанови про відкриття виконавчого провадження, оскарження дій державного виконавця при здійсненні ним даного виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив дійсні обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваної ухвали, а тому підстав для скасування такої колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, ст.313, ч.1 п.4 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Т.І. Приколота

Р.П. Цяцяк