УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика публічного акціонерного товариства «Авангард» про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- поновити строк для оскарження наказу про звільнення з роботи, як пропущений з поважних причин;

- поновити його на роботі на посаді бригадира промзони № 1 дочірнього підприємства «Городенківська птахофабрика публічного акціонерного товариства «Авангард» (далі - ДП «Городенківська птахофабрика ПАТ «Авангард»);

- стягнути з відповідача на його користь 29 394 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10 000 грн моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом № 47-К від 25 березня 2014 року він був прийнятий на посаду бригадира промзони № 1 ДП «Городенківська птахофабрика ПАТ «Авангард», проте 21 липня 2014 року наказом № 110-к його було звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Посилаючись на те, що заяву про звільнення з роботи добровільно він не подавав, написання такої заяви без зазначення дати було обов'язковою умовою адміністрації при прийнятті на роботу, його згоди на припинення трудових відносин не було, написана ним при прийомі на роботу заява не містить вказівки на час звільнення, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд до апеляційного суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

За приписами ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_4 був правомірно звільнений з роботи за угодою сторін, згідно з поданою ним заявою у визначений сторонами строк - 21 липня 2014 року, а тому відсутні підстави для поновлення його на роботі та стягнення моральної шкоди.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові у зв'язку із пропуском строку звернення до суду, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми трудового права, які їх регулюють, врахував роз'яснення, викладені у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та виходив з того, що наявна в матеріалах справи заява позивача про звільнення його з роботи за угодою сторін без зазначення дати її написання, а також акт від 21 липня 2014 року про відмову ОСОБА_4 ставити дату звільнення у заяві, свідчать про відсутність домовленості між працівником і власником підприємства про припинення трудового договору саме за згодою сторін; при цьому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач звільнений із займаної посади 21 липня 2014 року, проте із цим позовом звернувся 18 травня 2015 року, тобто з пропуском строку, установленого ст. 233 КЗпП України, а наведені ним обставини повторного звернення до суду з пропуском місячного строку з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, які б могли бути підставою для поновлення цього строку (ст. 234 КЗпП України), не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Городенківського районного суду від 28 жовтня 2014 року аналогічний позов ОСОБА_4 залишено без розгляду згідно із п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (а. с. 15), а відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк