Провадження №2/521/1411/16
18 серпня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого судді - Леонова О.С.,
при секретарі - Малиш О.Л.,
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втративши право користування житлом,-
07.12.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання втративши право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів 14.05.1992 року, їй на праві власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.
Крім неї, у її житлі з 04.01.1982 року зареєстрований її син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
ОСОБА_3 не проживає в її домоволодінні з літа 2014 року по теперішній час. Вона виселилась добровільно, забравши всі свої речі, у зв'язку з тим, що їх з сином родина розпалася та вона бажала створити іншу. Спільних дітей, чи спільного майна у них немає.
Тому відповідач у її домоволодінні не проживає півтора роки, інтересу до житла ніякого не проявляє, в оплаті комунальних послуг, у витратах на утримання житла ніякої участі не приймає.
Виселяючись відповідач обіцяла знятися з реєстрації в добровільному порядку, однак до тепер вона цього не зробила.
З часу виселення відповідача, ні вона, ні син не підтримують з нею відносини, місце проживання відповідача вона не знає, засобів для зв'язку не має.
Просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування домоволодінням за адресою АДРЕСА_1.
08.12.2015 року ухвалою Малиновського районного суду (с. Буран О.М.) у справі було відкрито провадження.
Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 25.04.2016 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду та по справі було визначено головуючого суддю Леонова О.С.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомила. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право про право приватної власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів 14.05.1992 року, позивачу на праві власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).
Як вбачається з довідки (витягу з домової книги про склад родини та реєстрацію) від 24.11.2015 року в будинку № 8, який розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 - син; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - мати; ОСОБА_3, 1970 р.н. - невістка (а.с.11).
01.12.2015 року було складено акт Органом самоорганізації населення комітетом мікрорайону «Дзержинський» про не проживання відповідача в будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 буд.8 (а.с.10).
Із наданих представником позивача пояснень вбачається, що відповідач в будинку АДРЕСА_1 не проживає з серпня 2014 року, що також підтверджується пояснення допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, який зазначив, що відповідач в вищезазначеному будинку не проживає з 2014 року, житловим приміщенням не користується, в будинку відсутні які-небудь речі, що належать відповідачу.
Як вбачається з відповіді КУ «Міська клінічна лікарня №10» №791 від 25.07.2016 року ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні не перебувала, у приймальне відділення КУ «МКЛ №10» та поліклінічне відділення КУ «МКЛ №10» не зверталася.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Таким чином суд задовольняє позовні вимоги позивача, визнає відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, так як в судовому засіданні встановлено, що вона понад один рік не проживає на спірній житловій площі.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 130, 208, 209, 212, 213-215, 217, 223-225 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втративши право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії, позивачем в загальному порядку, тобто рішення суду позивачем може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя Леонов О.С.