Справа № 185/4120/16-ц
Провадження № 2/185/2492/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Павлограда цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 280,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_3: за ч. 3 ст. 186 КК України - на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; ОСОБА_4: за ч. 3 ст. 186 КК України - на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України - на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року скасовано в частині призначення покарання та призначено ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 186 КК України покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців; призначено ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 186 КК України покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. За ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у вигляді позбавлення волі строком на 6 років. Внаслідок вчинення злочинів йому була завдана матеріальна шкода в розмірі 2 280,00 грн. Внаслідок протиправних дій відповідачів йому була спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях і переживаннях. Тривалий час він знаходиться в стані сильного нервового стресу, його покинув спокій та нормальний сон, він став дратівливим з членами своєї сімї та іншими людьми. Стан його здоровя значно погіршився. Спричинену моральну шкоду він оцінює в 60 000, 00 грн. Відповідачі до теперішнього часу добровільно не прийняли ніяких заходів, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з їх завищенням.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_3: за ч. 3 ст. 186 КК України на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; ОСОБА_4: за ч. 3 ст. 186 КК України на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди: матеріальної 2 080,00 грн. солідарно; моральної по 2 000,00 грн. з кожного. Вирішено питання про долю речових доказів.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів проти власності за таких обставин.

28 грудня 2013 року в період з 21.00 до 22.00 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у стані алкогольного спяніння за попередньою змовою проникли до належного ОСОБА_1 подвіря будинку № 45 на вул. Надрічній у м. Павлограді, де застосували до останнього насильство, яке не було небезпечним для його життя чи здоровя, заволоділи належним ОСОБА_1 майном на загальну суму 545 грн.

Того ж дня приблизно о 23.00 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у стані алкогольного спяніння за попередньою змовою проникли до належного ОСОБА_1 будинку № 45 на вул. Надрічній у м. Павлограді, звідки таємно викрали належне останньому майно на загальну суму 12 680,00 грн.

Апеляційний суд Дніпропетровської області під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_1, прокурора та засудженого ОСОБА_4 скасував вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року в частині призначення покарання і вирішення цивільного позову й постановив свій, яким призначив покарання у виді позбавлення волі: ОСОБА_4: за ч. 3 ст. 186 КК України на строк 6 років 6 місяців; за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців; ОСОБА_3: за ч. 3 ст. 186 КК України на строк 6 років; за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди: матеріальної 2 280,00 грн.; моральної 30 000,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ від 05 квітня 2016 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року та в порядку ст. 433 КПК вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Мотивувальною частиною зазначеної ухвали було встановлено, що суд при вирішенні цивільного позову не дослідив доказів на підтвердження позовних вимог потерпілого, належним чином не вмотивував своє рішення в частині вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 протиправними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було завдано матеріальну шкоду в розмірі 2 280,00 грн.: 1 600,00 грн. - вартість одного бідону меду, 480,00 грн. - вартість одного бідона олії, 200,00 грн. - грошові кошти, які не були повернуті потерпілому, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також, діями відповідачів позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях і переживаннях. Тривалий час позивач знаходиться в стані сильного нервового стресу, його покинув спокій та нормальний сон.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи те, що дії відповідачів носили умисний характер, позивач є людиною похилого віку, якій було нанесено легкі тілесні ушкодження у вигляді гематоми м'яких тканин лівої половини обличчя, завушної області та шиї зліва, а також враховуючи глибину душевних страждань позивача внаслідок протиправних дій відповідачів,вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача в рахунок спричиненої моральної шкоди 20 000,00 грн.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2 280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь держави (рахунок: 0032, ЄДРПОУ суду: 26509623, отримувач: УДКСУ у м. Павлограді 22030001, код отримувача: 37936856, Банк: ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012) судовий збір у розмірі по 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко