АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Чупікової В. В.

суддів: Бреславського О.Г., Савчук М.В.

за участю секретаря: Окармус О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 19 січня 2016 року в частині,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення з них солідарно заборгованості за кредитним договором №014/0019/74/46067 від 23.05.2008 року станом на 15 червня 2015 року в сумі 27 995, 81 дол. США заборгованості по кредиту, що в еквіваленті по курсу НБУ 589558,98 грн. в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 183,13 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ 3856,50 грн.; 2036, 80 дол. США - заборгованості по відсотках, що в еквіваленті по курсу НБУ 42892,62 грн., в тому числі прострочена заборгованість по відсотках 1807, 46 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ 38062,99 грн. та 44 771, 07 грн. розрахованої пені.

В обгрунтування позову зазначало, що 23 травня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0019/74/46067, відповідно до якого ОСОБА_3 було надано кредит у сумі 30 000 дол. США на строк до 23 травня 2028 року з

№22ц-425/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Цицак В.Л.

Категорія 19/27 Доповідач Чупікова В.В.

процентною ставкою 13% річних.

Також 23 травня 2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки № 24761/0019/356464, згідно якого ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3, які виникають з кредитного договору, в повному обсязі та несе солідарну відповідальність із ОСОБА_3 щодо сплати основного боргу, нарахованих відсотків, неустойки та відшкодування збитків.

16 лютого 2009 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою збільшено строк користування кредитом до 23.10.2032 року та зменшено процентну ставку до 10% річних на період з 16 лютого 2009 року по 16 лютого 2010 року.

Банк свої зобов'язання по кредитному договору виконав належним чином, а ОСОБА_3 припинив виконання своїх грошових зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість.

18.05.2015 року ОСОБА_3 було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань.

18.05.2015 року ОСОБА_4 також було надіслано вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки.

Обидві вимоги відповідачами залишені без задоволення.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 19 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0019/74/46067 від 23.05.2008 року станом на 15 червня 2015 року, в сумі 27 995, 81 дол.США - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 183,13 дол. США; 2036, 80 дол. США заборгованість по відсотках, в тому числі прострочена заборгованість по відсотках 1807, 46 дол. США та 44771, 07 грн. розрахованої пені.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

Вважає, що судом порушено норми матеріального права, не застосовано норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який підлягав застосуванню до правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі. Зазначає, що предметом стягнення у даній справі є грошові кошти, які відповідно до ст.ст.177, 190 ЦК України прирівнюються до майна.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

В судовому засіданні апеляційної інстанції предстаник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав та зазначив, що закон, на який посилається відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, прийнятий з метою захисту житлових прав громадян, які предали нерухоме майно в іпотеку, як забезпечення виконання зобов»язань по кредитах, отриманих в іноземній валюті. Вкзаний закон не позбавляє прав банк на стягнення забогованості по кредиту в судовому порядку у разі невиконання боржиком зобов»язань за договором.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.2 ст.1050 ЦК України).

У справі встановлено, що 23 травня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/0019/74/46067 відповідно до якого, ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 30 000 дол.США з відсотковою ставкою 13% річних, зі строком виконання до 23 травня 2028 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4 23 травня 2008 року було укладено договір поруки №24761/0019/356464, за яким останній взяв на себе зобовязання за кредитним договором в повному обсязі.

16 лютого 2009 року між ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №014/0019/74/46067/д7 відповідно до якої збільшено строк користування кредитом до 293 місяців, з остаточним терміном виконання до 23 жовтня 2032 року. Також, додатково з 16 лютого 2009 року по 16 лютого 2010 року встановлено пільгову відсоткову ставку, яка склала 10% річних.

18 травня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було направлено вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором за №114-0-0-00/15-31702 та №114-0-0-00/15-31704.

У звязку з невиконанням умов кредитного договору станом на 15 червня 2015 року у ОСОБА_3 перед ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» утворилась заборгованість у розмірі 32 158,61 дол. США, що складається з:

-27 995,81 дол.США заборгованість по кредиту;

-2 036,80 дол.США прострочена заборгованість по відсотках;

-2 126 дол.США пеня, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 44771,07 грн.

Наведена заборгованість підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи на а.с.7-10.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заперечували правильність наданого ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» розрахунку заборгованості від 15 червня 2016 року та не надали суду свої розрахунки забогованості.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що до даного спору не застосовано норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» спростовується текстом вказаного закону.

Так, у ст.1 наведеного закону визначено, що останній регулює правовідносин, які виникли з приводу примусового стягнення (відчуження без згоди власника ) нерухомого житлового майна, яке було предметом договору застави (іпотеки) за споживчими кредитами в іноземній валюті..

Відповідно правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року №6-333/15цс мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Предметом даного позову є стягнення заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_3 зобовязань по кредитному договору, а не звернення стягнення на предмет іпотеки (застави).

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарга ОСОБА_3 не дають підстав для скасування рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 19 січня 2016 року в частині з постановленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 19 січня 2016 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Чупікова В.В.

Судді: Бреславський О.Г.

ОСОБА_5