Провадження № 22-ц/780/3486/16 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 26.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Іванової І.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що 30.01.2008року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем було укладено договір № 006-Р/002002 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки.

31.01.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 05-02/08-ПК про відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно якого банк відкриває на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Visa Elektron № НОМЕР_2, на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 25 000грн. із сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі 21% річних, а позичальник зобов»язується повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 31.01.2010року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі та у строки передбачені договором.

Станом на 08.07.2015року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 79 792грн.66коп., яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати в розмірі 1218грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.04.2016 року в задоволені позову було відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду в апеляційному порядку посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зокрема зазначає, що не погоджується із висновком суду про те, що ним не були надані докази на підтвердження позовних вимог і не був доведений розмір заборгованості. Наголошує, що надав суду розрахунок заборгованості, який підтверджує вказану в позові заборгованість у розмірі 79 792,66 грн. Щодо вказаної в розрахунку суми заборгованості в розмірі 294 542,25 грн., то при поданні позовної заяви позивач не стягував пеню.

Також не погоджується із висновком суду першої інстанції в тій частині, що позивач неправомірно збільшив розмір відсоткової стави за кредитним договором. Наголошує на тому,що відповідач підписала договір №006-Р/002002 від 30 січня 2008 р. про відкриття карткового рахунку, надання і використання кредитної картки. Пунктами 5.2. та 5.4 цього договору передбачено, що при виникненні несанкціонованого овердрафту ОСОБА_2 зобов»язана погасити заборгованість,а також відсотки, встановлені тарифами Банку.

Відповідно до Тарифів комісійної винагороди ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по платіжним карткам, що є додатком № 1 до договору № 006-Р002002 від 30.01.2008 р. відсоткова ставка за несанкціонований овердрафт становить 40% річних, з якими відповідач була ознайомлена.

Відсоткова ставка до 40% річних була збільшена 31 січня 2010 року, в той час, коли сума кредитного ліміту стала простроченою (несанкціонований овердрафт) і строк її повернення настав.

Відповідно до наказу № 1207 від 09.12.2011 року Правління АТ«Банк «Фінанси та Кредит» , що опублікований в газеті «Урядовий кур»єр», змінена відсоткова ставка на несанкціонований овердрафт до 60% річних. Таким чином, позивач вважає, що висновки суду про неправомірне підвищення відсоткової ставки не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки позивач довів правомірність такого нарахування.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками, згідно Статуту є - AT "Банк"Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2 було укладено договір №006-Р/002002 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки (далі - Договір 1).

Згідно п.1.1 Договору1 позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1, та видає відповідну платіжну картку Visa Elektron Instant Issue НОМЕР_3.

Пунктом 4.6. Договору 1 - передбачено, що відповідач уповноважує позивача самостійно проводити списання коштів, що знаходяться на його картрахунку на: суму операцій, здійснених клієнтом з використанням картки, за платіжними повідомленнями еквайрів; суму комісійної винагороди відповідно до тарифів Банку; суму збитків, що виникли в результаті порушення клієнтом умов договору; суму нарахованих процентів та суми несанкціонованого овердрафту, що може виникнути на картрахунку клієнта; суму коштів помилково зараховані на картковий рахунок клієнта банком або третіми особами.

Відповідно до п. 2.5 цього Договору відповідач проводить розрахунки з використанням платіжної карти тільки в межах суми видаткового ліміту.

Відповідно до п. 5.1. Договору 1 відповідач зобов'язаний контролювати свій видатковий ліміт та не допускати несанкціонованого овердрафту та погашати всі заборгованості по платіжній картці.

В п. 5.2. договору зазначено, що при виникненні несанкціонованого овердрафту відповідач зобов'язаний погасити заборгованість, а також відсотки, встановлені тарифами банку.

31.01.2008року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 05-02/08-ПК про відкриття відновлюваної лінії, згідно якого банк відкриває на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки Visa Elektron НОМЕР_3, на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 25 000 гривень 00 копійки із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі 21% відсоток річних, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 31.01.2010 року, та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором. (далі - Договір 2, кредитний договір) Згідно розділу 4 цього кредитного договору відбувається нарахування та сплата відсотків за користування кредитними коштами.

За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідно до п. 3.2.,2.1..,4.3.,4.4 кредитного договору позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% річних з простроченої суми за кожен день прострочення (п. 6.1. кредитного договору).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості, який було приєднано позивачем до позову є неаргументованим та визначає загальну суму боргу відповідача за кредитним договором в 294 542 грн. 25 коп. станом на 08.07.2015 року. В матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення відповідача про збільшення відсоткової ставки на 40 % за договором. Крім того, відсоткова ставка за кредитним договором №05-02/08-ПК від 31.01.2008р. визначена, як в 21 % річних /п.2.1. договору/, так і в 15 % річних /п.4.1./, а збільшення розміру відсотків на 40 % та в подальшому на 60 % відбулося в односторонньому порядку.

