У х в а л а

іменем україни

28 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ОстапчукаД. О., Гончара В. П., Касьяна О.П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс», про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс», про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Бридж Плюс» (далі - ТОВ «Бридж Плюс») умов договору про надання овердрафту від 07 жовтня 2013 року № 015/4006/166708, просило стягнути з ОСОБА_5 як поручителя 463 013 грн 57 коп. заборгованості за вказаним договором та 3 654 грн судових витрат.

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання поруки за договором поруки від 07 жовтня 2013 року № 12/Р1-01-09-1-0/09/1161 припиненою.

Посилався на те, що кредитор без погодження із ним як поручителем змінив зобов'язання за договором овердрафту від 07 жовтня 2013 року № 015/4006/166708, за виконання якого він поручився, збільшив розмір відсоткової ставки, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України його порука припинилася.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано поруку за договором поруки договором поруки від 07 жовтня 2013 року № 12/Р1-01-09-1-0/09/1161, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, припиненою.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 463 013 грн 57 коп. заборгованості за договором про надання овердрафту від 07 жовтня 2013 року № 015/4006/166708, яка складається із: 300 тис. грн заборгованості за кредитом, 87 060 грн 76 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 75 952 грн 81 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків за користування кредитом.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 07 жовтня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Бридж Плюс» укладено договір про надання овердрафту № 015/4006/166708, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 300 тис. грн, з кінцевим терміном повернення не пізніше 07 жовтня 2014 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування відповідно до умов і порядку, передбаченим вказаним договором.

Цього ж дня на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним договором між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 12/Р1-01-09-1-0/09/1161, згідно з умовами якого останній поручився перед кредитором відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникають у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору процентна ставка за користування овердрафтом становить 24 % річних. У разі скасування максимального та поточного лімітів згідно з підстав, зазначених в п. п. 8.2.1.-8.2.7 п. 8.2 договору в порядку, передбаченому пунктом 8.3. договору, з дати скасування лімітів - процентна ставка становить 40 % річних.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що 03 липня 2014 року боржник припинив погашення кредиту, тому з 03 серпня 2014 року відсоткову ставку було збільшено з 24 % до 40 % річних відповідно до п. 8.3 договору.

Заперечуючи проти позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та обґрунтовуючи підстави зустрічного позову, ОСОБА_5 посилався на те, що кредитор без його згоди збільшив розмір процентної ставки за кредитним договором внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності як поручителя, а тому його порука відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з п.п. 1.1.2 п. 1.1 договору поруки поручитель зобов'язався сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 24 % річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, в т. ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором.

Підписанням цього договору поручитель надає згоду на: будь-яке збільшення розміру процентів за кредитним договором, в т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим договором; на зміну будь-яким чином методу (способу) нарахування процентів за користування кредитом; на доповнення комісій та/або неустойок, що підлягають сплаті кредитору, та/або збільшення їх видів та розмірів. Поручитель підтверджує, що порука за цим договором забезпечує збільшені зобов'язання без отримання додаткової згоди поручителя (п.п. 1.4.2 п. 1.4 договору поруки).

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 та визнаючи такою, що припинена порука за договором поруки від 07 жовтня 2013 року № 12/Р1-01-09-1-0/09/1161, суд першої інстанції виходив із того, що кредитор без погодження із поручителем змінив зобов'язання за кредитним договором щодо збільшення розміру процентної ставки, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_5 припинилася.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову та задоволення первісного позову, апеляційний суд виходив із того, що право банку на збільшення процентної ставки за користування кредитом передбачено умовами кредитного договору, зокрема п. п. 4.1, 8.3, зі змістом якого поручитель був ознайомлений, а тому відсутня необхідність в узгодженні з ним конкретних змін цього зобов'язання.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про підвищення банком процентної ставки за кредитним договором без погодження із ним як поручителем - безпідставні, оскільки висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

В. П. Гончар

О.П. Касьян