Справа № 367/4525/14-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/765/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 27.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Березовенко Р.В., Приходька К.П.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року у справі за позовом Національного університету Державної податкової служби України до ОСОБА_2 про стягнення грошового боргу,

в с т а н о в и л а :

21 липня 2014 року Національного університету Державної податкової служби України ( далі НУ ДПС України) звернувся до суду першої інстанції з даним позовом посилаючись на те, що 26 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір за №749 про підготовку аспіранта у НУ ДПС України за рахунок коштів фізичної особи.

Відповідно до умов договору Позивач бере на себе зобовязання здійснити підготовку замовника за його рахунок в аспірантурі НУ ДПС України для здобуття наукового степеня кандидата наук у порядку та на умовах визначених договором.

За умовами договору, вартість послуг за навчання в аспірантурі становить 47 944,00 грн., вартість послуг за один рік навчання становить 11 986,00 грн., однак відповідачем було сплачено лише 1600 грн.

У звязку з невиконанням умов договору та індивідуального плану з навчання ОСОБА_2 наказом від 16 червня 2014 робота №1057 була відрахована.

Станом на 01 липня 2014 року у відповідача, за період з 2011 по 2014 навчальні роки, виникла заборгованість 29 495,17 грн., тому позивач просив стягнути із ОСОБА_2 цю заборгованість за надання освітніх послуг.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати в розмірі 253 грн. 68 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що згідно умов п. 4.4. договору щорічна оплата за навчання здійснюється за умови проходження атестації, яку вона жодного разу не проходила, а тому вважає, що позивач безпідставно вважав, що ОСОБА_2 продовжує навчання.

Окрім того, науковим керівником не було узгоджено індивідуальний план роботи аспіранта та не затверджено на ОСОБА_3 Університету дисертаційного дослідження, внаслідок чого ОСОБА_2 не було допущено до складання весняної сесії.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання взяті сторонами за умовами договору про підготовку аспіранта у НУ ДПС України повинні виконуватися належним чином обома сторонами, однак відповідачем визначені договором зобовязання, а саме щодо до оплати коштів за навчання, належним чином не виконувалися.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються Цивільним кодексом України (надалі ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Між сторонами виникли правовідносини на підставі договору про надання освітніх послуг. Сторони в договорі встановили його умови та строки.

Позивач надав суду докази того, що він надавав відповідачу послуги за договором, а саме 19 листопада 2012 року відповідач була атестована, 25 листопада 2013 року та 15 травня 2014 умовно атестована із-за невиконання індивідуального плану, 18.04.2012 року відповідачем був зданий кандидатський іспит з іноземної мови, 16.06.2014 року наказом ректора відповідач була відрахована з числа аспірантів у зв»язку із невиконанням індивідуального плану та умов договору. (а.с. )

В свою чергу, заперечуючи проти того, що позивач надавав відповідачу освітні послуги за договором, відповідач не надала жодного доказу на підтвердження цих заперечень.

Посилаючись на те, що позивач не надавав їй освітніх послуг і усвідомлюючи, що договір, за яким вона має оплачувати ці послуги є дійсним, відповідач не ставила питання про розірвання договору, а також не пред»являла претензій до позивача щодо неналежного виконання умов договору. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач зобов»язана виконати умови договору щодо внесення плати за навчання за період з 2011 по 2014 роки у розмірі 29495,17 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді