У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., НаумчукаМ.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Величко Оксани Леонідівни, третя особа - ОСОБА_4, про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Величко О.Л., посилаючись на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов банку до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Цим рішенням суду визначено спосіб реалізації належного боржнику предмета іпотеки, а саме: шляхом продажу банком як іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцю за ціною, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, рішенням суду банку надано право на подання та отримання, зокрема, в нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацій (їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів тощо), необхідних для продажу предмета іпотеки, а також надано банку право на подання та отримання будь-яких документів та вчинення будь-яких дій, пов'язаних із реєстрацією права власності на нерухоме майно тощо. Для виконання рішення суду банку необхідний оригінал договору купівлі-продажу, який знаходиться у боржника. З метою реалізації предмета іпотеки згідно рішення суду банк звернувся до нотаріуса із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу предмета іпотеки від 11 червня 2008 року, але постановою нотаріуса від 3 березня 2015 року у вчиненні цієї нотаріальної дії відмовлено. Посилаючись на незаконність такої відмови, просило задовольнити позов.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2015 року, в позові відмовлено.

ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу. Зазначеним рішенням суду встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу АТ «Ощадбанк» як іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, яка буде визначена суб'єктом оціночної діяльності в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, мають бути задоволені вимоги банку в розмірі 281 150 грн 39 коп., що виникли з договору про іпотечний кредит від 11 червня 2008 року № 2598. Банку надано право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємств та в нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацій (їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми № 3 тощо), необхідних для продажу предмета іпотеки - вищевказаної квартири, яка належить на праві власності відповідачу.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 3 березня 2015 року приватний нотаріус Величко О.Л. відмовила ПАТ «Державний ощадний банк України» у видачі дубліката договору купівлі-продажу квартири від 11 червня 2008 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що нотаріусом правомірно відмовлено банку у видачі дубліката договору купівлі-продажу квартири, оскільки банк не входить до кола осіб, які мають право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів, він не є стороною договору.

Проте, погодитися із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно із ч. 5 ст. 38 Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Частиною 10 статті 38 Закону визначено, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Із змісту вказаних положень Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання іпотекодержателю права продати такий предмет іпотеки, укладений іпотекодержателем договір купівлі-продажу має відповідати всім вимогам законодавства, зокрема, і щодо форми договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із п. 2.7 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження.

Пунктом 1.1 глави 2 розділу ІІ Порядку визначено, що правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

За змістом п. 1.2 глави 2 розділу ІІ Порядку право власності на квартиру, що відчужується, може бути підтверджено, зокрема, нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу або його дублікатом.

Таким чином, якщо рішенням суду передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, то під час укладення такого договору купівлі-продажу іпотеко держатель зобов'язаний надати оригінал договору купівлі-продажу предмета іпотеки або його дублікат.

Відповідно до ч. 7 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.

Згідно із ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат», у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Частиною 5 статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як встановлено судами та вбачається із матеріалів справи, рішенням суду, що набрало законної сили, банку надано право отримувати в нотаріусів дублікати будь-яких документів, які необхідні для продажу конкретно визначеного предмета іпотеки.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги на те, що пред'явлення правовстановлюючого документа на нерухоме майно чи його дубліката є обов'язковою умовою для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу такого майна, а право отримувати дублікати документів у нотаріусів для відчуження іпотечного майна надано іпотекодержателю рішенням суду; не перевірили, чи не призведе відмова у вчиненні нотаріальної дії до обмеження права ПАТ «Державний ощадний банк України» на примусове виконання рішення суду та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Порушення судами при розгляд справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, в зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до положень ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 28 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.О. Кузнєцов

Судді: О.В. Кадєтова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова

М.І. Наумчук