Номер провадження: 22-ц/785/705/16Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів і стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИЛА:

05.03.2015 року, ОСОБА_5 звернулась із позовом про збільшення розміру аліментів, і, остаточно уточнивши вомоги, позивачка просила: стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти щомісячно по 1 500 гривень, а також додаткові витрати на утримання сина у сумі 12 250 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 1997 року по 2013 рік, у шлюбі у них народились донька ОСОБА_5 і син ОСОБА_6. Відповідач є батьком сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 і на його утримання, на підставі рішення суду, сплачує аліменти у розмірі 650 гривень щомісячно до повноліття сина.

Посилаючись на те, що утриманням сина займається виключно вона, на її утриманні знаходиться двоє дітей, у країні високий рівень інфляції, син навчається у коледжі на контракті і вартість навчання станове 24 500 гривень, відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки займається підприємницькою діяльністю, позивачка просила позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, зазначаючи, що сплачує на 2-х дітей щомісячно 1 300 гривень, а дохід від підприємницької діяльності не дозволяє йому сплачувати на сина щомісячно по 1 500 гривень, крім того, він має на утриманні матір похилого віку. Вважає також, що відсутні підстави для стягнення додаткових витрат, оскільки коледж не видає документ державного зразка.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2015 року позов задоволено частково: суд стягнув з ОСОБА_3 на користь позивачки додаткові витрати на неповнолітнього сина у сумі 12 500 гривень, по 583,33 гривень щомісячно, починаючи з 01.09.2015 року по 31.05.2017 року. З відповідача на користь держави суд стягнув судовий збір.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення суду у частині стягнення додаткових витрат скасувати і постановити нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, посилаючись на необгрунтованість та недоведеність вимог у цій частині.

Рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, у встановленому законом порядку, не оскаржено.

У засіданні колегії суддів: відповідач і його представник скаргу підтримали; позивачка і її представник скаргу не визнали.

Рішення суду у частині стягнення додаткових витрат підлягає зміні на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Суд, вирішуючи вимоги у частині стягнення додаткових витрат і стягуючи 12 250 гривень додаткових витрат на неповнолітню дитину дійшов висновку, що вимоги у цій частині обгрунтовані.

Колегія суддів погоджується із висновком суду у цій частині зважаючи на наступне.

У розумінні ст.185 ч.1 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами /розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо/.

З матеріалів справи вбачається, що сторони з 1997 року по 2013 рік перебували у шлюбі і у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син ОСОБА_6, який після розлучення батьків залишився проживати разом із матір'ю. Відповідач ОСОБА_3, на підставі рішення суду від 16.12.2013 року, зобов'язаний сплачувати аліменти у розмірі 650 гривень щомісячно на утримання сина ОСОБА_6 (а.с.3,72,73).

25.06.2015 року укладено договір № 02-3С/15 між ФОП ОСОБА_8 і ОСОБА_6 в особі його законного представника позивачки ОСОБА_5 про навчання за авторизованою навчальною програмою за спеціальністю "програмування, веб-дизайн, адміністрування комп'ютерних систем і мереж" (а.с.115,134,136).

Стаття 3 договору від 25.06.2015 року зазначає, що при вступі на навчання слід сплатити кошти наступним чином: 6125 гривень до 25.06.2015 року, 6125 гривень до 25.02.2016 року, 6125 гривень до 25.08.2016 року і 6 125 гривень до 25.02.2017 року.

25.06.2015 року позивачка сплатила за навчання сина 6 125 гривень, що підтверджується прибутковим касовим ордером №117 від 25.06.2015 року (а.с.116,135).

З 01.09.2016 року ОСОБА_6 навчається на денній формі навчання за контрактом по спеціальності "програмування, веб-дизайн, адміністрування комп'ютерних систем та мереж", загальний термін навчання становить 2 роки, до 31.05.2017 року (а.с.117,118).

За таких обставин, позивачка має право на відшкодування відповідачем понесених нею додаткових витрат на розвиток дитини, оскільки утримувати дитину є рівною мірою обов'язком обох батьків.

Зважаючи на те, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, у даному випадку такими обставинами є розвиток здібностей ОСОБА_6, який навчається за контрактом по спеціальності "програмування, веб-дизайн, адміністраування комп'ютерних система та мереж", суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову у цій частині.

Додаткові витрати у зв'язку із розвитком здібностей дитини становлять 24 500 гривень.

Відповідач, з врахування його сімейного та майнового стану, може й повинен приймати участь у додаткових витратах і його частка у таких витратах становить 12 250 гривень.

Разом з тим, рішення суду у частині порядка фінансування додаткових витрат підлягає зміні.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 ч.2 абз.2 СК України).

Позивачка, остаточно уточнивши вимоги, просила стягнути додаткові витрати наперед у сумі 12 250 гривень (а.с.111-114).

Суд, стягуючи додаткові витрати у сумі 12 250 гривень шляхом періодичних платежів за минулий час (з 01.09.2015 року) і наперед, належним чином не обгрунтував свій висновок у цій частині.

Між тим, додаткові витрати на дитину, у розумінні ст. 185 СК України, не є аліментними платежами, на відміну від яких, право на стягнення додаткових витрат виникає не від дня пред'явлення позову до суду, а з часу набрання рішенням суду про стягнення додаткових витрат законної сили.

Зважаючи на викладене, рішення суду у частині стягнення додаткових витрат підлягає зміні.

Доводи представника відповідача у скарзі про те, що: дохід відповідача за 4 місяці 2015 року, після сплати аліментів у сумі 1 300 гривень, фактично позбавляє відповідача майже усіх коштів для існування; дитина не навчається у будь-якому навчальному закладі системи освіти України і кошти не витрачаються безпосередньо на навчання дитини; витрати позивачки не є додатковими витратами; позивачка позбавила відподвіча обрати для дитини навчальний заклад - не заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач займається підприємницькою діяльністю і у 2013-2014 роках мав доходи відповідно у 2013 році - 28 300 гривень, а у 2014 році - 42 300 гривень (а.с.47,48,51-54,119).

Відповідач, який є суб'єктом підприємницької діяльності, всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів того, що його дохід за 4 місяці 2015 року ставновив лише 2 387 гривень (а.с.14,15,55,56,119,126,127).

Встановлено, що додаткові витрати на дитину, які стягуються наперед, у даному випадку, спрямовуються на розвиток дитини, насамперед на розвток його здібностей у програмуванні, веб-дизайні і адмініструванні комп'ютерних систем та мереж.

Зазначені витрати, за своїм характером, є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами (ст. 185 СК України) і не пов'язані із обов'язком батьків утримувати повнолітних дітей, які продовжують навчання (ст. 199 СК України).

Та обставина, що дитина вирішила навчатись програмуванню, веб-дизайну і адмініструванню комп'ютерних систем та мереж без згоди відповідача, у даному випадку, не є підставою для відмови у стягненні додаткових витрат на розвиток зазначених здібностей дитини.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції належним чином не обгрунтував свій висновок у частині стягнення додаткових витрат шляхом періодичних платежів за минулий час і наперед, рішення суду у частині стягнення додаткових витрат підлягає зміні, з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч.1 п. п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2015 року у частині стягнення додаткових витрат на дитину - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у цій частині у новій редакції:

Позов ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на дитину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІІН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 додаткові витрати на неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 12 250 (дванадцять тисяч двісті п'ятдесят) гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич