Справа № 128/2023/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю. Ф.,

за участі секретаря Воробей В.М.

та учасників процесу:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа Вінницько-Хутірська сільська рада Вінницького району Вінницької області, про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнив (а.с.79). Позов обґрунтовує його тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 22.08.1974 року він є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Вінницькі Хутори по вул. Покришкіна, 13 (колишній номер 14), Вінницького району Вінницької області. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27.05.2011 року поділено зазначений житловий будинок та господарські споруди, за позивачем визнано право власності на веранду 1-1 (11,2 кв.м), кухню 1-2 (12,8 кв.м), кімнату 1-3 (15,4 кв.м), кімнату 1-4 (8,0 кв.м) та на господарські споруди, а саме: погріб з шиєю літ. «п/Б», кухню-сарай літ. «Б», убиральню літ. «В». Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 511419, виданого на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 3 сесії 6 скликання від 16.12.2010 року, позивач є власником земельної ділянки площею 0,1647 га, розташованої по вул. Покришкіна, 13а в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. В травні 2007 року ним була збудована цегляна огорожа з захисним козирком. Жодних претензій щодо встановлення такої огорожі до нього не було. Однак, 01.05.2015 року біля 11:30 год. відповідач ОСОБА_4 умисно пошкодив частину цегляної огорожі та крайній до його земельної ділянки стовпчик з захисним козирком, розбив їх за допомогою металевої кувалди та болгарки. Дружина позивача ОСОБА_7 по даному факту викликала працівників міліції. На місце події виїздила СОГ Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області, яка зафіксувала факт пошкодження ОСОБА_4 частини огорожі. Відповідно до висновку про результати розгляду повідомлення від 06.05.2015 року встановлено факт пошкодження ОСОБА_4 огорожі, з ним проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість вчинення протиправної поведінки, в звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст.194 КК України, розгляд матеріалів припинено. В результаті протиправних, самочинних дій відповідача була пошкоджена цегляна огорожа з захисним козирком, яка складається з облицювальної цегли під розшивку висотою в 19 рядів, шириною в одну цеглу та довжиною в дві цеглини стандартного розміру (висота 6 см х ширина 12 см х довжина 24 см), загальною кількістю пошкоджених цеглин 76 штук, та цегляний стовпчик з захисним козирком, що складається з облицювальної цегли під розшивку висотою в 22 ряди, шириною в півтори цеглини та довжиною в півтори цеглини стандартного розміру (висота 6 см х ширина 12 см х довжина 24 см), загальною кількістю пошкоджених цеглин 88 штук. Розмір матеріального збитку для усунення заподіяної позивачу неправомірними діями відповідача шкоди, відповідно до звіту від 10.05.2015 року про оцінку вартості матеріального збитку, що виник внаслідок навмисного пошкодження огорожі житлового будинку, складеного спеціалістом ТОВ «ЕКСПЕРТ-ЦЕНТР+», становить 4252 грн. 50 коп. (2484,50 грн. вартість робіт та витрат на відновлення пошкодженої огорожі + 1786 грн. вартість будівельних матеріалів на відновлювальні роботи). Відповідач в добровільному порядку не бажає відновити пошкоджену огорожу чи відшкодувати заподіяну його діями майнову шкоду, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_4 на його користь заподіяну майнову шкоду в сумі 4252 (чотири тисячі пятдесят дві) грн. 50 копійок; витрати по сплаті судового збору; витрати на оплату правової допомоги та витрати на оплату послуг експерта.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали.

Представник позивача ОСОБА_1 суду пояснила, що є дочкою позивача ОСОБА_6 В травні 2007 року її батьком було побудовано цегляний паркан, який 01.05.2015 року пошкодив відповідач. До того часу з колишніми співвласниками ніяких непорозумінь не було. 30.04.2015 року були встановлені точки межові знаки, стовпчик знаходився на їхній приватизованій стороні. Викликали працівників міліції та представників з сільської ради, все було зафіксовано. Просить стягнути з відповідача 4252 грн. 50 коп. завданої майнової шкоди, витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. , 600 грн. на оплату експерта та понесені витрати на сплату судового збору.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що земельна ділянка знаходиться в його користуванні та на даний час перебуває в процесі приватизації. Частину житлового будинку, в якому він проживає, він отримав у спадщину в 2015 році від батька, від матері ще раніше. Він розібрав частину паркану, що знаходився на його території, тому що позивач «заліз» на цю територію. Звертався до позивача, щоб забрав забор і за свої кошти переніс його, але позивач відмовився, тому він сам це зробив. Визнає, що розібрав забор, який будував позивач, але він зруйнував лише ту частину, яка знаходилася на його земельній ділянці. Ніяких коштів позивачу він сплачувати не буде.

Представник третьої особи Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Суду пояснила, що земельна ділянка належить позивачу на праві приватної власності, відповідач лише користується своєю земельною ділянкою, вона ще не приватизована. На земельній ділянці ОСОБА_6 стояла огорожа, частину якої пошкодив ОСОБА_4 Було складено акт про псування майна. Відповідач не повинен був так чинити, оскільки спір між суміжними землекористувачами можна було вирішити іншим чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Вінницькі Хутори по вул. Покришкіна, 13 (колишній номер 14), Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 22.08.1974 року (а.с.7).

Відповідно до копії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.05.2011 року по цивільній справі № 2-782/11 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, третьої особи ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 житлового будинку, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про поділ житлового будинку та господарських споруд, позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_8 задоволено; визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_8 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 ідеальну частку будинковолодіння в рівних частках за кожним, а саме: по 1/4 частці з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташоване в с. Вінницькі Хутори по вул. Покришкіна, № 13, Вінницького району Вінницької області, що раніше належало ОСОБА_11 і складається з таких приміщень: з кухні 2-1 (6,4 кв.м), передпокою 2-4 (8,1 кв.м), кімнати 2-2 (11,9 кв.м), кімнати 2-3 (11,2 кв.м), загальною площею 37,6 кв.м, відповідно до технічного паспорта на будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» 07.12.2010 року та на господарські споруди, а саме: погріб «п/Г», сарай «Г», убиральню «Д» відповідно до схематичного плану розташування будівель; позовні вимоги ОСОБА_6 також задоволено; поділено житловий будинок та господарські споруди за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Покришкіна, № 13, Вінницького району Вінницької області та визнано за ОСОБА_6 право власності на веранду 1-1 (11,2 кв.м.), кухню 1-2 (12,8 кв.м.), кімнату 1-3 (15,4 кв.м.), кімнату 1-4 (8,0 кв.м.) - відповідно до технічного паспорта на будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» 07.12.2010 року та на господарські споруди, а саме: погріб з шиєю «п/Б», літню кухню-сарай «Б», убиральню «В» відповідно до схематичного плану розташування будівель (а.с.8-9).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 511419, виданого на підставі рішення Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 3 сесії 6 скликання від 16.12.2010 року, вбачається, що позивач ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1647 га, кадастровий номер :02:006:0603, розташованої по вул. Покришкіна, 13а в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (а.с.13).

Відповідно до копії Акта про передачу межових знаків під охорону та нагляд на зберігання від 30.04.2015 року встановлено, що представник ТОВ ЮЗС «Альянс» інженер землевпорядник ОСОБА_12 передав, а власник земельної ділянки, який отримав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6, прийняв на зберігання та охорону довгострокові межові знаки встановленого зразка в кількості 35 штук (а.с.14).

З копії письмового повідомлення Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області за № 6231 від 07.05.2015 року, надісланого ОСОБА_7 як відповідь на її звернення, та з копії висновку про результати розгляду повідомленні від 06.05.2015 року вбачається, що заява, яка надійшла 01.05.2015 року до Вінницького РВ УМВС України у Вінницькій області від ОСОБА_7 з приводу її непорозуміння з сусідом гр. ОСОБА_4 по факту пошкодження ним паркану, належного ОСОБА_7, зареєстрована в Журналі Єдиного обліку Вінницького РВ УМВС за № 2136. По даному факту, в ході перевірки із гр. ОСОБА_4 було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість вчинення ним протиправної поведінки в побуті в майбутньому та попереджено про адміністративну відповідальність, передбачену ст.173 КУпАп (дрібне хуліганство), та кримінальну відповідальність за ст.194 КК України (умисне пошкодження чужого майна). В звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст.194 КК України, розгляд матеріалів припинено (а.с.15, 16).

Відповідно до копії акта від 03.06.2015 року, затвердженого гербовою печаткою Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, складеного комісією в складі: ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, при обстеженні земельної ділянки за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Покришкіна, 13, Вінницького району Вінницької області виявлено наявність пошкодження огорожі (цегляного забору) з боку ОСОБА_6 Пошкодження суміжної огорожі гр. ОСОБА_4 аргументував непогодженням з тим, яким чином встановлені межові знаки. Ділянка гр. ОСОБА_6 приватизована. Суміжний сусід ОСОБА_4 тільки розпочинає процес приватизації земельної ділянки (а.с.17).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до звіту від 10.05.2015 року про оцінку вартості матеріального збитку, що виник внаслідок навмисного пошкодження огорожі житлового будинку, складеного спеціалістом ТОВ «ЕКСПЕРТ-ЦЕНТР+», вартість збитку становить 4252 (чотири тисячі двісті пятдесят дві) грн. 50 коп. (2484,50 грн. вартість робіт та витрат на відновлення пошкодженої огорожі + 1786 грн. вартість будівельних матеріалів на відновлювальні роботи). Вартість матеріального збитку від наслідків навмисного пошкодження огорожі житлового будинку, з врахуванням фізичного зносу матеріалів, становить 3810,50 грн. без урахування ПДВ (а.с.18-34).

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до розяснень, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідачем ОСОБА_4 не заперечувався розмір завданого ОСОБА_6 майнового збитку. В своїх поясненнях відповідач стверджував, що нічого позивачу відшкодовувати не буде, оскільки та частина огорожі, яку він зніс, знаходилася на його земельній ділянці.

Однак, чи вийшла встановлена позивачем огорожа за межі його земельної ділянки, не має визначального значення для вирішення даного спору між сторонами, оскільки чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту прав, як самоправне руйнування паркану.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких перешкод його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, не заборонених законом, способів.

В частині другій статті 108 ЗК України зазначається, що власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування завданої шкоди та їх необхідно задовольнити в повному обсязі.

Згідно ст.79 ЦПК України до судових витрат, крім інших, відносяться судовий збір, витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз.

Як слідує зі змісту частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивачем ОСОБА_6 при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., то вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивачем було понесені витрати на оплату послуг експерта в сумі 600 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 010 від 20.05.2015 року (а.с.36), які також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно укладеного договору на надання правової допомоги від 26.05.2015 року між позивачем та ОСОБА_3 та квитанцій № 19 від 26.05.2015 року, № 10 від 14.07.2015 року (а.с.35, 53, 58) позивач сплатив за правову допомогу 2500 грн.

Суд, враховуючи затрати часу роботи адвоката ОСОБА_3, пов'язаної з розглядом даної справи, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2500 грн. судових витрат за надання правової допомоги, що в межах тієї суми, яка може бути компенсована стороні, на користь якої ухвалено рішення, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 386, 391, 1166, 1192 ЦК України, ст.ст.108, 152 ЗК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заподіяну майнову шкоду в сумі 4252 (чотири тисячі двісті п`ятдесят дві) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, витрати, понесені на сплату судового збору, в сумі 243 (двісті сорок три) 60 коп., витрати на оплату послуг експерта в сумі 600 (шістсот) грн., а також витрати на оплату правової допомоги в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається на рішення суду Апеляційному суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська