26.01.2016 Справа № 756/2916/15-ц
Справа ун. № 756/2916/15-ц
пр.№2/756/199/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ « Приват Банк» про розірвання договорів та стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення коштів за договором банківського вкладу та процентів по ньому.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року підсудність даного цивільного позову визначено Оболонському районному суду м. Києва відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 30 000,00 євро, під 7 % річних. 21 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, повернення коштів та процентів по ньому, однак їй було відмовлено.

З посиланням на вимоги ст.ст. 651, 1075 ЦК України позивач просить суд розірвати договір розірвати договір № SAMDN8818 від 30 серпня 2012р.( вклад « Стандарт») укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ « Приват Банк», стягнути з ПАТ КБ « Приват Банк»( м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50) на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за договором « вклад Стандартний» № SAMDN8818 від 30 серпня 2012р. суму вкладу в розмірі 30 000,00 євро основного боргу та 3210,00 євро відсотків за договором, що еквівалентно 975 045,60грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що в нього виникають сумніви, щодо факту правовідносин сторін з договору банківського вкладу.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

30 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір депозитного вкладу № SAMDN8818від 30.08.2012 року (вклад «Стандарт»), за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 30 000,00 євро, процентна ставка по вкладу складає 7 % річних. Строк депозитного вкладу сторонами погоджено на три місяці (п. 1 договору). (а.с. 4).

Відповідно до п. 6 договору у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про намір забрати свої кошти, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний в розділі «відомості по вкладу» (п. 1).

Згідно з п. 7 договору сторони мають право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дня до дати розірвання договору.

21.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору та просив видати належні позивачу кошти, що були предметом договору, включно з нарахованими відсотками за весь період дії договору.

Відповідач своїм листом повідомив позивача, що відповідач відмовляється вважати укладені між нами договори розірваними та повернути грошові кошти, які були передані відповідачу за умовам вказаних договорів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1075 ЦК, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено можливість його дострокового розірвання, у разі такого повідомлення іншої сторони за два банківські дні до дати розірвання договору.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, якою повідомив про свій намір розірвати вказаний договір.

Отже, враховуючи норми укладеного між сторонами договору, які містять можливість розірвання договору за ініціативою однією з сторін, суд вважає що позов в частині розірвання договору підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про інші позовні вимоги, заявлені позивачем суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями параграфу 3 глави 71 Цивільного Кодексу України.

Згідно ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 1060 ЦК передбачено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з письмовими вимогами про повернення банківського вкладу, але відповідачем всупереч вимогам ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, банківський вклад позивача не повернув, та не сплатив на користь позивача проценти по ньому.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід»ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Посилання на наявність сумнівів щодо факту правовідносин сторін з договору банківського вкладу, відхиляються судом, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях, а дані наявних в матеріалах справи копії договору від 30 серпня 2012 року, (а.с. 4-5) підтверджують визнання відповідачем факту наявності укладеного між сторонами договору.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову в цій його частині, та приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивача за договором « вклад Стандарт» № SAMDN8818 від 30 серпня 2012р. суму вкладу в розмірі 30 000,00 євро основного боргу та 3210,00 євро відсотків за договором, що еквівалентно 975 045,60грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212-216, ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 629, 633, 1058, 1060, 1075 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ « Приват Банк» про розірвання договорів та стягнення суми боргу задовольнити.

Розірвати договір № SAMDN8818 від 30 серпня 2012р.( вклад « Стандарт») укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ « Приват Банк».

Стягнути з ПАТ КБ « Приват Банк»( м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 50) на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за договором « вклад Стандартний» № SAMDN8818 від 30 серпня 2012р. суму вкладу в розмірі 30 000,00 євро основного боргу та 3210,00 євро відсотків за договором, що еквівалентно 975 045,60грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано Апеляційному суду м. Києва, через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів, з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після отримання копії рішення стороною, яка не була присутня при його оголошені.

Суддя: О.М.Луценко