Справа 431/1156/16-ц
Провадження 2/431/377/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

20 квітня 2016 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Форощука О.В.,

при секретарі Мозуль І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача

та третьої особи ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 про визнання договору доручення удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 про визнання договору доручення удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу, у якому просить суд визнати договір доручення від 14.09.2014 р., укладений між ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_3, з другої сторони, на підставі якого була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 972, удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати вказаний автомобіль обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3.

Крім того, ОСОБА_4 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 про визнання договору доручення удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу, у якому просить суд визнати договір доручення від 14.09.2014 р., укладений між ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_3, з другої сторони, на підставі якого була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 972, удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати дійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладений між ОСОБА_5, з однієї сторони, та ОСОБА_4, ОСОБА_3, з другої сторони, визнати вказаний автомобіль обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 14.09.2014 року приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 була видана довіреність, якою ОСОБА_5, на підставі укладеного з повіреними усного договору доручення, уповноважив її, ОСОБА_4, та ОСОБА_3, на право діяти незалежно один від одного, бути його представниками в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань повязаних зі вчиненням правочинів щодо продажу, користування та експлуатації належного йому на праві власності автомобіля, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТЗ18373 виданого 16.10.2013 року центр ДАІ 4413, автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1. Для цього їм було надане право: представляти його інтереси в органах нотаріату, відповідних органах ДАІ або будь-яких інших установах, підприємствах та організаціях незалежне від їх підпорядкування і форм власності з всіх без винятку питань, повязаних із користуванням, експлуатацією та продажем автомобіля, його переобладнанням (зміна типу й моделі автомобіля, кольору, заміна у встановленому порядку двигуна, кузова, інших деталей), ремонтом, проходженням технічного огляду; визначити на власний розсуд місце стоянки автомобіля; зняти його з обліку; одержати транзитні номери; подавати й одержувати необхідні довідки та документи, у тому числі тимчасовий реєстраційний талон та /або свідоцтво про реєстрацію ТЗ для поїздки за кордон (інше за довіреністю). Довіреність видана з правом керування автомобілем, з правом тимчасового виїзду за кордон з додержанням порядку, з правом передоручення повноважень третім особам, строком на три роки та дійсна до 14.09.2017 року. Одразу після посвідчення довіреності, вона з ОСОБА_3 передали грошову суму у розмірі 8500 доларів США ОСОБА_5. Останній, в свою чергу отримав гроші, написав розписку, передав їм свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від автомобіля. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як передбачено п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Крім того, Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила, щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обовязки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, норм актів законодавства України та судової практики, в дійсності між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого ОСОБА_5 передав у її, ОСОБА_4 власність та у власність ОСОБА_3 автомобіль, а останні прийняли його та сплатили за нього грошову суму коштів визначену між сторонами. Тому, довіреність була видана ОСОБА_5 виключно з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили, тому до відносин учасників данного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, тобто який сторони приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю як правочином обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, в дійсності між ОСОБА_5 з одного боку, та позивачем ОСОБА_4, ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, учасники якої приховали даний правочин, шляхом видання ОСОБА_5 відповідної довіреності.

Крім того, як випливає з вищенаведеного та зі змісту самої довіреності, ОСОБА_5 були передані ОСОБА_4П та ОСОБА_3 всі повноваження власника, в тому числі ті, що повязані з розпорядженням автомобіля, виїздом за кордон, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передавання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину - купівлі-продажу автомобіля. Тому, на підставі вказаного вище договору до неї та ОСОБА_3 перейшло право власності на вказаний вище транспортний засіб, зокрема право володіння, користування та розпорядження цим майном, що випливає з положень ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України. За вказаних вище обставин договір доручення, на підставі якого була видана довіреність, посвідчена 14 вересня 2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 зареєстровано в реєстрі № 972, є удаваним правочином у розумінні ч. 1 ст. 235 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст.368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Вона (позивач) ОСОБА_4, уклала шлюб з ОСОБА_3. 09 вересня 2003 року, у Білокуракинському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганської області.

09 грудня 2015 року судовим рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області шлюб було розірвано. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними та необґрунтованими.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити, пояснив, що він не мав наміру укладати з відповідачем ОСОБА_5 договір купівлі-подажу транспортного засобу RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, а тільки була з ним домовленість про видачу довіреності на право користування та експлуатації належного відповідачу ОСОБА_5 вказаного автомобіля. Він не вважає договір доручення від 14.09.2014 року, на підставі якого була видана зазначена довіреність, удаваним правочином.

Третя особа - приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, у своїй письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності та рішення прийняти відповідно до діючого законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з позивачем ОСОБА_4, її колишнім чоловіком ОСОБА_3 ОСОБА_3 мав намір придбати автомобіль у ОСОБА_5. Він (свідок) возив ОСОБА_3 дивитися на автомобіль. Самого моменту передачі грошей за придбання автомобіля він не бачив, а тільки бачив, як ОСОБА_3 і ОСОБА_5 заходили до нотаріуса.

Показання свідка ОСОБА_8 суд до уваги не приймає, оскільки йому особисто не відомо щодо факту укладання правочину. Суд не приймає показання свідка як доказ, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_5, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13).

14 вересня 2014 року ОСОБА_5 нотаріальною довіреністю уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4, які мають право діяти незалежно один від одного, бути його представниками в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань повязаних зі вчиненням правочинів щодо продажу, користування та експлуатації належного йому на праві власності автомобіля, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТЗ18373 виданого 16.10.2013 року центр ДАІ 4413, автомобілю марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджено копією довіреності, посвідченої 14.09.2014 р. приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу реєстр № 972 (а.с. 11).

