Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 319/1651/15Головуючий у 1-й інстанції Солодовніков Р.С.
№22-ц/778/1384/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК (надалі - Банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року Банк звернулося до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-3), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ZPK0SE00000291 від 03.10.2007 року станом на 23.10.2015 року у сумі 38726,43 грн. (розрахунок: заборгованість станом на 23.10.2015 року у сумі 57974,26 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 307,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16202,59 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 41464,44 грн.; від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 19247,83 грн., яка була вже стягнута з ОСОБА_3 на користь Банку за рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року), від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1218,00 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року (а.с.27) у задоволенні вищезазначеного позову Банку у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с.32-35) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити у повному обсязі, вирішити питання розподілу судового збору.

У судове засідання 05 травня 2016 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи (а.с.66-67) всі особи, які беруть участь у справі, не з'явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_3 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила.

Представник Банку надав апеляційному суду заяву (а.с.68) про розгляд цієї справи апеляційним судом без участі представника Банку та розрахунок заборгованості відповідача за вищезазначеним кредитним договором перед Банком станом на 23.10.2015 року у сумі 23815,19 грн., яка складається із процентів -1404,82 грн. та пені - 22410,37 грн. (а.с.68-70), при цьому зазначаючи, що розрахунок заборгованості відповідача станом на 23.10.2015 року перед Банком за вищезазначеним договором у цій справі у вищезазначеному позові Банку є невірним, так як особа, що його здійснювала, не врахувала, що заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року позовні вимоги Банку були задоволені частково, суд зменшив відповідачу розмір пені.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Банку, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 526,530, 546, 549, 554, 610, 612, 625 ЦК України, ст. ст. 169 ч.4, ст. ст. 212-215 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоказаності всіх позовних вимог у цій справі, оскільки з ухваленням Куйбишевським районним судом Запорізької області заочного рішення від 02.10.2013 року у цивільній справі за позовом Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2РК05Е00000291 від 03.10.2007 року, яким в повному обсязі стягнута заборгованість в сумі 19247,83 грн., припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникло грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України; вимог про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України Банк у цій справі не заявляв.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що 03 жовтня 2007 року Банк та ОСОБА_3 уклали договір № ZPK0SE00000291, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. на строк до 04.10.2010 року та зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені цим договором (а.с. 9-12).

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України - статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізьке: області від 02.10.2013 року (справа №319/913/13-ц) з ОСОБА_3 на користь Банку вже стягнуто за зазначеним вище кредитним договором у розмірі 19247,83 грн., яка складається з сум: заборгованості за кредитом - 2540,06 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 14707,77 грн., пені-2000,00 грн. (а.с.4-5).

Банком у цій справі заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором № ZPK0SE00000291 від 03.10.2007 року станом на 23.10.2015 року у розмірі 38726,43 грн. (розрахунок: заборгованість станом на 23.10.2015 року у сумі 57974,26 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 307,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 16202,59 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 41464,44 грн.; від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 19247,83 грн., яка була вже стягнута з ОСОБА_3 на користь Банку за рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року), від сплати якої відповідач у добровільному порядку на користь Банку ухиляється.

Проте, суд першої інстанції у зв'язку із наявністю вищезазначеного заочного рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року (справа №319/913/13-ц, а.с. 4-5), яке набрало законної сили, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не мав відмовляти по суті Банку у стягненні з відповідача вищезазначеної частини заборгованості за кредитним договором у вигляді пені у сумі 17054,07 грн.

А мав закрити провадження у цій справі в частині позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення пені станом на 26 липня 2013 року у сумі 17054,07 грн. на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Оскільки, за змістом ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення, ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тому, згідно із ст. 310 ч. 1 ЦПК України рішення суду першої інстанції у цій справі в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 у цій справі вищезазначеної заборгованості за кредитним договором у вигляді пені 17054,07 грн. (розрахунок: Банком заявлено пені у цій справі станом на 23.10.2015 року 41464,44 грн. - Банк віднімає від неї розмір пені лише у розмірі 2000,00 грн., який був раніше стягнутий з ОСОБА_3 на підставі заочного рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року, проте Банк мав віднімати від цієї суми пені також розмір пені 17054,07 грн., в стягненні якої Банку з відповідача було відмовлено заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року, оскільки Банком в іншій справі заявлялось позовних вимог про стягнення пені на загальну суму 19054,07 грн.) підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Щодо решти позовних вимог Банку до ОСОБА_3, то вони підлягали частковому задоволенню судом першої інстанції за рішенням суду у цій справі з наступних підстав.

У матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області було виконано відповідачем ОСОБА_3 на час розгляду цієї справи судом першої інстанції.

В силу вимог ст. 1054 ч. 2 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом (2) і не випливає із суті кредитного договору.

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд першої інстанції мав застосовувати у цій справі правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, який є обов'язковим для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України, за змістом якого:

«Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того же роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України».

Згідно із ст. 360 - 7 ч. 1 абз. 2 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, суд першої інстанції, відступивши від правової позиції, викладеної у вищезазначеному висновку Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, одночасно не навів відповідних мотивів.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у стягненні з відповідача на користь Банку за кредитним договором № ZPK0SE00000291 від 03.10.2007 року станом на 23.10.2015 року заборгованості по процентам за користування кредитом - 1494,82 грн. (розрахунок:заявлено Банком у позові у цій справі станом на 23.10.2015 року заборгованості по процентам за користування кредитом 16202,59 грн. - 14707,77 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 26 липня 2013 року, стягнутих заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року) є незаконним та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Банку у цій частині позовних вимог.

Оскільки, у матеріалах цієї справи були відсутні належні, допустимі докази у спростування факту наявності цієї заборгованості у відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення суду у цій справі.

Щодо розрахунку суми пені, яка підлягала стягненню за рішенням суду першої інстанції у цій справі з відповідача на користь Банку, то остання мала становити 1495,00 грн.

Виходячи з наступного:

Було заявлено Банком пені у позові у цій справі станом на 23.10.2015 року 41464,44 грн.

Із цієї суми слід відняти суму пені, яка вже була предметом спору сторін у справі, в якій ухвалено заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02.10.2013 року, а саме: 19054,07 грн., які складаються із 2000,00 грн. які були стягнуті та 17054,07 грн., у стягнення яких судом Банку було відмовлено).

41464,44 грн. - 19054,07 грн. = 22410,37 грн.

Зазначена пеня в сумі 22410,37 грн. розрахована Банком поза межами 1 (однорічного) строку позовної давності.

Проте, у суду відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не заявляла у цій справі заяв про застосування строків позовної давності перед судом першої інстанції до ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі, у тому числі спеціальної - в один рік (ст. 258 ЦК України) до позовних вимог Банку про стягнення з неї пені.

Застосування позовної давності судом без заяви відповідача за ініціативою суду у цій справі чинним законодавством не передбачено.

Однак, в силу вимог ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки у вигляд пені (ст. 549 ч.1 ЦК України) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що розмір пені станом на 23.10.2015 року у сумі 22410,37 грн. значно перевищує суму основного боргу, яка стягується за рішенням суду у цій справі - заборгованості по процентам за користування кредитом 1494,82 грн., то останній підлягав зменшенню судом за рішенням суду на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України до 1495,00 грн.

Звідси, стягненню у цій справі з відповідача ОСОБА_3 на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором підлягала лише заборгованість за кредитним договором № ZPK0SE00000291 від 03.10.2007 року станом на 23.10.2015 року у сумі 2989,82 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом - 1494,82 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 1495,00 грн., в решті задоволення позовних вимог Банку у цій справі до відповідача суд першої інстанції мав відмовити за необґрунтованістю та недоказаністю.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд не приймає до уваги у цій справі розрахунок заборгованості відповідача перед Банком станом на 23.10.2015 року на суму 23815,19 грн., наданий у цій справі не у суді першої інстанції, а лише 05 травня 2016 року при апеляційному перегляді цієї справи в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України, оскільки він фактично змінює позовні вимоги, заявлені Банком у цій справі, що неможливо робити в такий спосіб на цій стадії розгляду справи, та останній лише частково узгоджується із вищезазначеними фактичними обставинами цієї справи, встановленими апеляційним судом.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи Банку, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення; провадження у цій справі в частині позовних вимог Банку до ОСОБА_3 про стягнення пені станом на 26 липня 2013 року у сумі 17054,07 грн. у цій справі слід закрити; в решті позов Банку задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №ZPK0SE00000291 від 03.10.2007 року станом на 23.10.2015 року у сумі 2989,82 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом - 1494,82 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 1495,00 грн., в решті позовних вимог відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1,5 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Банку слід стягнути пропорційно до суми задоволених позовних вимог понесені останнім у цій справі судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 197,47 грн. (розрахунок: 94,03 грн. судового збору за подачу позову до суду першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог (розрахунок: сплачений судовий збір за подачу позову 1218,00 грн. (платіжне доручення а.с. 18) * 2989,82 грн. сума задоволених позовних вимог/ 38726,43 грн. сума заявлених позовних вимог) + 103,44 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги (розрахунок: сплачений судовий збір за подачу позову 1339,80 грн. (платіжне доручення а.с. 43) * 2989,82 грн. сума задоволених позовних вимог/ 38726,43 грн. сума заявлених позовних вимог)).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Провадження у цій справі в частині позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення пені станом на 26 липня 2013 року у сумі 17054,07 грн. (сімнадцять тисяч п'ятдесят чотири гривні сім копійок) у цій справі закрити.

В решті позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № ZPK0SE00000291 від 03.10.2007 року станом на 23.10.2015 року у сумі 2989,82 грн. (дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять гривень вісімдесят дві копійки), яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом - 1494,82 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 1495,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов'язані із розглядом цієї справи судом першої та апеляційної інстанцій у вигляді судового збору у розмірі 197,47 грн. (сто дев'яносто сім гривень сорок сім копійок).

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Каракуша К.В.Стрелець Л.Г.