01.11.2016 Єдиний унікальний № 371/1269/16-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/ 625 /16
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

01 листопада 2016 року м. Миронівка

Суддя Миронівського районного суду Київської області Поліщук А.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Махлаж ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернувся представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та просив суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 31 серпня 2004 року бюро записів актів громадянського стану у ст. м. Варшаві відділ Бемово, актовий запис № 51/2004.

Вказана позовна заява підлягає поверненню позивачу, оскільки справа не підсудна Миронівському районному суду Київської області, зважаючи на наступне.

Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Із позовної заяви вбачається, що відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 республіка ОСОБА_4.

Тобто, за нормами ЦПК України, позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем повинен розглядатися за місцем проживання відповідача, а саме в місті Варшава республіці ОСОБА_4.

Проживання батька позивача за адресою її реєстрації, не є підставою для застосування норм ч. 2 ст. 110 ЦПК України.

Крім того, як вбачається із позовної заяви та додатків до неї, шлюб між позивачем та відповідачем укладено в республіці ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Законом України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянином України та іноземцем, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України (ст. 13 Законом України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до 7 пункту розділу ІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказ Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 № 52/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Легалізація це процедура приведення документів у ту форму, яка відповідає законодавству іноземної держави і визнається державними органами цієї держави.

Процедура легалізації в Україні таких документів, як свідоцтво про укладення шлюбу відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 року № 113, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2002 року за № 535/6823.

Згідно з п. 1.3 Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, легалізація в установленому порядку документа надає йому право на існування в міжнародному обігу.

ОСОБА_4 не є державою, що ратифікувала Гаазьку конвенцію від 05 жовтня 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

В матеріалах позовної заяви наявні оригінал та перекладена на українську мову копія запису акту про одруження позивача та відповідача, але на них відсутній штамп підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів, чи інша відмітка, що в установленому законодавством України порядку засвідчує легалізацію цього акту, тому суд приходить до висновку, що справа не підсудна Миронівському районному суду Київської області.

Крім того, позивач не надав ухвалу Верховного Суду України про визначення підсудності цієї справи Миронівському районному суду Київської області (ст. 111 ЦПК України), як це зазначено в ухвалі судді від 05 вересня 2016 року, винесеної за наслідками розгляду позову між тими самими сторонами про той самий предмет (справа ЄУН 371/1068/16-ц).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви.

У звязку з набранням чинності вказаним Законом для зарахування коштів судового збору до спеціального фонду державного бюджету Державною казначейською службою України відкрито спеціальні рахунки в розрізі усіх її територіальних підрозділів.

Судовий збір відповідно до Закону сплачується через банківські установи, чи поштові відділення звязку за рахунок платника.

Відповідні процесуальні дії, за які передбачено сплату судового збору, суди здійснюють тільки після предявлення платником платіжного документа про сплату належної суми судового збору з підтвердженням зарахування суми судового збору на казначейський рахунок згідно виписки з казначейського рахунку.

Позивачем до заяви додана квитанція № 71293566, з якої вбачається, що нею 01 вересня 2016 року сплачено 551 гривню 20 копійок судового збору, який повністю зараховано в дохід державного бюджету, про що свідчить відповідна відмітка з підписом секретаря Миронівського районного суду Київської області на платіжному документі.

Повернення суми судового збору платнику у випадках, передбачених законодавством, здійснюється з рахунку, на який він був зарахований.

Отримувачем коштів за доданою квитанцією є Управління Державної казначейської служби України у Миронівському районі Київської області, кошти зараховані на рахунок № 0424, , банк отримувача ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 821018, код класифікації доходів бюджету 22030001.

На підставі викладеного, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», керуючись ст. ст. 109 - 111, 121, 208 - 210, 222, 293, 294, 296 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до Махлаж ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути позивачу.

2.Розяснити позивачу, що згідно ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

3.Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Миронівському районі Київської області з рахунку № 0424, , банк отримувача ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 821018, код класифікації доходів бюджету 22030001, повернути ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, сплачений нею за квитанцією № 71293566 від 01 вересня 2016 року судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

4.Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

5.Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_5

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук