АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/3268/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного банку Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № НАН2АW08660008. Договір був укладений на строк з 26.07.2007 року по 25.07.2012 р. Згідно умов кредитного договору ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 110 324, 50 грн. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали договір поруки від 13.03.2013 р. Проте у порушення кредитного договору та договору поруки, приписів Цивільного кодексу України, відповідачами не виконувались зобов'язання щодо погашення суми кредиту та сплати процентів за його користування у строки та розмірі, визначених договорами. Загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 21.10.2015 р., яка підлягає стягненню з відповідачів складає 130 386,95 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № НАН2АW08660008 від 26.07.2007 року у розмірі 130 386, 95 грн. та суму сплачених судових витрат.

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 18 січня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 130 386, 95 грн. Стягнуто пропорційно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 977, 90 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не були враховані розбіжності основних умов кредитного договору НАН2АW08660008 від 26.07.2007 року та основних умов договору поруки № НАН2АW08660008/1 від 13.03.2013 року щодо суми кредиту, цільового призначення та строку повернення кредиту. Судом першої інстанції без врахуванням вимог ст.261 ЦК України стягнуто з відповідачів пеню за прострочення виконання зобовязання. Строк дії спірного кредитного договору становить з 26.07.2007 р. по 25.07.2012 року, судом першої інстанції не взято до уваги, що в даному випадку сплив строк позовної давності і договір поруки від 13.03.2013 року є нікчемним

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.303 ЦК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував, судова колегія розгляд справи здійснює тільки в межах скарги ОСОБА_1

По справі встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк»» та ОСОБА_2 26.07.2007 року було укладено кредитний договір № НАН2АW08660008. Згідно умов якого банк зобовязався надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 110324,50 грн. на термін до 25.07.2012 р. Відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач ОСОБА_2 повинний надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором позивач зазначив, що у відповідача ОСОБА_2 станом на 21.10.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 130 386,95 грн. та складається з наступного: - 25904,32 грн. - заборгованість за кредитом; - 5,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 104476,65 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором № НАН2АW08660008 від 26.07.2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір поруки НАН2АW08660008/1 від 13.03.2013 р.

Відповідно до умов договору поруки, 29.09.2015 року відповідачу ОСОБА_1 були направлені письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобовязань. Однак, зобов'язання залишились невиконаними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.526,527,530, 543, 629 ЦК України та з того, що в порушення умов кредитного договору № НАН2АW08660008 від 26.07.2007 та договору поруки НАН2АW08660008/1 від 13.03.2013 р., відповідачами не виконувались зобов'язання щодо погашення суми кредиту та сплати процентів за його користування в строки та розмірі, визначених договорами.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції в частині стягнення солідарно суми заборгованості в розмірі 130 386, 95 грн. з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не погоджується з таких підстав.

Відповідно до п.16 договору поруки від 13.03.2013 року поручитель надає поруку перед кредитором за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязання за повернення кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 28 263, 50 грн. на споживчі цілі у строк з 26.07.2007 року по 25.03.2016 року включно.

При цьому, відповідно до п.7.1. кредитного договору № НАН2АW08660008 від 26.07.2007 року, банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 110 324,50 грн. на наступні цілі: купівлю автомобіля та інші витрати повязані з придбанням автомобіля. Строк дії договору зазначено з 26.07.2007 року по 25.07.2012 рік.

Таким чином, вказані кредитний договір та договір поруки містять в собі розбіжності щодо суми кредиту, цільового призначення кредитних коштів та строку повернення кредиту.

В судовому засіданні представник позивача зазначав, що 26.12.2011 року до кредитного договору НАН2АW08660008 від 26.07.2007 року була укладена додаткова угода № 1. Відповідно до умов угоди, у звязку з неналежним виконанням кредитного договору, сторони домовились зменшити заборгованість за кредитом на 53 387, 69 грн. та визначити новий графік погашення кредиту. Таким чином, договір поруки укладався саме до додаткової угоди № 1 до кредитного договору НАН2АW08660008 від 26.07.2007 року. Сума кредитних коштів вказана в договорі поруки в розмірі 28 263, 50 грн. зазначена, так як на момент укладання договору поруки, а саме 13.03.2013 р. відповідач ОСОБА_2 мав заборгованість в розмірі 28 263, 50 грн.

Також, не можуть прийняті до уваги посилання представника позивача на той факт, що договір поруки від 13.03.2013 року містить в собі дані про укладання додаткової угоди, у вигляді посилання в п.16 договору поруки , особливі умови предметом цього договору є надання поруки поручителям перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором від 26.07.2007 року № НАН2АW08660008 та додаткової угоди №1 до кредитного договору від 26.07.2007 року, оскільки в даному пункті не зазначено момент укладання додаткової угоди№1, суму кредиту та цілі укладання додаткової угоди № 1.

Згідно із ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За змістом вказаного закону договір поруки за своєю правовою природою не є самостійним договором, а є похідним від основного зобовязання. Відповідно, такий договір не може укладатись та діяти після закінчення строку кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що п.7.1. кредитного договору, строк дії договору зазначено з 26.07.2007 року по 25.07.2012 р., а договір поруки було укладено 134.03.2013 року, тобто майже через вісім місяців після спливу строку кредитного договору, договір поруки є нікчемний.

На час укладання договору поруки вже мало місце порушення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору і сплив строку дії кредитного договору. Згідно п.11 договору поруки договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Тобто, конкретний строк дії договору поруки не вказано. Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Враховуючи, що сплинув строк виконання основного зобовязання, ці вимоги закону не могли бути застосовані договором поруки, що також свідчить про нікчемність договору поруки

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в судовому засіданні відносно незаконного стягнення коштів з ОСОБА_1

За вказаних обставин, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе задовольнити частково апеляційну скаргу, змінивши рішення суду першої інстанції в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 130 386,95 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 січня 2016 року в частині стягнення 130 386, 95 грн. солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1, скасувати в частині стягнення вказаної суми з ОСОБА_1 і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасувати заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 977, 90 грн. та у цій частині у позові відмовити.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 130 386, 95 грн. та с удового збору в розмірі 977, 90 грн. заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді