АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4953/16 Головуючий 1 інст. Мішуровська С.Т.
Справа № 629/5198/15-ц Доповідач Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Міненкової Н.О.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області, Лозівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

18 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром до 7,6 га у резервному фонді земель Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з 15.07.1998 року по 29.12.2000 року він працював на посаді водія КСП ім. Пархоменко Лозівського району Харківської області, а потім після його реформування в Приватному орендному сільськогосподарському підприємстві «Надія» (далі ПрОСГП «Надія»).

Одночасно він був прийнятий у члени КСП ім. Пархоменко Лозівського району Харківської області.

На час трудових відносин з КСП ім. Пархоменко йому були відомі обставини, що у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва члени КСП набували право власності на земельні ділянки (паї). У який саме період часу відбулося паювання земель КСП ім. Пархоменко Лозівського району Харківської області йому не було відомо. Також йому не було відомо про право на виділення земельних ділянок наново прийнятим працівникам колективних сільськогосподарських підприємств та про те, що під час передачі земель у колективну власність повинен був створюватись резервний фонд для надання в користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Про порушення своїх прав дізнався лише у травні 2013 року та звернувся до уповноважених осіб Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області та Лозівської РДА, але питання щодо надання йому у власність земельної ділянки посадовцями не було вирішено, тому він змушений звертатися до суду.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2016 року в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області, Лозівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку розміром до 7,6 га у резервному фонді земель Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 2- 4, 25, 93 Земельного кодексу України, статті 31 Закону України «Про оренду землі» з урахуванням розяснень, які викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та тих обставин, що на час отримання Державного акту про право колективної власності на землю від 15.12.1996 року та передачі у колективну власність землі ОСОБА_1 не був членом КСП, тому, суд вважав, що він не має права на земельну частку (пай) у резервному фонді земель Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

В суді встановлено, що згідно з копією Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-20-00-000519, виданого 15.12.1996 року Лозівською районною радою Харківської області, колективному сільськогосподарському підприємству ім. Пархоменко с. Надеждівка Лозівського району Харківської області передано у колективну власність 6020,8 гектарів землі в межах з планом, для ведення сільськогосподарського виробництва ( а.с. 13)..

Із додатку № 1 до Державного акту про право колективної власності на землю від 15.12.1996 року вбачається, що у списках громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства ОСОБА_1 не значиться ( а.с. 14 -22).

Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_1 не виготовлявся.

Згідно з витягом з книги протоколів членів КСП та засідань членів правління вбачається, що відповідно до протоколу № 18 від 18 грудня 1998 року ОСОБА_1 прийнято в члени КСП з послідующим затвердженням на загальних зборах колгоспників (а.с. 11,12).

Відповідно до Указу президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року за № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки ( паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок і натурі (на місцевості).

Пунктом 2 вищезазначеного Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в тому числі, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Тому для визнання за особою права на земельну частку (пай), необхідно, щоб: особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства та щоб особа перебувала у списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 04 лютого 2004 року № 122 затверджено ОСОБА_2 організації робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток ( паїв).

ОСОБА_2 конкретизовані дії з розподілу земельних ділянок у межах сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості), що здійснюються відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

З позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що він просить визнати право власності на земельну ділянку розміром 7,6 га у резервному фонді земель Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області.

ОСОБА_2 надання земельних ділянок у власність встановлений статтею 118 ЗК України.

Частиною 2 пункту 8 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку ( пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

У частині 11 статті 118 ЗК України встановлено, що у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З довідки виконавчого комітету Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області вбачається, що ОСОБА_1 із заявою про виділення земельної ділянки (пая) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва до сільської ради не звертався (а.с. 63).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_3