Справа № 525/14/16-ц
Провадження № 2/525/72/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1 та яка на момент смерті проживала одна, відкрилася спадщина на належне померлій майно, до складу якого поряд з іншим увійшли дві земельні ділянки - на одній з яких розташований житловий будинок з господарськими будівлями, яка була передана померлій ОСОБА_3 у власність рішенням 18 сесії 21 скликання Білоцерківської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 31.03.1994 року для обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,35 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Як вказує позивачка, за життя померла ОСОБА_3 не виготовила на дані земельні ділянки технічної документації по відновленню меж та не отримала державних актів.

Відповідно до заповіту, посвідченого 23.12.1996 року головою виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Рибальченком П.О., реєстровий №208, єдиним спадкоємцем на вказану спадщину являється дочка померлої (позивачка по справі) ОСОБА_1, яка також є спадкоємицею першої черги за законом.

Як вказує позивачка, вона як дочка померлої являється спадкоємцем за заповітом та за законом, яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса в шестимісячний строк після смерті матері і претендує на неї. Інших спадкоємців, передбачених цивільним законодавством України, не має.

В зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки відсутні, приватний нотаріус відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки.

Усунути зазначені недоліки в позасудовому порядку в даний час не можливо, так як відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті. До того ж, змінами внесеними до ст.126 ЗК України, які набрали чинності з 01.01.2013 року, видача державних актів на право власності на земельні ділянки відмінена.

Як вказує позивачка, вона, як спадкоємець, не змогла зареєструвати земельні ділянки, оскільки не змогла надати витяги з ДЗК з кадастровим номером на дані земельні ділянки і державний реєстратор у своєму листі повідомила позивачці, що не їй буде відмовлено у проведенні державної реєстрації прав за померлою.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, в якому просила визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а в порядку спадкування визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею за заповітом право власності на дану земельну ділянку; визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а в порядку спадкування визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею за заповітом право власності на дану земельну ділянку (а.с.а.с.3-4).

В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи в порядку ст.158 ЦПК України у її відсутність на підставі наявних у справі доказів, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.38).

Представник відповідача Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява про визнання позову в повному обсязі та про розгляд справи у відсутність представника сільської ради (а.с.37).

В судове засідання представник Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавській області не з'явився, дана третя особа належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, від Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавській області надійшов лист про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.42).

Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 27.01.2016 року у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності передбачених законом підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що мати позивачки у справі ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с.6), померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Красногорівка Великобагачанського району Полтавської області, про що виконавчим комітетом Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області видано свідоцтво про смерть (а.с.5).

Відповідно до заповіту, посвідченого 23.12.1996 року головою виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Рибальченком П.О., реєстровий №208, єдиним спадкоємцем на вказану спадщину являється дочка померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 (а.с.8).

З довідки, виданої сільським головою Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області №1956 від 07.12.2015 року вбачається, що померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 одна (а.с.9).

Рішенням 18 сесії 21 скликання Білоцерківської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 31.03.1994 року ОСОБА_3 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,35 га, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10).

З інформації про грошову оцінку земельної ділянки наданої виконуючим обов'язки начальника відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області №01-04-56/227 від 26.11.2015 року вбачається, що станом на 26.11.2015 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,25 га, що належала померлій ОСОБА_3, становить 281150,00 грн., а земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,35 га, що належала померлій ОСОБА_3 (а.с.11). Державний реєстратор у своєму листі №02-01/585 від 02.12.2015 року відмовила позивачці ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації прав за померлою ОСОБА_3, оскільки позивачка не змогла надати витяги з ДЗК з кадастровим номером на дані земельні ділянки (а.с.12).

Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Л.І. постановою від 23.11.2015 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки відсутні (а.с.13).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. №01-16 від 11.01.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Витягу з реєстру заповітів вбачається, що після померлої ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину за заповітом прийняла її дочка ОСОБА_1 (від даної особи надійшла заява про прийняття спадщини); відповідно до матеріалів спадкової справи, інших спадкоємців не має та відсутні претензії кредиторів. Також, в Реєстрі заповітів вказаний як чинний заповіт від імені ОСОБА_3, посвідчений 23.12.1996 року Білоцерківською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, реєстровий №208, номер у Спадковому реєстрі 41465547 (а.с.а.с.32-36). Отже, з даних матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом від 23.12.1996 року, реєстровий №208 після смерті своєї матері ОСОБА_3, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Отже, з досліджених матеріалів справи вбачається, що спадкоємець за заповітом від 23.12.1996 року, реєстровий №208 після померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1, яка у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3, але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів - державних актів, які позивач повинен подати нотаріусу для видачі ним позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, не може в даний час отримати свідоцтво про право на спадщину (земельні ділянки площею 0,25 га та 0,35 га), які розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, що належали померлій ОСОБА_3 При цьому, відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється з моменту її смерті.

В контексті розгляду даного позову та заявлених позовних вимог суд враховує зміст п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Також, в контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що викладені в постанові від 23.11.2015 року, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для визнання того, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 їй належала на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а в порядку спадкування необхідно визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею за заповітом право власності на дану земельну ділянку; визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 їй належала на праві власності земельна ділянка площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а в порядку спадкування необхідно визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею за заповітом право власності на дану земельну ділянку.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,1216-1218,1233,1254ч.1 ст.1268,ст.ст.1269,1270,1297 ЦК України, ч.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ст.ст.3,10,11,57,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а в порядку спадкування визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а в порядку спадкування визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя