Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4022/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2016 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

при секретарі Нарадько Л.О., Євтушенко М.В.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» про відшкодування моральної шкоди, визнання недійсними окремих положень договору, зобовязання внести зміни до договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2016 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» (далі Банк) та ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» (далі ТОВ) про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, вказавши, що 27.10.2006 року уклала із Банком споживчий кредитний договір, згідно з яким отримала в кредит 26 тисяч доларів США. На час звернення до суду із розглядуваним позовом сплатила на користь Банку 36946,38 доларів США. Вважала, що оскільки останній платіж за кредитом був внесений 17.03.2015 року то після 20.10.2015 року кредит вважається списаним, а Банк втратив право вимоги до неї. В той же час Банк не тільки продовжував вимагати від неї погашення заборгованості за договором від 27.10.2006 року, а й розголосив банківську таємницю сторонній організації, - ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.». На протязі тривалого часу вона отримувала погрози від відповідачів. Їй постійно телефонували (до 32 разів на день), погрожували, хамили працівники банку. Останній дзвінок мав місце 01.12.2015 року. Також на її мобільний телефон надходили численні смс-повідомлення із погрозами. 25.07.2015 року вона отримала смс-повідомлення, в якому було зазначено, що її борг перед Банком передано до ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» після чого почали надходити погрози від вказаного товариства. При цьому кредитним договором не було передбачено її дозволу на передачу Банком інформації про неї третім особам, а отже зберігання та поширення інформації про позивача, втручання в особисте і сімейне життя, передача інформації що містить банківську таємницю були незаконними. Від незаконних дій відповідачів вона почала відчувати пригніченість, роздратування, часткову втрату покою, сну та апетиту, а вже в листопаді 2015 року стан її здоровя погіршився настільки, що вона була вимушена звернутися до лікаря-кардіолога. Після нетривалої ремісії подальше спілкування із працівниками Банку знову призвело до проходження лікування у квітні 2016 року. В грошовому виразі позивач оцінила завдану їй моральну шкоду у 25000 гривень. За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати її право на отримання компенсації за розкриття банківської таємниці, третування та знущання; притягнути відповідачів до цивільно-правової відповідальності у вигляді виплати компенсації за спричинену моральну шкоду шляхом її матеріального відшкодування; стягнути з відповідачів солідарно на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 25000 гривень.

У липні 2016 року позивач уточнила та доповнила свої позовні вимоги. При цьому додатково до вимог викладених у первісному позові просила суд, - визнати частково недійсним п.9.6. кредитного договору від 27.10.2006 року і зобовязати Банк викласти даний пункт в такій редакції: «Сторони домовилися про те, що текст Договору, будь-які матеріали, інформація, що стосується даного Договору є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам, без попередньої письмової згоди іншої сторони Договору, крім випадків, передбачених чинним законодавством України»; п.9.11. кредитного договору від 27.10.2006 року визнати частково недійсним та зобовязати Банк викласти даний пункт в такій редакції: «Уклавши цей Договір, Позичальника надає Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні дані Позичальника відомі Банку та/або третім особам у звязку з укладенням та виконанням даного Договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю): визначену нормами діючого законодавства України, як необхідну, для формування кредитної історії до/від бюро кредитних історій, створеного згідно вимог чинного законодавства України; необхідну при укладання договорів щодо відступлення права вимоги за даним Договором до фінансових установ, що зареєстровані в установленому законодавством порядку та включені до державного реєстру фінансових установ (http://nfp.gov.ua/content/derzhavniy-reestr.html)»;визначену нормами діючого законодавства України органам, зазначеним в ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; п.9.12. кредитного договору від 27.10.2006 року визнати недійсним і виключити, як такий, що не відповідає законодавству України. При цьому ОСОБА_1 вважала, що Банк включив в договір від 27.10.2006 року явно несправедливі умови викладені у п. 9.6., 9.11, 9.12. чим порушив ст. 32 Конституції України, ст. ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року №2-рп/2012.

У судовому засідання ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, підтвердила обставини викладені в первісній та доповненій позовних заявах.

Представники відповідачів у судове засідання не зявилися, подавши письмові заперечення проти позову ОСОБА_1.

Так, представник ПАТ «УкрСиббанк» у своїх письмових запереченнях посилався на те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором від 27.10.2006 року внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка існує і по теперішній час. 01.09.2014 року між Банком та ТОВ було укладено Договір №43 про надання послуг, спрямованих на сприяння погашенню заборгованості боржників за кредитними договорами. На підставі Договору №43 та п.9.6, 9.11 та 9.12. Договору від 27.10.2006 року Банк надав ТОВ відомості про ОСОБА_1 необхідні для надання послуг спрямованих на погашення заборгованості. Кредитний договір від 27.10.2006 року повністю відповідає законодавству України, яке діяло на час його укладання, підписаний обома сторонами та підстави для визнання недійсними окремих його положень відсутні. Жодних протиправних дій відносно ОСОБА_1 Банк не вчиняв, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Представник ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» у своїх письмових запереченнях посилався на те, що між ТОВ та позивачем ніколи не існувала правовідносин в яких би ОСОБА_1 мала статус споживача передбачений Законом України «Про захист прав споживачів». Між ТОВ та Банком 01.09.2014 року було укладено Договір №43 про надання послуг, спрямованих на сприяння погашенню заборгованості боржників за кредитними договорами. В межах цього договору ТОВ дійсно проводило дії спрямовані на погашення ОСОБА_1 боргу за договором від 27.10.2006 року. У період з 14.07.2015 року по 22.10.2015 року ТОВ із вказаною метою було здійснено 3 телефонні дзвінки під час яких відбувалося спілкування із ОСОБА_1, відправлено 2 смс-повідомлення та 5 листів на поштову адресу ОСОБА_1. При цьому жодних протиправних дій відносно позивача здійснено не було. Для виконання доручення Банк повідомив ТОВ номер кредитного договору, номер розрахункового рахунку ПАТ «УкрСиббанк», назву програми кредитування, валюту та суму кредиту, ПІБ клієнта та його ідентифікаційний номер, адресу реєстрації та контактний номер телефону, дату укладання договору та термін закінчення його дії, розмір процентної ставки, розмір заборгованості основної та простроченої по тілу кредиту та процентам, загальну суму заборгованості та кількість днів прострочення.

Суд вислухавши пояснення позивача, оголосивши письмові заперечення проти позову представників відповідачів, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

27.10.2006 року між АКІБ «УкрСибабанк» та ОСОБА_1, як позичальником, укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с. 85-90), згідно умов якого Банк зобовязується надати позичальнику кредит в іноземній валюти в сумі 26000 доларів США, а позичальник зобовязується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах визначених цим Договором.

Між ОСОБА_1 та Банком виник спір з приводу повноти та своєчасності сплати заборгованості за договором від 27.10.2006 року, який вирішується в окремому судовому процесі. ОСОБА_1 не заперечувала, що рішенням суду першої інстанції з неї на користь Банку стягнуто заборгованість за Договором від 27.10.2006 року, однак наразі вона оскаржує це рішення в апеляційному порядку.

01.09.2014 року між Банком та ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» укладено Договір №43 про надання послуг спрямованих на сприяння погашенню заборгованості боржників за кредитними договорами (а.с. 91-100), згідно з яким Банк доручає а ТОВ приймає на себе зобовязання за винагороду надавати Банку послуги, тобто фактичні дії та заходи, які спрямовані на сприяння погашенню заборгованості боржників та профілактику виникнення простроченої заборгованості боржників перед Банком в майбутньому.

ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» на виконання Договору №43 від 01.09.2014 року у період з 14.07.2015 року по 22.10.2015 року вчинило ряд фактичних дій спрямованих на погашення заборгованості ОСОБА_1, а саме відправило письмові вимоги про сплату боргу, надіслало 2 смс-повідомлення та здійснило 3 телефонні дзвінки (а.с. 232).

Позивачем надано суду скріншоти двох смс-повідомлень від абонента «CREDITEXPR», які надходили на її телефон (а.с. 21) однак ці повідомлення не містять будь-яких погроз чи образ.

Крім того ОСОБА_1 надано суду копії трьох листів від імені ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» на її адресу (а.с. 22-24) відповідно до яких позичальнику запропоновано погасити борг, що виник перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором від 27.10.2016 року, визначена можливість добровільного врегулювання спору шляхом погашення боргу за пільговим курсом (50% від курсу продажу валюти Банку), а також вказано на правові наслідки які можуть мати місце у випадку примусового стягнення боргу органами Державної виконавчої служби.

Вказані дії Банку та ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» суд не вважає агресивною підприємницької практикою використання якої заборонено ч.4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони не містять в собі елементів примусу, докучання чи образливих висловів, а також не є тривалими.

Фактично досліджені у судовому засіданні докази, свідчать про те, що Банк за допомогою ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» звертаючись до ОСОБА_1 у період з 14.07.2015 року по 22.10.2015 року шляхом надсилання двох смс-повідомлень, здійснення трьох телефонних дзвінків та відправки листів, намагався вирішити питання про повернення заборгованості за кредитним договором в позасудовому порядку. Такі дії не є протиправними, не суперечать ні законодавству України ні умовам кредитного договору від 27.10.2006 року.

Щодо можливості звернення Банку до ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» для надання послуг спрямованих на сприяння погашенню заборгованості боржників за кредитними договорами необхідно зазначити наступне.

Посилання ОСОБА_1 на те, що Договором №43 від 01.09.2014 року Банк відступив (передав) ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» право вимоги до позичальника за кредитним договором від 27.10.2006 року є помилковим. Договір №43 від 01.09.2014 року не є ні договором факторингу ні правочином щодо заміни кредитора у зобовязанні, як про це зазначала позивач.

Фактично Договір №43 від 01.09.2014 року є договором про надання послуг.

На підставі Договору №43 від 01.09.2014 року Банк дійсно у липні 2015 року надав ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» відомості щодо ОСОБА_1, як боржника за кредитним договором від 27.10.2006 року, а саме номер кредитного договору, номер розрахункового рахунку ПАТ «УкрСиббанк», назву програми кредитування, валюту та суму кредиту, ПІБ клієнта та його ідентифікаційний номер, адресу реєстрації та контактний номер телефону, дату укладання договору та термін закінчення його дії, розмір процентної ставки, розмір заборгованості основної та простроченої по тілу кредиту та процентам, загальну суму заборгованості та кількість днів прострочення (а.с. 212).

В той же час такі дії Банку не суперечать ні умовам Договору від 27.10.2006 року ні ч.3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

З приводу визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору та внесення до нього змін суд зазначає наступне.

Договором від 27.10.2006 року про надання споживчого кредиту №0 у п.9.6., 9.11 та 9.12. визначено наступне:

п.9.6. «Сторони домовилися про те, що текст Договору, будь-які матеріали, інформація, що стосується даного Договору є конфіденційними і не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої Сторони Договору, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та умовами даного Договору»;

п.9.11. «Уклавши цей договір Позичальник надає Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, надавати і отримувати інформацію (персональні дані позичальника відомі Банк та/або третім особам у звязку із укладенням та виконанням даного Договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю):

- визначену нормами діючого законодавства України, як необхідну, для формування кредитної історії до/від бюро кредитних історій, створених згідно вимог чинного законодавства України;

- необхідну для укладання договорів щодо страхування кредитного ризику неповернення кредиту за даним договором до страхових компаній;

- необхідну при укладанні договорів щодо відступлення права вимоги за даним Договором до відповідних фізичних та юридичних осіб;

- визначену нормами діючого законодавства України у випадках встановлених та/або не заборонених нормами діючого законодавства іншим фізичним та юридичним особам. При цьому сторони погодили, що позичальник не матиме до Банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, зазначеної в цьому пункті Договору»;

п. 9.12. «Уклавши цей Договір, позичальник надає Банку згоду:

- передавати права і обовязки Банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди Позичальника;

- вилучати продукцію у Позичальника без отримання на це додаткової згоди Позичальника та відповідного судового рішення у випадках звернення Банком у позасудовому порядку чи до судового провадження з вимогами про повернення споживчого кредиту чи погашення іншого боргового зобовязання;

- звертатись за інформацією про фінансове становище Позичальника до третіх осіб, які повязані із Позичальником сімейними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача».

Оскільки Договір про надання споживчого кредиту №0 укладений між Банком та ОСОБА_1 27.10.2006 року, то він повинен відповідати вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладання. Таким чином перевірка п.9.6., 9.11., 9.12. Договору від 27.10.2006 року на відповідність їх нормам законодавства України, які були прийняті, або набрали чинності після 27.10.2006 року є неправомірним.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 627 ЦК України (в редакції станом на 27.10.2006 року), - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд не вбачає підстав для визнання недійсними п.9.6., 9.11., 9.12. кредитного договору від 27.10.2006 року, оскільки вони відповідають волевиявленню сторін при укладанні договору, а крім того, не суперечать законодавству України діючому станом на 27.10.2006 року. Протягом більш ніж 9 років після укладання 27.10.2006 року кредитного договору ОСОБА_1 не мала будь-яких зауважень до вказаних пунктів 9.6., 9.11., 9.12..

Якщо ОСОБА_1 на даний час бажає внести зміни до договору від 27.10.2006 року вона не позбавлена права звернутися до іншої сторони договору, - ПАТ «УкрСиббанк» із пропозицією викласти п.9.6., п.9.11. в новій редакції та виключити з договору п.9.12..

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 моральна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Під час розгляду справи не встановлено неправомірних дій з боку ПАТ «УкрСиббанк» та/або ТОВ «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» якими б було завдано моральної шкоди ОСОБА_1. Також не доведено безпосередній причинний звязок між серцево-судинними захворюваннями ОСОБА_1 (а.с. 25-31) та діями відповідачів, які є предметом судового розгляду у даній справі.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 23, 204, 626-627, 651, 901 ЦК України, ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 1, 4-5, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитекспрес ОСОБА_2Ел.Сі.» про відшкодування моральної шкоди, визнання недійсними окремих положень договору, зобовязання внести зміни до договору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_3