Провадження № 22-ц/783/5827/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_4 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 200 грн.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрат на правову допомогу у розмірі 1 200 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю, оскільки вона та позивач придбали спірну квартиру за спільні кошти, перебуваючи у шлюбі. Зазначає, що суд не надав жодної оцінки її поясненням, невірно дослідив та оцінив покази свідків у справі. Крім цього, позивачем не було надано жодних підтверджень того, що він придбав спірну квартиру за кошти отримані від продажу будинку АДРЕСА_2. Стверджує, що суд не звернув уваги на те, що згідно з актом виданим ЛКП від 20.01.2016 року позивач, незважаючи на розірвання шлюбу 08.06.2000 року проживав разом із сім'єю до 2013 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника- ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 14 липня 1984 року до 08 червня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_4 20 квітня 1988 року подаровано житловий будинок площею 38, 7 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 і розміщений на земельній ділянці площею 600 кв. м.

02 вересня 1998 року вказаний будинок був відчужений ОСОБА_4 ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченому приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркелової І. М.

ОСОБА_2 згоди на продаж будинку отриманого позивачем за договором дарування не надавала. (а.с. 11)

09 вересня 1998 року ОСОБА_4 придбав квартиру у АДРЕСА_1 загальною площею 24, 0 кв. м., житлова площа становить 10, 9 кв. м. Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Репетою О. М.(а.с 13-14)

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 08 червня 2000 року серії НОМЕР_3, виданого Личаківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова, останнім проведено реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 18).

Згідно статті 24 КпШС України (Закон який був дійсним на час виникнення спірних правовідносин) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар, є власністю кожного з них. Аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Визнаючи право особистої власності подружжя на майно, суд повинен установити той факт, що джерелом його набуття були особисті кошти позивача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що квартира яка є предметом спору придбана за особисті кошти ОСОБА_4, які виручені з продажу будинку отриманого в дар, через сім днів після продажу будинку, а відтак є його власністю.

Висновки суду відповідають положенням закону та дослідженим доказам.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак ОСОБА_2 не подано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Судом дано оцінку показам свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що позичали кошти позивачу за первісним позовом для придбання нерухомого майна, і правильно не взято їх до уваги, оскільки відповідно до договору купівлі - продажу житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 (а.с. 11) будинок ОСОБА_4 відчужено за ціною 10 882,00 гривень, а з договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 09.09.1998 року, вбачається, що спірна квартира придбана за ціною 7039,00 гривень, що спростовує необхідність залучення додаткових вкладень на придбання квартири.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд не звернув уваги на те, що згідно з актом, виданим ЛКП від 20.01.2016 року, ОСОБА_4, незважаючи на розірвання шлюбу 08.06.2000 року, проживав разом із сім'єю до 2013 року, висновків суду не спростовує, так як сам лише факт проживання після придбання спірної квартири, не стосується обставин її придбання в 1998 році.

А відтак, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, та не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.