Справа №490/8532/15-ц 28.01.2016 28.01.2016 28.01.2016
Справа 490/8532/15-ц
Провадження № 22 ц/784/359/16 Головуючий у 1-й інстанції Подзігун Г.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення

Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 про визнання угоди частково недійсною,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк) та ОСОБА_4 про визнання недійсною третейської угоди, яка викладена у вигляді третейського застереження у пп. 5.2 п. 5 Договору поруки №640/886-П886, укладеного 18 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та Банком, раніше Акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ СР «Укрсоцбанк»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що між АКБ СР «Укрсоцбанк» (перетвореного в публічне акціонерне товариство) та ОСОБА_4 18 вересня 2008 року було укладено кредитний договір на купівлю автотранспортних засобів, за яким їй видавався кредит в розмірі 24514 доларів США. На забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором між ним та вказаним банком було укладено договір поруки.

Пунктом 5.2 договору поруки викладено третейське застереження, яке є фактично третейською угодою. Вказаний пункт договору є несправедливим, не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та закону України «Про третейські суди). Також позивач зазначав, що за своїм характером договір поруки є договором приєднання, а тому він не мав реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов спірного договору. Крім того, регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був (хоча повинен був бути) невідємною частиною договорів та не надавався позивачу разом із Договором поруки, що в свою чергу виключало можливість ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Під час розгляду спору позивач, на обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що законом не передбачено розгляд третейським судом спорів про стягнення валютних кредитів.

Представник Банка в суді першої інстанції заперечував проти задоволення позову по суті спору та просив застосувати строк позовної давності.

Позивач, послався на те, що про порушення свого права дізнався лише після 4 березня 2015 року, коли за заявою Банку було винесено рішення третейським судом про стягнення з нього та позивальника заборгованості за кредитним договором. Одночасно він просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та захистити його, як він вважає, порушене право.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у підпункті 5.2 пункту 5 Договору поруки № 640/886-П886, укладеного 18 вересня 2008 року між сторонами.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права. Апелянт вказує, що суд не врахував того, що на час укладення спірного договору законом була передбачена можливість укладення договору поруки із третейським застереженням. Договір в цій частині відповідає Закону України «Про третейські суди» в редакції на час укладення договору, ст. 55 Конституції України, ст. 17 ЦПК України та висновкам в рішенні Конституційного Суду України у справі № 1-рп/2008 від 10 січня 2008 року. Крім того, на думку апелянта, є не доведеними посилання апелянта на несправедливість положення договору про третейське застереження; безпідставні висновки про поважність причин пропуску строку позовної давності; є помилковими посилання на правові позиції Верховного Суду України, оскільки відповідні Постанови стосуються справ про скасування рішень третейського суду, а не визнання умов договору про третейське застереження недійсним.

Представник позивача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 18 вересня 2008 року між ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено Договір кредиту №640/886-К886 на купівлю автотранспортних засобів (далі - кредитний договір). Відповідно до умов договору Банк надавав відповідачці 24514 доларів США зі сплатою 8,99% річних строком до 17 вересня 2015 року для оплати автомобіля марки «Mazda», модель 3, 1.6, білого кольору, 2008 року, придбаного позичальником за договором купівлі-продажу № L2308/158 від 23 вересня 2008 року у ТОВ «Легенда-Авто». Строк повернення кредиту визначався 17 вереснем 2015 року.

Для забезпечення зобовязань позичальника за кредитним договором, 18 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та Банком укладено договір поруки №640/886-П886. В ст. 5, п.5.2 вказаного договору вказано, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем або ОСОБА_5 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий вищезазначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Подібне положення містилося і в п.6.2 кредитного договору.

4 березня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків виніс рішення про задоволення позовної заяви Банку про стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в розмірі 591703 грн. 29 коп.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що отриманий ОСОБА_4 кредит є споживчим, а тому вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» щодо споживчого кредиту поширюються як на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором, що виникають під час укладення договору, так і на правовідносини, які виникли під час виконання такого договору, тобто на відносини, пов'язані з забезпеченням виконання зобов'язань. У звязку з чим, суд дійшов правильного висновку про можливість поручителя за договором поруки оскаржувати договір з підстав невідповідності вказаного договору положенням вказаного Закону, а також Закону України «Про третейські суди» (далі Закон) щодо законності укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження та положенням ЦК України.

Також суд виходив з того, що включення третейського застереження в договір є незаконним, оскільки положення про розгляд спору відносно стягнення заборгованості за кредитом, який видано у іноземній валюті, не може бути розглянутий третейським судом.

Так, судом встановлено, що предметом кредитного договору є грошові кошти в іноземній валюті. Кредит, у відповідності до п. 1.1.1 та затвердженого графіку погашення заборгованості, повинен також погашатися щомісячними платежами у іноземній валюті (доларах США). Вказані обставини поширюються й на договір поруки. Оскільки відносини між сторонами не носять суто приватно-правового характеру то відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону вказаний спір не може розглядатися в приватному порядку третейськими судами.

У звязку з чим, суд дійшов висновку, що договір поруки в цій частині порушує права позивача та підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті спору висновків суду.

Так, вказані висновки суду першої інстанції відповідають положенню ст.ст. 203, 215 ЦК України, Закону України «Про третейські суди», а також правовій позиції Верховного Суду України у справах № 6-856цс15, №6-2074цс15 про те, що положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Висновки суду відповідають також правовим висновкам в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс14 щодо третейських угод та третейських застережень у грошових зобов'язаннях в іноземній валюті.

Суд вважав, що пропуск строків позовної давності позивачем відбувся із поважних причин, а тому його порушені права підлягають захисту в судовому порядку. Дійшовши таких висновків, суд врахував, що позивач, діючи добросовісно, розраховував, що у разі виникнення спору між ним та Банком, з огляду на внесені в 2011 році зміни в Закон України «Про третейські суди», спір буде розглянуто по суті відповідно до вимог чинного законодавства, судом загальної юрисдикції. Між тим Банк, всупереч вимог Закону звернувся із позовною заявою до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, який розглянув заяву на підставі вказаного застереження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині та вважає, що вони, з врахуванням обставин справи, відповідають таким загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність ( ст. 3 ЦК України).

За викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного по суті рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_6