Отже, позивачем не надано належних доказів в підтвердження позовних вимог, зокрема, в підтвердження розрахунку боргу, є не доведеним розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем, відсутні докази дотримання позивачем п.4.5 Договору №05-02/08-ПК від 31.01.2008 року та з встановлених судом обставин вбачається протиправне збільшення позивачем відсоткової ставки за договором .

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції виходячи з такого.

В п.2 Договору 1 дані визначення термінів, які застосовуються в ньому. Як вбачається із п.2.4 Договору 1 видатковий ліміт - сума коштів, що знаходяться на картрахунку Клієнта, зменшена на розмір незнижувального залишку і сум заблокованих, але не списаних коштів.

У випадку відкриття на підставі окремого договору між банком і клієнтом кредитної лінії із встановленням кредитного ліміту (ліміту овердрафту) на Картку, Клієнт проводить розрахунки із використанням Картки в межах суми видаткового ліміту, яка включає суму кредитної лінії і суму коштів, що знаходяться на картрахунку клієнта, зменшену на розмір сум заблокованих, але не списаних коштів.

Відповідно до п. 2.7 Договору 1 несанкціонований овердрафт - перевищення суми операції, здійсненої за допомогою платіжної картки, встановленого видаткового ліміту.

Відповідно до п.2.8. незнижувальний залишок - мінімальна сума коштів клієнта на картрахунку, передбачена Договором між Клієнтом і банком, що на строк дії платіжної картки повинна залищатися на рахунку і не може бути використана Клієнтом.

У випадку відкриття на підставі окремого договору між Банком і клієнтом кредитної лінії із встановленням кредитного ліміту (ліміту овердрафту) на Картку, незнижувальний залишок на картрахунку в період дії кредитної лінії не встановлюється.

Як встановлено судом, 31.01.2008 р. між сторонами був укладений окремий договір (Договір2), як це було передбачено п.2.4. п.2.8. Договору 1 таким чином починають діяти умови п.2.4. та 2.8 щодо того, що незнижувальний залишок на період дії кредитної лінії на картрахунку не встановлюється і видатковий ліміт це є сума коштів, що знаходиться на картрахунку клієнта і кредитної лінії,зменшена на розмір сум заблокованих, але не списаних коштів клієнта.

Тобто виходячи із п.2.4..2.7..2.8 відповідно до п.2.7. Договору 1 - несанкціонований овердрафт це перевищення суми операції, здійсненої за допомогою платіжної картки, встановленого видаткового ліміту, іншими словами використання клієнтом коштів в більшому розмірі ніж ті, які він мав на рахунку і наданого йому ліміту овердрафту.

В такому випадку мають застосовуватись п.5.4. і 5.5 Договору 1, відповідно до якого при виникнення несанкціонованого овердрафту Клієнт зобов»язаний сплатити Банку нараховану на суму заборгованості проценти в розмірі встановленому Тарифами Банку. У випадку непогашення несанкціонованого овердрафту в термін, зазначений у п.5.2. цього Договору, Клієнт додатково виплачує банку проценти за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту, відповідно до тарифів Банку.

А також п. 8.3. п.8.4 відповідно до яких за весь період користування коштами, отриманими в результаті несанкціонованого овердрафту, Клієнт сплачує банку проценти у розмірі, встановленими Тарифами банку.

Як вбачається із розрахунку, наданому позивачем, відповідач не допускала несанкціонованого овердрафту, тобто перевищення сум видаткового ліміту, а використовувала лише кошти ліміту овердрафту, а тому до неї не могли бути застосовані п.5.4. і 5.5. і нараховані проценти за Тарифами Банку.

Тобто укладений між сторонами Договір 1 передбачає відповідальність Клієнта за несанціонований овердрафт, а Договір 2 встановлює умови користування кредитними коштами і передбачає відповідальність боржника за невиконання умов договору щодо вчасного повернення кредитних коштів і нарахованих відсотків.

Так п.6.1 Договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних коштів та /або сплати процентів боржник сплачує пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Разом із тим, наданий позивачем розрахунок не містить в собі чітких визначень на підставі якого договору він зроблений, які застосовані проценти та штрафні санкції. Так в розрахунку нараховані з 31.01.2008 року по 31.12.2009 року 21%, а після цієї дати 40%, тобто як несанкціонований овердрафт. Однак, як було встановлено вище, несанкціонованого овердрафту не було здійснено, а тому нарахування цих відсотків суперечить умовам Договору 2.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити чому в Договорі 2 передбачено сплату як 21% та 15% за користування кредитом і чому позивач в розрахунку заборгованості зазначав саме 21 %.

Всі ці обставини свідчать про безпідставність вимог позивача. Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді