Яготинський районний суд Київської області
ун. № 382/480/16-ц
пр. № 2/382/280/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Бурзель Ю.В.,

за участю секретаря - Нікішина П.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Яготині Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом.

Зазначала, що 14 листопада 2013 року вона позичила відповідачам під розписку ОСОБА_3 для придбання житла ОСОБА_4 кошти у 11600 доларів США і 5 тис. грн.

Згідно усної домовленості кошти мали бути повернуті до 13 лютого 2014 року, однак на її вимогу кошти повністю повернуто не було, залишок боргу складає 7300 доларів США.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконали, станом на 29 березня 2016 року 7300 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ становить 191844 грн. (7300 доларів США Х 26,28 грн.), просила стягнути з відповідачів солідарно вказану суму в рахунок боргу за договором позики.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що їй дійсно відомо про те, що її мати наприкінці 2013 року отримала від ОСОБА_1 кошти у позику, дані кошти отримала безпосередньо ОСОБА_3, твердження позивача про те, що вказані кошти отримувались для придбання їй житла не відповідають дійсності, оскільки на момент отримання коштів вона повністю внесла внески, що підтверджується актом приймання-передачі квартири. Дійсно іноді вона купувала долари США і передавала їх ОСОБА_1, однак цим вона лише допомагала своїй матері, що не свідчить про виникнення солідарного обов'язку по поверненню позики.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала частково. Надала суду письмові заперечення та пояснила, що вона 14 листопада 2013 року отримала від позивачки в борг грошові кошти у сумі 11600 доларів США та 5 тис. грн. Кошти вона отримала у гривнях і доларах відповідно - всього з урахуванням курсу станом на час складання розписки на суму 97723 грн. 80 коп. Валюту та строк повернення позики ними не оговорювався, як не обговорювались наслідки здорожчання або знецінення валют. На той момент долар мав стабільний курс, якби вона знала про зміну курсу, вона б не брала борг у доларах. Кошти вона повертала як в національній валюті, так і в доларах США. Так 20 січня 2014 року вона повернула 1600 доларів США (за курсом НБУ на час повернення склало 799,30 грн. Х 100 доларів США=12788 грн. 80 коп.); 23 жовтня 2014 року повернула 1200 доларів США (за курсом НБУ на час повернення склало 1295,04 грн. Х 100 доларів США = 15540 грн. 48 коп.); 03 грудня 2014 року повернула 4 тис. грн.; 25 січня 2015 року повернула 1 тис. грн.; 04 лютого 2015 року повернула 27 тис. грн., 16 лютого 2015 року повернула 300 доларів США (за курсом НБУ на час повернення склало 2604,98 грн. Х 100 доларів США = 7814 грн. 94 коп.). Таким чином ОСОБА_3 вважає, що оскільки вона сплатила в рахунок боргу 68144 грн. 22 коп., а відтак станом на сьогодні розмір її боргу становить 97723 грн. 80 коп. - 68144 грн. 22 коп. = 29579 грн. 58 коп.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку.

Установлено, що 14 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 11600 доларів США та 5 тис. грн., що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується відповідним записом на видатковому касовому ордері (оригінал оглянуто в судовому засіданні).

У подальшому ОСОБА_3 повернула ОСОБА_1: 20 січня 2014 року - 1600 доларів США, 23 жовтня 2014 року - 1200 доларів США, 03 грудня 2014 року - 4 тис. грн., 25 січня 2015 року - 1 тис. грн., що не оспорюється сторонами по справі та підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Крім того, як вбачається з розписки, складеної між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 04 лютого 2015 року ОСОБА_3 повернула ОСОБА_1 27 тис. грн. в рахунок боргу за договором позики, згідно цієї ж розписки вказану суму сторони вважали 1500 доларів США, що не оспорювалось сторонами по справі.

Таким чином сторонами по справі визнано, що ОСОБА_3 повернула ОСОБА_1 5 тис. грн. і 4300 доларів США.

Також як вбачається з матеріалів справи на видатковому касовому ордері, на якому визначено первісне зобов'язання, міститься відмітка про те, що 16 лютого 2015 року ОСОБА_1 отримала 300 доларів США.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження за зверненням ОСОБА_1 допитана як свідок ОСОБА_3 також надавала слідчому показання, згідно яких вона повернула ОСОБА_1 4600 доларів США та 5 тис. грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається із розмови ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 (аудіозапис прослухано в судовому засіданні) позику ОСОБА_3 мала повернути через рік. Крім того, як вбачається з конверта, повернутого на адресу ОСОБА_7 - сестри ОСОБА_1 з написом для ОСОБА_1, який повернутий за закінченням терміну зберігання - ОСОБА_1 надсилала ОСОБА_3 вимогу про повернення позики у січні-лютому 2016 року.

Таким чином, ураховуючи положення ст. 1049 ЦК України, строк повернення позики за договором між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є таким, що настав.

Разом із тим, належних і допустимих доказів того, що грошові кошти у ОСОБА_1 позичали ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 у судовому засіданні не здобуто. Відомість про надходження коштів від ОСОБА_4, участь ОСОБА_4 у розмовах про повернення позики не є свідченням того, що ОСОБА_4 є також боржником за вказаним договором позики. Доводи позивача та представника позивача про те, що кошти брались для оплати вартості квартири для ОСОБА_4 не є достатньою підставою для виникнення у ОСОБА_4 обов'язку повернути позику, з огляду на те, що як вбачається із розписки на видатковому касовому ордері саме ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 кошти за договором позики.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_6 показали, що зі слів ОСОБА_1 їм відомо, що кошти нею в борг надавались і ОСОБА_4, і ОСОБА_3, суд не може вважати належним доказом виникнення у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарного обов'язку повернути позику.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що обов'язок повернути позику ОСОБА_1 слід покласти на лише ОСОБА_3

Суд вважає обґрунтованими доводи ОСОБА_3 про те, що всього за договором позики ОСОБА_9 було повернуто 4600 доларів США та 5 тис. грн., оскільки напис «16.02.2015 р. отримала 300 $ ОСОБА_1.», скріплений підписом, знаходиться на зворотній стороні видаткового касового ордера, на якому міститься розписка ОСОБА_3, під розпискою, яку дала сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про отримання нею 4 тис. грн. (оригінал оглянуто в судовому засіданні), оригінал знаходиться у позичальника - ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просила стягнути суму боргу за договором позики у гривневому еквіваленті станом на час пред'явлення позову.

Позов пред'явлено 04 квітня 2016 року через канцелярію суду, про що свідчить штамп суду.

Курс долара США станом на 04 квітня 2016 року - 2610,8475 грн. за 100 доларів США (із офіційного сайту НБУ).

Отже, враховуючи, що судом визначений залишок боргу за договором позики 7 тис. доларів США (11600 доларів США - 4600 доларів США), то еквівалент цієї суми становить 7 тис. доларів США Х 2610,8475 грн./100 = 182759 грн. 33 коп.

Вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_3 про те, що домовленості про повернення боргу у доларах США між нею та ОСОБА_1 не було, суд не приймає до уваги, оскільки предметом договору позики є рухомі речі, що визначені родовими, а не індивідуальними ознаками, тобто майно, яке є предметом позики, переходить у власність позичальника та перестає бути об'єктом власності позикодавця, який має право претендувати лише на повернення аналогічних за кількістю речей того ж роду і такої ж якості, а не того самого майна, що було передане в позику.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у сумі 2103 грн. 19 коп. ((182759 грн. 33 коп. Х 0,01) + 275 грн. 61 коп. - судовий збір за забезпечення позову).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо в задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Яготинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4, слід скасувати.

Керуючись ст. 1046 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 182759 (сто вісімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 33 (тридцять три) коп. в рахунок боргу, 2103 грн. 19 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті згідно ухвали Яготинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2016 року, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, та належить на праві власності ОСОБА_4, скасувати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Бурзель