АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3491/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2881/16Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» про відшкодування в порядку регресу коштів за лікування потерпілого.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-Страхування» про стягнення в порядку регресу коштів, стягнутих з винної особи на користь держави за лікування потерпілого і за проведенння експертних досліджень у кримінальному провадженні залишено без задоволення.

З цим рішенням не погодивсяпозивач, який, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що, судом, всупереч вимогам ст.24 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». не було взято до уваги, що страхова компанія зобовязана відшкодовувати витрати у звязку з лікуванням потерпілого, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З урахуванням викладеного зазначає, що у звязку зі стягненням з нього суми відшкодуванням на користь держави за лікування потерпілого, він, у відповідності до ст. 1191 ЦК України, набув права зворотної вимоги (регресу) до страховика.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Місцевим судом установлено, що, 16 липня 2014 року приблизно о 23 год. 30 хв., в темний час доби, при штучному міському електроосвітленні, по сухому асфальтобетонному покриттю вул. Бутиріна в м. Кременчуці, зі сторони вулиці Шевченка, в напрямку вулиці 29 вересня, рухався автомобіль НОМЕР_1, зі швидкістю 47,5 км/год., під керуванням потерпілого ОСОБА_4 В цей саме час по дорозі з одностороннім рухом вул. Пролетарської, в напрямку від вул. Леніна до вул. Красіна, в напрямку, протилежному напрямку руху, зі швидкістю 47,9 км/год рухався автомобіль НОМЕР_2, під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5

Наближаючись до регульованого перехрестя вулиць Пролетарська - Бутиріна м. Кременчука, на якому працював світлофор, обвинувачений ОСОБА_5, порушуючи вимоги п.п.8.7.3.е, 8.10. «Правил дорожнього руху України», продовжив рух до перехрестя вказаних вулиць на заборонений червоний сигнал світлофора, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_1 під керуванням потерпілого, що наближався до даного перехрестя на дозволений зелений сигнал світлофору, виїхав на вищевказане регульоване перехрестя та допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля НОМЕР_2 з лівою боковою частиною автомобіля НОМЕР_1, в результаті чого потерпілому ОСОБА_4 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження: політравма, у вигляді: множинних закритих переломів крила лівої здухвинної кістки з переходом на вертлюжну впадину з задовільним стоянням фрагментів, рани тильної поверхні лівої стопи; закрита травма грудної клітини, у вигляді: закритого перелому третього, четвертого, пятого, шостого ребер зліва; закрита черепно-мозкова травма, у вигляді: струсу головного мозку (а.с.4-5).

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 вересня 2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим за ст.286 ч.1 КК України, призначено покарання 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, поклавши на нього обовязки періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання.

Позов прокурора задоволено, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в місцевий бюджет (р/р 00008 в ГУДК України Полтавської області, , код платежу 24060300) 9925,14 грн. за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4

Процесуальні витрати в сумі 3108,00 грн. за залучення експерта стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Речові докази по справі: автомобіль НОМЕР_1залишено у власності потерпілого ОСОБА_4, автомобіль НОМЕР_2 залишено у власності обвинуваченого ОСОБА_5 (а.с.4-5).

Постановою про закінчення виконавчого провадження Головного державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ ОСОБА_6 від 27.04.2016 року Виконавче провадження ВП №50783971 з примусового виконання виконавчого листа № 524/11983/14-к, виданого 06.04.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь фін. управління Кременчуцької міської ради 9925,14 грн. закінчено (а.с.7).

Постановою про закінчення виконавчого провадження Головного державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ ОСОБА_7 від 27.04.2016 року Виконавче провадження ВП №50414786 з примусового виконання виконавчого листа №524/11983/14-к, виданого 03.12.2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь держави 3108,00 грн., закінчено (а.с.7, на звороті).

Відповідно до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0158225 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована у ПАТ «ПРОСТО-Страхування» на строк з 15.02.2014 року до 11.02.2015 року (а.с.6).

04.02.2016 року ОСОБА_4 було написано Заяву на страхову виплату за договором добровільного страхування від нещасних випадків (а.с.21), до якої додано Виписку із історії хвороби №3272 із медичної картки (стаціонарного) хворого травматологічного відділення «Просто-страхування» із зазначенням придбаних хворим ОСОБА_4 препаратів (а.с.22-23).

ОСОБА_9 №111523 від 09.02.2016 року сума завданого матеріального збитку потерпілого ОСОБА_4 оцінена у 5781,46 грн. (а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що, оскільки ОСОБА_5 сплатив у бюджет стягнуті з нього на виконання вироку суду суми, то стягненню в порядку зворотньої вимоги зі страховика, ці кошти не підлягають, так як він не є потерпілою особою у розумінні ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ним не передбачено можливість компенсації страхувальнику стягнутих з нього на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілої особи, а також судових витрат у кримінальному провадженні.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на свої вимоги або заперечення.

За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до змісту ст.979 ЦК України та Закону України Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат.

За нормою п.1.3 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Частина 1 ст.24 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, повязані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя.

За змістом ст.36.4 даного Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування з договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

ОСОБА_9 здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Статтею 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16.09.2015 року, зокрема, стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави в особі фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в місцевий бюджет 9925,14 грн. за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4О та процесуальні витрати в сумі 3108,00 грн. за залучення експерта (а.с.4-5).

Окрім того, 04.02.2016 року потерпілий ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «ПРОСТО-Страхування» з заявою про виплату страхового відшкодування та 09.02.2016 року ОСОБА_9 виплатив потерпілому відшкодування в загальній сумі 5781,46 грн., з яких 5506,15 грн. - витрати на лікування та 275,31 грн. - моральна шкода (5 відсотків від витрат на лікування).

З урахуванням вищенаведених норм закону, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що ОСОБА_5 було сплачено суми коштів на виконання вироку суду та ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено можливість компенсації Страхувальнику стягнутих з нього на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілої особи, а також судових витрат у кримінальному провадженні.

Також, за змістом ст.1191 ЦК Україниособа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Тобто, з аналіз наведених вище положеньсвідчить про те, що право зворотної вимоги (регресу) це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоди) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому.

Разом із тим з матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_5 є винною особою у скоєнні даного правопорушення і саме ним відшкодовано завдані збитки, а тому до даних правовідносин не можуть бути застосовувані положення даних норм закону, а тому доводи апеляційної скарги щодо застосування положень ст.1191 ЦК Україниє неспроможними.

Зі змісту Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-1343цс15 від 24.02.2016 року, вбачається, що, відповідно до частини першої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

З огляду на вищевикладене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обовязкового страхування страховою компанією.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги про обовязковість відшкодування страховою компанією витрат на лікування потерпілого є необґрунтованими, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_11

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1