РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7428/16-ц

пр. № 2/759/3746/16

03 жовтня 2016 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Поморянської О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 8431 грн. 58 коп., інфляційні витрати у розмірі 97622 грн. 31 коп. та просить стягнути судові витрати, аргументуючи тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2014 з відповідача на його користь стягнуто 143673 грн. 50 коп., судові витрати у розмірі 1436 грн. 74 коп. На час звернення до суду з даним позовом рішення суду відповідачем не виконано, тому він зобов'язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, приєднавши до матеріалів справи заперечення, просив у позовних вимогах відмовити у повному обсязі керуючись вимогами ст. 509 ЦК України.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 14.08.2012 між сторонами укладено договір позики на загальну суму 139078 грн. 20 коп. (а.с. 4).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2014 з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 143673 грн. 50 коп., судові витрати у розмірі 1436 грн. 74 коп. (а.с. 5).

19.05.2014 вищезазначене рішення набрало законної сили.

25.07.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду (а.с. 7) яке на день розгляду справи в суді не виконано.

Згідно п.7 договору у разі якщо позичальник своєчасно не поверне позичені грошові кошти, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Частиною 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Саме з цих норм матеріального права виходив суд стягуючи з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 143673 грн. 50 коп., судові витрати у розмірі 1436 грн. 74 коп. відповідно до рішення суду від 29.04.2014 у відповідача виник обов'язок повернути позивачу визначену судом суму у гривні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює договори та інші правочини.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини сторін виникли на підставі договору позики. На виконання цього договору позивачем було передано 139078 грн. 20 коп., які у подальшому були стягнені з відповідача.

Правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України № 6-113цс14 від 01.10.2014 (щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції із суми матеріальної шкоди, завданої злочином, у випадку, коли вирок в майнові частині не виконується): відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, при розгляді зазначеної справи правомірні посилання позивача щодо застосування до спірних правовідносин норми ст. 625 ЦК України.

Розмір інфляційних втрат обраховується шляхом множення суми заборгованості 143673 грн. 50 коп. на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості, який з 19.05.2014 по 25.05.2016 становить 1,702%.

Розрахунок 3 % річних виконується за формулою: 144170,52 х 3 х 692 (кількість днів прострочки) : 365 : 100.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню Верховного Суду України.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі, доведені матеріалами справі та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідачів обов'язок відшкодувати позивачу сплачений судовий збір у розмірі 1060 грн. 54 коп.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 1, ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» ст. ст. 525, 526, 536, 552, 625, 627, 628, 638, 632, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 3% річних у розмірі 8431 грн. 58 коп. (вісім тисяч чотириста тридцять одну гривню 58 копійок), інфляційні витрати (індексу інфляції за час прострочення) у розмірі 97622 грн. 31 коп. (дев'яносто сім тисяч шістсот двадцять дві гривні 31 копійки), а загалом 106053 грн. 89 коп. (сто шість тисяч п'ятдесят три гривні 89 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по справі у розмірі 1060 грн. 54 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: