АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1515/16 Справа № 203/7884/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М. О. Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пономарь З.М.,

за участю секретаря - Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні квартирою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що є власницею та мешканкою квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі зареєстровано відповідача, яка ніколи у ній не мешкала. Викладені обставини стали причиною звернення до суду із позовом про визнання відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом скасування реєстрації у ній відповідача.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Усунено ОСОБА_3 перешкоди у користуванні власністю та скасовано реєстрацію ОСОБА_2.у квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач рішення суду не оскаржувала.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач за договором купівлі-продажу від 14.11.2014 року придбала квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5 - 8).

Після придбання квартири позивач дізналася про те, що у ній від 16.12.2010 р. зареєстровано відповідача, яка у квартирі ніколи не мешкала (а.с.14 - 17, 23, 24, 34).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Суд зазначив, що позивач у визначеному законом порядку набула право власності на спірну квартиру на підставі відповідного правочину.

Відповідач дійсно зареєстрована у спірній квартирі, а тому цей факт сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а тому позов у частині усунення перешкод обґрунтований й підлягає задоволенню.

Вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд не задовольнив через помилкове посилання позивача на приписи статті 72 ЖК України.

Але із такими висновками суду в частині задоволення позовних вимог погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам у справі та суперечать вимогам законодавства.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Про відсутність у позивача прав на спірну квартиру відповідач заявила суду першої інстанції. До заяви про перегляд заочного рішення відповідач надала копію заповіту ОСОБА_4 від 03.09.2010 року, яка була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, і в цьому заповіті все майно заповіла відповідачу (а.с.60-61).

Також були додані витяги із реєстрів, письмові докази про наявність кримінального провадження відносно порядку оформлення спірної квартири на позивача. Відповідач також зазначала про те, що сторонами по договору купівлі-продажу від 14.11.2014 року (ОСОБА_3 та ОСОБА_5) були втрачені паспорти, а в наступному договір дарування цієї квартири від імені позивача здійснила також невстановлена особа.

Але суд не задовольнив заяву відповідачки про перегляд заочного рішення та не перевірив ці обставини у судовому засіданні.

Долучені відповідачем документи, ставлять під сумнів правомірність набуття позивачем права власності на спірну квартиру та наявність у неї такого права. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки немає достовірних та належних доказів щодо прав позивача на спірну квартиру, відповідно до вимог ст.15,328,391 ЦК України, ст.10,58-60,64 ЦПК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду, а тому, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України наявні підстави для скасування судового рішення, оскільки суд не повністю з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року скасувати в частині задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю та скасування реєстрації.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та скасування реєстрації.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення та може бути оскаржене у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: