Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі − ПАТ «ММК ім. Ілліча»), просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

На обґрунтування позову зазначив, що з 17 червня 1982 року по 01 лютого 2013 року він перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча», під час яких останній порушив його право на оплату праці.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 12 червня 2014 року з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на його користь стягнуто заборгованість за період з 01 березня 2003 року по 31 липня 2006 року з індексації заробітної плати у розмірі 527 грн 04 коп. та компенсацію за затримку виплати у розмірі 543 грн 56 коп., а всього 1 070 грн 60 коп. Враховуючи, що відповідач сплатив суму індексації заробітної плати та компенсацію лише у березні 2015 року, просив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 01 лютого 2013 року по 20 березня 2015 року в розмірі 151 650 грн 66 коп.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7 000 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті та судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що під час трудових відносин позивача з ПАТ «ММК ім. Ілліча» з 17 червня 1982 року по 01 лютого 2013 року не вірно нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. Вказана обставина підтверджена рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 червня 2014 року яким було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 і на його користь стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» заборгованість з індексації заробітної плати з компенсацією в сумі 1 049 грн 93 коп., а тому суди виходили з доведеності факту наявності у відповідача перед позивачем заборгованості з індексації заробітної плати з компенсацією в сумі 1 049 грн 93 коп. на день звільнення, тому дійшли висновку про наявність факту несвоєчасного розрахунку по заробітній платі при звільненні, чим було порушено право позивача.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки виплати належних позивачеві сум, суди виходили із урахування спірної суми, на яку той мав право, частку, яку вона становить у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи і, керуючись принципами справедливості, співмірності та розумності, зменшили суму, яка підлягала стягненню із відповідача, до 7 000 грн.

Проте з такими висновками суду першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення судів першої та апеляційної інстанції зазначеним вимогам норм процесуального права не відповідають.

Судами встановлено, що позивач з 17 червня 1982 року по 01 лютого 2013 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 12 червня 2014 року стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_6 індексацію та компенсацію по заробітній платі за період з березня 2003 року по липень 2006 року в сумі 1 070 грн 60 коп. з утриманням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті. Рішення набрало законної сили 23 червня 2014 року.

Згідно з довідкою від 17 квітня 2015 року № 04-р-249 звільненому працівнику ПАТ «ММК ім. Ілліча» ОСОБА_6 у березні 2015 році була нарахована сума індексації заробітної плати в розмірі 1 070 грн 60 коп. З вказаної суми були утримані обов'язкові платежі. Сума до виплати склала 861 грн 19 коп. та була перерахована на особовий картковий рахунок 03 березня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням від 03 березня 2015 року № 6116.

Відповідно до довідки від 14 квітня 2015 року № 2/81946, наданої відповідачем, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_6 складає 253 грн 20 коп.

Судом першої інстанції також встановлено, що розмір середнього заробітку за період з 02 лютого 2013 року по 03 березень 2015 року складає: 521 х 253 грн 20 коп. = 131 917 грн 20 коп.

При звільнені робітника, згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 12 червня 2014 року встановлено, що ПАТ «ММК ім. Ілліча», у порушення ст. 33 ЗУ «Про оплату праці», не проводило індексацію його заробітної плати, передбачену діючим законодавством.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, − наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи − по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Зазначеним Положенням також визначено порядок обчислення компенсації.

Вимоги про відповідальність за затримку розрахунку, у разі його не проведення у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З урахуванням наведеного, для вирішення питання про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України, суду необхідно встановити наступні обставини: чи була сума належна до виплати спірною, чи були задоволенні вимоги про стягнення недоплаченої суми заборгованості по заробітній платі повністю чи частково, оскільки у разі повного задоволення позову, про стягнення невиплачених працівнику при звільненні коштів, відсутні підстави для застосування співмірності при визначенні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України. Отже, у справі, яка розглядається, судам необхідно врахувати обставини справи, встановлені рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 12 червня 2014 року, яке в силу ч. 3, ст. 61 ЦПК України є преюдиційним.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212−214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак