АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2214/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Іванов А. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А., Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2013 року у справі за поданням старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області Полулях Н.В., за погодженням з начальником Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_8 права у виїзді за межі України у зв'язку з невиконанням нею зобов'язань по виплаті боргу, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 старший державний виконавець Уманського МВ ДВС Уманського МУЮ в Черкаській області Полулях Н.В., за погодженням з начальником Уманського МВ ДВС Уманського МУЮ в Черкаській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 права у виїзді за межі України у зв'язку з невиконанням нею зобов'язань по виплаті боргу.

Подання обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні в Уманському МВ ДВС Уманського МУЮ в Черкаській області перебуває виконавчий лист № 2604/5951/2012/2604/1281/2012 виданий 15 серпня 2012 року Дніпровським райсудом м. Києва про стягнення з ОСОБА_6, прож. в АДРЕСА_1 - 197 328,79 грн. на користь ПАТ «Ерсте Банк».

Постанову про відкриття виконавчого провадження №34416712 винесено 27 вересня 2012 року.

Зазначав, що станом на 14 травня 2013 року рішення суду не виконано.

Державним виконавцем проведено перевірку майнового стану боржника шляхом направлення запитів у відповідні установи.

Вважав, що наявність в особи не виконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання, покладених на неї судовим рішенням зобов'язань.

При прийнятті позитивного рішення просив направити на адресу Уманського МВ ДВС Уманського МУЮ дві копії ухвали, належним чином посвідчені, з метою подальшого направлення державним виконавцем до Адміністрації Державної прикордонної служби України для виконання ухвали суду про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2013 року подання задоволено.

Обмежено боржника ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровану АДРЕСА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання нею зобов'язань по виплаті боргу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що спірна ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Просила скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2013 року, а в задоволенні подання державного виконавця відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований ЗУ 11 вересня 1997 року) та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Постановляючи ухвалу від 18 травня 2013 року про задоволення подання Уманського міського відділу ДВС Уманського МУЮ та тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється сплати боргу.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду передчасним, оскільки при розгляді подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за кордон, суд не з'ясував, чи має місце ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Статтею 377? ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Слід зауважити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до роз'яснень ВСУ, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання ним своїх зобов'язань покладений на державного виконавця, що подає таке подання.

Колегія суддів звертає увагу, що подання про тимчасове обмеження права особі на виїзд за межі України має містити, крім іншого, обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, що в поданні відносно ОСОБА_6 відсутнє, як і відсутнє таке обґрунтування в ухвалі суду від 18 травня 2013 року.

Подання органу ДВС крім, виконавчого листа від 27 липня 2012 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №34416712 від 27 вересня 2010 року взагалі не містить будь-яких доказів ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, а лише вказує на наявну заборгованість.

Сама лише констатація факту наявності у ОСОБА_6 заборгованості не може слугувати достатньою правовою підставою для її обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду даного питання та постановив ухвалу без додержання вимог закону, оскільки матеріали справи не містять будь-яких об'єктивних доказів свідомого невиконання боржником ОСОБА_6 покладених на неї зобов'язань, отже, суд першої інстанції передчасно та безпідставно прийшов до висновку про необхідність задоволення подання державного виконавця.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2013 року у справі за поданням старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області Полулях Н.В., за погодженням з начальником Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_8 права у виїзді за межі України у зв'язку з невиконанням нею зобов'язань по виплаті боргу - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області Полулях Н.В., за погодженням з начальником Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_8 права у виїзді за межі України у зв'язку з невиконанням нею зобов'язань по виплаті боргу - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :