25.10.2016 Справа № 756/9773/15-ц
Справа № 756/9773/15-ц
Провадження № 2/756/613/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

за участю секретаря - Мозговому В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у березні 2008 року між відповідачем ОСОБА_1 та АТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є позивач, укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав в кредит грошові кошти у сумі 87000 доларів США, під 17,33% річних, строком до 13 березня 2025 року. Позичальник неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим утворилася заборгованість по кредитному договору. В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2, яка є майновим поручителем позичальника, укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1.

За таких обставин, позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в сумі 2472805,90 грн. за кредитним договором від 14 березня 2008 року № 1134-Ф звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,9 кв.м., жилою площею 42,5 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ "Дельта Банк", визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Відповідач підтвердив, що ним був укладений кредитний договір та додатки до нього, він отримував від банку грошові кошти в кредит. У січня 2014 року ОСОБА_1 припинив сплачувати кошти в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідач також зазначив, що має сумніви з приводу нарахування суми заборгованості, доказів на підтвердження своїх доводів відповідач не надав.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 не отримувала повідомлення про наявну заборгованість по кредитному договору та необхідність її погасити. Представник наполягав, що іпотекодатель іншого житла на праві власності не має, однак такі твердження не підтвердив належними доказами. ОСОБА_2 працює в Національній бібліотеці України імені В.І. Вернадського.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

14 березня 2008 року між ЗАТ "Сведбанк Інвест" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1134-Ф, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 75000 доларів США, строком до 13 березня 2009 року, під 14,0% річних.

За положеннями п. 1.5. договору цільове призначення кредиту: споживчі потреби.

Відповідно до п. 5.1.1. кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за договором забезпечується іпотекою трьохкімнатної квартири загальною площею 62,90 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, згідно з договором іпотеки, що укладається між банком з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої і посвідчується нотаріально не пізніше 14 березня 2008 року.

11 вересня 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №1134-Ф від 14 березня 2008 року, згідно з яким ліміт заборгованості за кредитною лінією збільшено до 87000 доларів США.

Договором про внесення змін та доповнень № 4 від 21 червня 2010 року, укладеним між банком та позичальником до кредитного договору №1134-Ф від 14 березня 2008 року, сторони погодили викласти кредитний договір у новій редакції. Так, згідно з п. 1 договору сторони домовились вважати кошти, надані позичальнику у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, кредитом в розмірі 60200 доларів США. Розмір простроченої заборгованості за кредитним договором складає 29482,97 доларів США.

У відповідності до договорів про внесення змін та доповнень №5 від 21 червня 2010 року та №6 від 26 травня 2011 року, укладеними між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 до кредитного договору №1134-Ф від 14 березня 2008 року, сторони дійшли згоди про встановлення строку користування кредитом до 13 березня 2025 року та збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом до 17,33%.

Кредитний договір, додатковий договір до нього та договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору укладені у письмовій формі, підписані сторонами.

У відповідності до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. (ст. 1050 ЦК України)

Матеріалами справи підтверджено, що між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини, пов'язані з отриманням в кредит грошових коштів у сумі 87000 доларів США до 2025 року.

До січня 2014 року позичальником здійснювалося погашення заборгованості по кредиту та сплата процентів за користування кредитними коштами. Станом на 08 липня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором становить у загальному розмірі 2472805,90 грн., у тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту - 1774749,90 грн., заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 527402,18 грн., пеня - 160074,73 грн., три проценти річних - 10579,09 грн.

14 березня 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 1134-Ф/ІП-1, відповідно до якого іпотекодавцем, як майновим поручителем, забезпечено належне виконання зобов'язань позичальника, що випливають з кредитного договору від 14 березня 2008 року № 1134-Ф, укладеним між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 В іпотеку банку передана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КП «Служба замовника житлово-комунальних послуг» Оболонського району м. Києва 10 жовтня 2006 року.

Згідно з п. 2.2. іпотечного договору за згодою сторін загальна вартість предмету іпотеки складає 130799,45 доларів США, або еквівалент в гривнях за курсом НБУ України станом на 11 березня 2008 року - 660537,23 грн.

Відповідно до п. 4.2.1. іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя одним із наступних способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», або шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону.

У відповідності до п. 4.5. іпотечного договору зазначене у п. 4.2. договору є застереженням про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідним та достатнім для звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки. Визначені сторонами способи позасудового врегулювання стягнення на предмет іпотеки не перешкоджають іпотекодержателю або запропонувати іпотекодавцю укласти та посвідчити нотаріально окремий договір про позасудове врегулювання, або застосувати інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Після одержання виконавчого документу предмет іпотеки може бути реалізовано за згодою сторін обраним ними способом, а при недосягненні такої згоди предмет іпотеки реалізується у процесі виконавчого провадження.

Іпотечний договір № 1134-Ф/ІП-1 посвідчений 14 березня 2008 року приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М.

У зв'язку з посвідченням іпотечного договору приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М. накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2, до припинення дії іпотечного договору.

25 травня 2012 року між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого АТ «Сведбанк» відступило позивачу право вимоги до відповідачів за кредитним та забезпечувальним договорами.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст.ст. 575, 577 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За приписами ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»)

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Частиною 3 указаної статті установлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335, 344 та 376 Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, наведеними нормами чинного законодавства не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на такий за іпотекодержателем на підставі рішення суду. Такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки є позасудовим та можливий лише за умови досягнення згоди обома сторонами іпотечного договору.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог, застосувавши інший спосіб реалізації предмета іпотеки, передбачений Законом України «Про іпотеку».

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко