УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2016 р. суддя Київського районного суду м. Харкова, ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 наукового центру «Харківський фізико технічний інститут» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 науковий центр «Харківський фізико технічний інститут»звернувся до суду з заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про видачу судового наказупро стягнення заборгованості за користування жилою площею та за комунальні послуги у сумі 22 927 грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 689 грн. 00 коп.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку, що зазначена заява про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за користування жилою площею та за комунальні послуги за період з квітня 2002 року по квітень 2016 року не підлягає розгляду в порядку наказного провадження з наступних підстав.

Пункт 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» передбачає, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Вказана постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження орієнтує суди, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до заяви ОСОБА_2 наукового центру «Харківський фізико технічний інститут», заявник ставить питання про стягнення з боржників суми боргу за користування жилою площею та за комунальні послуги за період з квітня 2002 року по квітень 2016 року.

Разом з тим загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись ч. 3 ст. 100, ч.2 ст. 101 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_2 наукового центру «Харківський фізико технічний інститут» доОСОБА_3, ОСОБА_4 про видачу судового наказу.

Розяснити заявнику про його право на звернення до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. ОСОБА_1