Справа № 468/733/16-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2016 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі судді - Янчук С.В., при секретарі - Шевчук Н.П., розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Баштанка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про тлумачення заповіту. На обґрунтування вимог в позовній заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3, після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 6,82 га на території Привільненської сільської ради Баштанського району, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку. За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів належну йому земельну частку (пай) у КСП «Родина» позивачу. Позивач прийняв спадщину після померлого, подавши у шестимісячний строк до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. У червні 2016 року позивач звернувся до нотаріуса з питання оформлення права на спадщину на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_4, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заповіт було складено на земельну частку (пай), а не на земельну ділянку. Іншим спадкоємцем після померлого ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_2, яка також бажає оформитися в спадкових правах. Вважає, що заповідач заповів йому саме належну останньому земельну ділянку, оскільки ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку саме на підставі сертифікату на земельну частку (пай) розміром 7,16 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала в колективній власності КСП «Родина». Вказана земельна ділянка була виділена в натурі на місцевості й має площу 6,82 га відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_3

Враховуючи викладене, позивач просить розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_3, вказавши, що своїм змістом розпорядження спадкодавця було спрямоване на те, щоб заповісти йому земельну ділянку, на яку у спадкодавця на момент складання заповіту було право, підтверджене сертифікатом, а пізніше державним актом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали позов повністю та просив його задовольнити. В останнє судове засідання не з"явились, надавши заяву про підтримання позову, та слухання справи у їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, вказала, що у заповіті ОСОБА_3 йдеться про земельну ділянку, розміром 7,16 умовних кадастрових гектарів, а згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку, у його власності була земельна ділянка, розміром 8,82 га, тому у заповіті йдеться про іншу земельну ділянку. Крім того, ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею першої черги. Також є заповіт НОМЕР_1 від 11.08.1998 року, відповідно до якого спадкодавець заповідав все своє майно свої дочці - ОСОБА_2

В останнє судове засідання не з"явилась, надавши заяву про підтримання позову, та слухання справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази у справі і давши їм належну оцінку (копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_7; копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 22.06.2016 року; копію заповіту, посвідченого секретарем виконкому Привільненської сільської ради Баштанського району 12.06.2000 року за реєстровим НОМЕР_3; копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2; копію постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.06.2016 року; копію довідки відділу Держгеокадастру у Баштанському районі Миколаївської області від 14.07.2016 року; копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.07.2016 року; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2015 року), суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про тлумачення заповіту не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, на земельну ділянка площею 6,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Привільненської сільської ради 12 червня 2000 року, ОСОБА_3 належне йому право на земельну частку (пай), яка перебувала у власності КСП «Родина» с. Привільне Баштанського району розміром 7,16 умовних кадастрових гектарів заповів онукові ОСОБА_1 Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 є дочка останнього ОСОБА_2, яка заявила своє право про прийняття спадщини після померлого. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 11 лютого 2004 року, ОСОБА_3 згідно розпорядження голови Баштанської районної державної адміністрації № 466-р від 06.06.2003 року, належить земельна ділянка площею 6,82 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах території Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області.

Державним нотаріусом Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_3, оскільки позивачем не було надано відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У відповідності ч. 2 ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук змісту волі учасників правочину, який не знайшов відображення в тексті правочину.

Як вбачається зі змісту заповіту, тлумачення якого вимагає позивач, він викладений словами і поняттями, що відповідають їх буквальному значенню, та вказують на справжню волю заповідача щодо розпорядження належною йому земельною часткою (паєм) розміром 7,16 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у власності КСП «Родина» АДРЕСА_1.

Земельна частка (пай) - умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства. Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 р. „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 р. "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям".

Згідно п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗКУ земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Тобто за своїм змістовим значенням та юридичною природою земельна частка (пай) і земельна ділянка є різними об'єктами прав, а тому відсутні підстави вважати, що зазначена в заповіті ОСОБА_3 земельна частка (пай) і земельна ділянка, на яку він одержав право згідно державного акту на право власності, є одним і тим же об'єктом. Після одержання державного акта на право власності на землю право ОСОБА_3 на земельну частку (пай) припинено, а отже такого об'єкта спадкування на час відкриття спадщини не існувало.

За своїм буквальним змістом заповіт ОСОБА_3 не потребує тлумачення, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 60, 62, 174, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення (отримання).

СУДДЯ: