АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 662/460/15-ц Головуючий в І інстанції Тимченко О.В.
Номер провадження №22 - ц/791/1649/16-ц Доповідач Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.

суддів: Воронцової Л.П.

ОСОБА_1

секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2» про стягнення грошових сум та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь з відповідача 7 189 грн. на відшкодування майнової шкоди та 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що ним у період з 23 березня 2005 року по 13 червня 2007 року до Новотроїцького відділення Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2»(далі ПАТ«Райффайзен банк ОСОБА_2») було внесено 7500 грн. з метою вкладення їх на депозитний рахунок, проте працівниками банку зазначені кошти було викрадено, що підтверджується вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року.

Згідно рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року на підставі ст. 1172 ЦК України стягнуто на його користь із банку шкоду в сумі 6500 грн., яке виконане банком 20 лютого 2015 року.

Посилаючись на те, що грошові кошти, за час, який минув з моменту викрадення працівниками банку до моменту їх повернення банком, значно знецінились внаслідок інфляції, а винними діями працівників банку йому завдана моральна шкода, яка виражалась у душевних стражданнях у зв'язку із втратою майна, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 7189 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року, позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2» на користь ОСОБА_3 7189 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк ОСОБА_2» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову в повному обємі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В письмових запереченнях Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк ОСОБА_2» доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не визнає, просить її відхилити, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Справа переглядалася в апеляційному порядку неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року скасована ухвала апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення грошових сум на підставі ст. 625 ЦК України, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року та ухвала апеляційного суду Херсонської області від 10 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишені без змін.

При новому апеляційному розгляді апеляційним судом перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з банку на його користь інфляційних сум.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк ОСОБА_2» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, в період з 23 березня 2005 року по 13 червня 2007 року, працівник АППБ "Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен банк ОСОБА_2", ОСОБА_2 прийняла від ОСОБА_3 7550 грн., про що зробила відмітки в договорі від 23 березня 2005 року № для зарахування на рахунок останнього, але ввірене їй чуже майно грошові кошти на рахунок не внесла, рахунок фактично не відкрила, а умисно розтратила кошти, передавши їх ОСОБА_4. З метою приховування вчиненого розкрадання грошових коштів підробила документ вищевказаний договір, шляхом внесення в нього завідомо неправдивих відомостей, спричинивши у такій спосіб ОСОБА_3 матеріальну шкоду 7550 грн. /а.с. 28, а.с. 52-58/..

Цим вироком був задоволений цивільний позов ОСОБА_3 про відшкодування йому майнової шкоди у розмірі 6500 грн. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року вирок в частині рішення про стягнення із засуджених на користь ОСОБА_3 шкоди в сумі 6500 грн. скасовано.

Відповідач не заперечує той факт, що в липні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про переоформлення договору № від 23.03.2005 року на вклад „Премія для пенсіонерів, у звязку з чим на його адресу був направлений лист від 06 серпня 2007 року в якому зазначалося про те, що на вказаному рахунку обліковуються кошти в сумі 1000 грн., на які відповідно до умов договору нараховані 216, 18 грн. відсотків. Кошти в сумі 6500 грн. на рахунок не надходили. Було запропоновано звернутися до правоохоронних органів з метою розслідування даного факту /а.с.29/.

За встановленими обставини, які відповідачем не спростовані, ОСОБА_3 в липні 2007 року звернувся до банку з вимогою про повернення йому грошових коштів.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року з банку на підставі ст. 1172 ЦК України стягнуто на користь ОСОБА_3 шкоду в розмірі 6500 грн. Вказаним судовим рішенням, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, встановлено, що обов'язок по поверненню коштів покладається саме на банк /а.с.44-46/.

14 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до банку з відповідною заявою про добровільне виконання зазначеного рішення суду та згідно з платіжним дорученням від 17 лютого 2015 року № 040310/7 останній перерахував позивачу грошові кошти в сумі 6500 грн. /а.с.47,48/.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_3 вказував на те, що з часу передання його грошових коштів працівникам банку та до часу їх фактичного повернення, тобто з квітня 2005 року по 17 лютого 2015 року національна валюта знецінилася, у звязку із чим він зазнав втрат які становлять 7189 грн. та мають бути відшкодовані банком на підставі ст. 22 ЦК України.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2014 року визначено особу, відповідальну за завдану шкоду, та стягнуто з неї на користь позивача майнову шкоду у розмірі 6500 грн., а повне відшкодування заподіяної злочином майнової шкоди в процесі виконання такого рішення суду є грошовим зобовязанням, на підставі чого банк, як субєкт відповідальності, повинен в повному обсязі відшкодувати таку шкоду, яка полягає в інфляційних втратах позивача від знецінення грошових коштів за період з 01 квітня 2005 року по 01 лютого 2015 року на підставі ст. 1172,1192 ЦК України.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обовязків.

Статтею 1192 ЦК України передбачені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого.

За встановленими судом обставинами та наданими сторонами доказами вбачається, що між позивачем і банком виникли договірні правовідносини, які регулюються договором банківського вкладу.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмові формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст.1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності ( банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція ( другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобовязання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника зявляється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків за неї, а на стороні банку відповідний обовязок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника( кредитора)і банку ( боржника).

З огляду на наведене, з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому саме банку спричинена шкода вищезазначеним злочином.

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязано за договором.

Правові наслідки за порушення грошового зобовязання передбачені ст. 625 ЦК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-352цс16 від 06.04.2016 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦП України є обовязковою для судів.

Враховуючи наведене, предмет та підстави заявлених позивачем вимог в частині стягнення грошових сум, встановлені судом дійсні обставини справи та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що між сторонами існували зобовязальні правовідносини, які були порушені відповідачем, внаслідок чого позивач, відповідно до ст. 625 ЦК України, має право на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_3 грошових коштів.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини судового рішення посилання суду на положення ст. ст. 1172, 1192 ЦК України, які ці правовідносини не регулюють, та зазначити, що позов ОСОБА_3 задоволено з підстав, передбачених ст. ст. 1058, 625, 599 ЦК України.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо періоду за який проведено розрахунки, а відтак і розміру стягнутих грошових коштів.

Оскільки ОСОБА_3 звернувся до банку з вимогою про повернення йому банківського вкладу в липні 2007 році і отримав зазначені кошти лише в лютому 2015 року, то інфляційні нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання мають бути проведені за період з липня 2007 року по лютий 2015 року включно. За вказаний період розмір інфляційних сум становить 6144,5 грн., тому рішення суду слід змінити та зменшити розмір стягнутих з Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк ОСОБА_2" на користь ОСОБА_3 грошових коштів з 7189 до 6144,50 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_3 були заявлені вимоги лише щодо стягнення сум інфляційних втрат за порушення грошового зобовязання і в процесі розгляду справи позивачем вимоги не змінювалися і не доповнювалися, колегія суддів вважає, що заявлені ним на стадії апеляційного провадження вимоги про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобовязання задоволенню не підлягають, як такі що не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції та з огляду на вимоги ст. 303 ЦПК України.

Доводи апелянта щодо спливу строку позовної давності звернення до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на час, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, вчинення ним дій щодо захисту цих прав шляхом подання позову в кримінальному провадженні, дати постановлення вироку відносно винних осіб у кримінальному провадженні, часу набуття цим вироком законної сили після його перегляду судом апеляційної інстанції та ухвалення судового рішення про стягнення на користь вкладника суми вкладу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк ОСОБА_2" задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 12 травня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення грошових сум на підставі ст. 625 ЦК України змінити, виключити з мотивувальної частини судового рішення посилання суду на положення ст. ст. 1172, 1192 ЦК України, вважати, що позов ОСОБА_3 задоволено частково з підстав, передбачених ст. ст. 1066, 625, 599 ЦК України, зменшити розмір стягнутих з Публічного акціонерного товариства "Райффайзен банк ОСОБА_2" на користь ОСОБА_3 грошових коштів з 7189 до 6144,50 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.П. Воронцова

ОСОБА_1