Справа №477/789/16-ц 29.08.2016 29.08.2016 29.08.2016
Справа № 477/789/16-ц Головуючий у 1 інстанції Семенова Л.М.
Провадження №22-ц/784/1949/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Шагаєм О.А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

24 травня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») предявило до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

11 травня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, складовими якого є: анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Памятка клієнта, самі Умови та Правила надання банківських послуг(надалі Умови) та Тарифи банку (надалі Тарифи).

За цим договором ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачеві на платіжну картку грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, визначивши його первісну суму у 1 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобовязання більш ніж на 30 днів держатель картки сплачує ПАТ КБ «ПриватБанк» штраф, складовими якого є тверда грошова сума у розмірі 500 гривень та плаваюча складова - у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Взяті на себе обовязки ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало у повному обсязі, надавши відповідачу платіжну карту з обумовленим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 8 800 гривень, і чекав відповідної добросовісної договірної поведінки від позичальника, проте та належним чином взяті на себе обовязки не виконувала, у звязку з чим станом на 17 лютого 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 20 669 гривень 37 копійок, з яких:

●8 791 гривня 05 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

●9 367 гривень 87 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

●1 050 гривень 00 копійок - заборгованість за пенею;

●500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина);

●960 гривень 45 копійок - штраф (процентна складова).

Посилаючись на небажання ОСОБА_3 сплатити борг добровільно позивач просив стягнути заборговану суму за судовим рішенням.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду заяву в якій позовні вимоги визнала частково. Зазначала, що не була повідомлена банком про зміну відсоткової ставки, а тому просила при розрахунку заборгованості виходити з процентної ставки передбаченої договором. Крім того, просила застосувати позовну давність та, враховуючи її тяжкий матеріальний, відсутність постійного місця роботи і, перебування на її утриманні трьох неповнолітніх дітей, розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 липня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 007 гривень 00 копійок, з яких:

●8 791 гривня 05 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

●7 882 гривні 28 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

●500 гривень 00 копійок - штраф (фіксована частина);

●833 гривні 66 копійок - штраф (процентна складова).

Допущено розстрочку виконання рішення на 12 місяців, стягнувши з відповідача заборгованість за договором кредиту щомісячними платежами в розмірі по 1 500 гривень 59 копійок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати в частині зменшення заборгованості по процентам та в частині розстрочення виконання рішення на 12 місяців й ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути заборгованість по процентам в повному розмірі та скасувати розстрочку виконання рішення, в іншій частині рішення просило залишити без змін.

В обґрунтування скарги посилалось на невідповідність судового рішення дійсним обставинам справи, наявністю порушень норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції в частині розстрочення рішення - скасувати, оскільки районний суд постановив його без точного додержання норм процесуального права, і в названій частині ухвалити нове рішення, яким у наданні розстрочки відмовити.

В іншій оскарженій частині, рішення слід залишити без змін.

Так, зменшуючи розмір заборгованості за процентами, суд 1 інстанції виходив з того, що збільшуючи процентну ставку за лімітом, Банк не дотримався положень Умов про обовязкове попереднє, не пізніше чим за 7 днів, інформування клієнта про зміну Тарифу, як передбачено п.п. 1.1.3.1.9. та 1.1.3.2.3. Умов.

Представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердив, що Банк не може надати докази належного інформування відповідача про зміну тарифу.

Таке позбавляло Банк можливості застосувати новий тариф по договору і зобовязувало нараховувати проценти за кредитом по тарифу, з яким позичальник був ознайомлений під особистий підпис (а.с. - 24), тобто за ставкою 36 % річних.

Банк діяв усупереч виписаному і нараховував відсотки за ставкою 72%, що є неправильним.

Встановивши зазначене, суд 1 інстанції стягнув 7 882 гривень 28 копійок заборгованих відсотків, у той час як Банк просив 9 367 гривень 87 копійок.

Колегія вважає, що такі дії суду є обґрунтованими і законними, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги в частині, що стосується стягнення процентів - немає.

У той же час, розстрочивши виконання даного рішення суд допустився помилки, яку слід виправити рішенням апеляційної інстанціях.

Дійсно, в силу ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може розстрочити його виконання, зазначивши про це в рішенні.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вирішення питання про розстрочку рішення суду) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Ст. 373 ЦПК України визначено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Таким чином, системного тлумачення положень ст. ст. 217, 373 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі, і, можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом.

Між тим, фактично таке ж смислове навантаження може нести і кредитний договір.

Так, сутність кредитних зобовязань, відповідно до ст.ст. 1050, 1054, 1056 ЦК України, складається з обовязку банку або іншої фінансової установи (кредитодавеця) надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальника - повернути кредит та сплатити проценти у визначений сторонами спосіб та строк, який.

При цьому, сторони у договорі можуть встановити обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), і в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У разі, якщо умовами договору встановлено повернення позики частинами, і кредитор, через невиконання позичальником такого обовязку, став вимагати через суд разового повернення заборгованих сум і суд своїм рішенням таку вимогу задовольнив, то в цьому разі він позбавлений можливості розстрочити його виконання, оскільки таким він фактично знівелював би умови кредитного договору і фактично установив би умови нового кредитного зобовязання, що є функцією непритаманній для судів.

Районний суд діяв усупереч наведеному і замість того щоб захистити законний інтерес позивача, він, фактично, встановив нове кредитне зобовязання з новими умовами повернення кредиту, що є неприпустимим.

Так, своїм рішенням Жовтневий районний суд Миколаївської області від 08 липня 2016 року стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» одноразово заборгованість за кредитом у розмірі 18 007 гривень, а потім, виходячи з майнового та сімейного стану відповідача, розстрочив його виконання на 12 місяців, визначивши щомісячні платежі за ним у розмірі по 1 500 гривень 59 копійок на місяць, встановивши таким чином нове кредитне зобовязання з іншим розміром та кінцевим строком його виконання.

За наведених обставин рішення суду в частині його розстрочення слід скасувати і ухвалити нове про відмову в наданні розстрочки.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 липня 2016 року в частині розстрочення його виконання на 12 місяців скасувати і, в цій частині, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у зазначеній вимозі за її безпідставністю.

В іншій, оскарженій частині, рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Самчишина Н.В.

ОСОБА_4