Крім того, 14 вересня 2014 року ОСОБА_5 написав розписку, в якій зазначив, що він отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 8500 доларів у повному обсязі за проданий автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12).

Після встановлення зазначених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання договору доручення удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини другої статті 59, частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Проте доказів того, що між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_5 існують договірні відносини, судом не встановлено, а в силу положень ст.ст.58, 59 ЦПК України не є доказами цих відносин наявні у справі розписка ОСОБА_5 про отримання ним коштів від ОСОБА_3, а також довіреність від 14.09.2014р., якою ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4, які діють незалежно один від одного, бути його представниками в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань повязаних зі вчиненням правочинів щодо продажу, користування та експлуатації належного йому на праві власності автомобіля марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТЗ18373 виданого 16.10.2013 року центр ДАІ 4413.

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання договору доручення удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки як вбачається із матеріалів справи належних та допустимих доказів на доведення заявлених позовних вимог позивачем не надано.

Стосовно вимог позивача ОСОБА_4 в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами набуття цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права та обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст. 3 ЦПК України та ч.1 ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й Постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388 (в редакції, яка була чинною на момент написання розписки та видачі довіреності, тобто станом на 14.09.2014р.), якою затверджений Порядок державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Порядок), згідно з п.2 якого він є обов'язковим для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до зазначеного Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Згідно п.7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в ньому документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цього Порядку; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

У ході судового розгляду представник позивача не заперечував, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ВРЕВ ДАІ, він залишається зареєстрованим за ОСОБА_5 Заява про зняття з обліку автомобіля ОСОБА_5 не подавалась, а також не подавалась ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заява про реєстрацію даного автомобіля на своє ім'я. Отже наведене свідчить про те, що власником автомобіля є ОСОБА_5, що також підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та довідкою територіального сервісного центру 4443 РСЦ МВС в Луганській області № 31/12/4443-1170 від 06.04.2016 р.

Даючи правову оцінку розписці від 14.09.2014 року, яка складена ОСОБА_5, та яку позивач ОСОБА_4 вважає договором купівлі-продажу, суд приходить до висновку, що в розумінні статей 655, 656, 658 ЦК України дана розписка не являється договором купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки в ньому не вказано, хто являється сторонами договору (продавцем та покупцем), не вказано предмету договору купівлі-продажу, ціна та інших істотних умов, які є обов'язковими для договору купівлі-продажу.

У зв'язку з чим суд вважає, що між сторонами не існує договірних відносин щодо купівлі-продажу автомобіля марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, та тому позивач ОСОБА_4 не набула право власності на вказаний автомобіль на підставі вказаної розписки.

Крім того суд зазначає, що позивач ОСОБА_4 не набула право власності на спірний автомобіль й на підставі довіреності виходячи з наступного.

Відповідно до статей 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

При оформленні довіреності перехід права власності не відбувається, оскільки повірений отримує лише тимчасове право на здійснення від імені й на користь іншої сторони (власника майна) тих дій, які передбачені довіреністю. Такою дією може бути і продаж самого майна.

Таким чином, видача довіреності на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу не є договором, який допускає перехід права власності на майно до третіх осіб.

Виходячи з аналізу норм матеріального права суд зазначає, що право власності на автомобіль набувається за договором купівлі-продажу такого транспортного засобу, а не за довіреністю. Видача довіреності на користування та розпоряджання (продаж) спірного автомобіля не породжує права власності на нього у позивача.

Щодо заявлених вимог позивача ОСОБА_4 в частині визнання автомобіля обєктом спільної сумісної власності подружжя суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2003 р., що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 7)

Даний шлюб було розірвано 09.12.2015 р. згідно рішення Білокуракинського районного суду Луганської області (а.с. 8)

У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, вказано, що власником даного транспортного засобу з 16.10.2013 року є ОСОБА_5.

Відповідно до інформації, наданої Територіальним сервісним центром № 4443 регіонального сервісного центру в Луганській області транспортний засіб марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на 06.04.2016 року зареєстрований за ОСОБА_5.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У судовому засіданні представником позивача не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний ОСОБА_3, та, у розумінні норм СК України, може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3.

Суд не може брати до уваги твердження позивача та її преставника, що право власності на автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, набуто ОСОБА_3 внаслідок удаваного правочину. Частиною 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Тобто за загальним правилом право власності вважається таким, що набуте на законних підставах. Доказів незаконності набуття спірного транспортного засобу ОСОБА_3 позивачкою не подано, а тому відсутні правові підстави для визнання вказаного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням вищевикладеного, суд в задоволенні позову відмовляє за необґрунтованістю.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У звязку з цим, суд вважає одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Старобільського районного суду від 29.03.2016 року про накладення арешту та заборону до набрання чинності рішенням у справі будь-якій особі у будь-який спосіб відчужувати автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 11, 13, 15, 16, 208, 235, 237, 244, 245, 328, 655, 656, 658 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4-11, 57-61, 154, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_3, приватний нотаріус Старобільського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 про визнання договору доручення удаваним правочином, який вчинений з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу транспортного засобу відмовити за необгрунтованістю.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Старобільського районного суду від 29.03.2016 року про накладення арешту та заборону до набрання чинності рішенням у справі будь-якій особі у будь-який спосіб відчужувати автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, тип ПАСАЖИРСЬКИЙ-В рік випуску 2005, номер шасі (кузова, рами) VF1FLBCB65Y090227, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5, (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Форощук