У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Шеремет А.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні приватною власністю, шляхом знесення самочинного збудованого нерухомого майна,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2016 року заборонено ОСОБА_4 проводити будівництво за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду законної сили. Ухвалу для виконання направлено Рівненському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, вказує, що ухвала суду є незаконною, прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що апелянт на праві спільної власності володіє квартирою АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Рівненської міської ради від 28.10.1997 року.

Земельна ділянка, площею 0,0255 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить апелянту та членам його сім»ї на праві власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

14.12.2007 року Інспекція ДАБК у Рівненській області надала апелянту та членам його сім»ї дозвіл на виконання будівельних робіт №416, на продовження реконструкції житлового будинку з добудовою АДРЕСА_1, дозвіл неодноразово інспекцією продовжувався.

Доводить те, що відповідач має право на земельній ділянці, що належить йому, на реконструкцію житлового будинку з добудовою (квартири № 3) відповідно до отриманого дозволу від Інспекції ДАБК, а відтак реконструкція не є самочинним будівництвом.

Стверджує, що позивач штучно створює перешкоди для завершення реконструкції квартири.

________________________________________________________________________________

Справа № 569/12219/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Куцоконь Ю.П.

Провадження № 22-ц/787/2026/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні приватною власністю, шляхом знесення самочинного збудованого нерухомого майна.

23.09.2016 року ОСОБА_5 подала до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони проведення будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 до набрання чинності рішенням суду по суті справи.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно з роз'ясненням п. 10 зазначеної вище постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

При обранні видів забезпечення позову суд першої інстанції правомірно виходив з вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України, відповідно до якої види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, і вважав за можливим забезпечення вимог за даним позовом шляхом заборони ОСОБА_4 проводити будівництво за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду законної сили.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, оскільки щодо законності реконструкції частини житлового будинку з добудовою виник спір, до вирішення якого вжиття таких зазначених заходів забезпечення позову є виправданим.

Крім того, доводи апеляційної скарги стосуються розгляду справи по суті, а не оскарження ухвали про забезпечення позову.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що постановлена в даній справі ухвала є законною і обґрунтовано. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженої ухвали колегія суддів не знаходить.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: А.М. Шеремет

С.В. Хилевич