Справа №613/707/15-ц Провадження № 4-с/613/1/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Уварової Ю.В.

за участі секретаря Христенко К.М.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області, заінтересована особа ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області Тимченко І.М. щодо не накладення арешту на майно боржника.

В обґрунтування посилається на те, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Богодухівського району Харківської області знаходиться Виконавче провадження №50205132 з виконання виконавчого листа № 613/707/15-ц від 05 лютого 2016 року, виданого Богодухівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісяця , але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2015 року і до повноліття дитини.

12 березня 2016 року ПП «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРАВО ГРУП» надіслала до Відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області заяву з проханням накласти арешт на все майно та кошти боржника, а 24 березня 2016 року представник звернулась із заявою з проханням видати представнику стягувача постанову про накладення арешту, однак отримала відповідь, в якій зазначалося, що державний виконавець керується лише ч.4 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження».

До теперішнього часу арешт на майно та кошти ОСОБА_2 не накладено, тому вважає, що дії державного виконавця з приводу відмови у постановленні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження грубо порушують її права.

В судовому засіданні представник заявника /стягувача у виконавчому провадженні/ скаргу підтримала, пояснила, що скарга була надіслана 31.03.2016 року, на той момент стягувач ОСОБА_4 кошти за судовим рішенням не отримувала. Відповідачу з дня ухвалення рішення судом першої інстанції було відомо про його обовязок сплачувати аліменти, але він жодної проплати не здійснив.

Не заперечувала, що 10.05.2016 року їй стало відомо, що заборгованість складає на сьогодні близько 2000.00 грн., однак зазначила, що на момент звернення зі скаргою існувала заборгованість за 10 місяців.

Також наголошувала на тому, що закон «Про виконавче провадження» не містить норм, які б забороняли накладення арешту у разі відсутності майна, а також посилань на розмір заборгованості, за наявності якого можливе накладення арешту на майно. Тому накладення арешту в даному випадку відповідно до положень ст..57 ЗУ «Про виконавче провадження» могло б стати реальним забезпеченням виконання рішення суду.

Державний виконавець Тимченко І.М. пояснила в судовому засіданні, що 16.02.2016 року державним виконавцем Чернишовим В.І. було відкрите виконавче провадження, після чого були направлені запити щодо майнового стану боржника до банківських установ, реєстру речових прав на нерухоме майно та держгеокадастру. Після отримання відповідей з відповідних організації виявилось, що кошти та майно, на які було б можливо накласти арешт у боржника відсутні. 16.03.2016 року від ФОП ОСОБА_4 надійшов звіт про нараховану заробітну плату, після чого нею був визначений розмір наявної заборгованості та направлена постанова про примусове виконання. До отримання звіту, їй не був відомий розмір доходу боржника, тому вона не мала можливості визначити суму, яка буде утримуватись та порахувати вже наявну заборгованість, а до отримання відповідей щодо майнового стану не могла знати, чи існує майно, на яке можливо накласти арешт. Зазначила, що на сьогоднішній день рішення виконується, з заробітної плати ОСОБА_2 утримуються поточні аліменти та заборгованість. Вважала, що діяла правомірно та просила відмовити у задоволенні скарги.

Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення скарги, вважали, що державний виконавець діяла в межах своїх повноважень.

Також представник заінтересованої особи зазначив, що виконавчий лист видається лише за заявою стягувача, а виконанню підлягає лише рішення, яке набрало законної сили, в той час як сама ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та із заявою про видачу виконавчого листа в частині негайного виконання рішення не зверталась. ОСОБА_2 ніколи не заперечував проти стягнення з нього аліментів, але чекав, коли рішення набере законної сили і його викличуть до державного виконавця. Одразу після виклику він зявився та здійснив проплату, заборгованості по поточним аліментам не допускає.

Крім того представник ОСОБА_2 звернув увагу, що ОСОБА_1 зверталась до поліції із заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст..164 КК України, однак постановою слідчого від 31.03.2016 року провадження закрите у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вважав, що передчасне накладення арешту навпаки мало б наслідком порушення прав боржника.

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали виконавчого провадження, а також матеріали цивільної справи, за результатами розгляду якої був виданий виконавчий документ, приходить до наступного.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 28.10.2015 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.11.2015 року, зазначене рішення залишено без змін. Згідно штампу вхідної кореспонденції справа повернулась до суду першої інстанції 05.02.2016 року.

05.02.2016 року Богодухівським районним судом Харківської області видано виконавчий лист №613/707/15-ц і за заявою ОСОБА_1 постановою державного виконавця від 16.02.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документу.

Згідно зі ст.ст.11,12 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно зі ст..32 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

При цьому статтею 68 закону передбачено, що у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, стягнення звертається на заробітну плату боржника.

При розгляді цивільної справи про стягнення аліментів судом було встановлено, що відповідач офіційно працює, отримує заробітну плату, тому аліменти були стягнуті у частці від заробітку.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем були направлені запити про майновий стан боржника /щодо наявності у нього майна/ а також запит за місцем його роботи про нараховану та отриману заробітну плату, що було необхідним для визначення суми стягнення.

Відповідно до положень ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Таким чином, враховуючи, що аліменти були стягнуті в частці від заробітку боржника, до отримання звіту ФОП ОСОБА_1 та відомостей з банківських установ, реєстру речових прав на нерухоме майно та держгеокадастру, виконавець був позбавлений можливості визначити розмір суми стягнення а також вирішити питання про накладення арешту.

В пункті 18 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 07.02.2014 року зазначено, що зі змісту статті 387 ЦПК вбачається, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Постановою державного виконавця від 17.03.2016 року визначено проводити утримання в розмірі 50 відсотків від доходу боржника до погашення заборгованості, а після погашення заборгованості проводити утримання в розмірі ? частини.

Суду була надана довідка, з якої вбачається, що на сьогодні сплачено 1237.46 грн. та 617.00 грн., що підтверджується також копіями платіжних доручень, і заборгованість складає вже 2385.15 грн., таким чином розмір заборгованості зменшився, а рішення суду фактично виконується.

Суд не бере до уваги посилання представника заявника на те, що на момент подачі скарги існувала заборгованість по аліментам за період з 21.05.2015 року, так як наявність цієї заборгованості не була пов'язана з бездіяльністю державного виконавця.

Таким чином, суд вважає, що ухилення виконавця від вчинення виконавчих дій без достатніх підстав не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 383-389 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом пяти днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя-