Номер провадження: 22-ц/785/805/16
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі, про визнання права власності,

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок, про надання права на введення в експлуатацію,

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ частини з майна, що є у спільній власності, визнання права власності,

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виділ частини з майна, що є у спільній власності, визнання права власності,

за участі третіх осіб: Одеської міської Ради, ОСОБА_8, та за участі прокуратури Малиновського району м. Одеси,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2015 року в частині позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок, про надання права на введення в експлуатацію,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2007 р. ОСОБА_3 на підставі ст. 364 ЦК України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про виділ в натурі належної йому 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, та про визнання за ним права власності, як на окремий об'єкт нерухомості, на 4-поверховий будинок, загальною площею 878,8 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 225,17 кв. м за адресою: АДРЕСА_2.(т.1 а. с. 4-5)

У цьому ж році ОСОБА_4 також подав аналогічний позов до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про виділ в натурі належної йому 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, та про визнання за ним права власності, як на окремий об'єкт нерухомості, на п'ятиповерховий житловий будинок під АДРЕСА_3, загальною площею 996,33 кв. м. („1057,90 кв. м."), розташований на земельній ділянці площею 277,52 кв. м. (т.2 а. с. 30-31).

У червні 2007 року ОСОБА_2 також звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про виділ в натурі належної їй 1/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 та про визнання за нею права власності, як на окремий об'єкт нерухомості, на п'ятиповерховий будинок, загальною площею 858,8 кв. м., розташований на земельній ділянці, загальною площею 391, 6 кв. м., по АДРЕСА_4 (т.4. а. с. 4-6)

У справах за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Малиновським районним судом м. Одеси були ухвалені заочні рішення: 22 червня 2007 р. у справі №-2-5833/07, 20 липня 2007р. у справі №-2-6320/07, 08 жовтня 2007 р. у справі №-2-7197/07, за якими позови вказаних осіб були задоволені, але в наступному за заявою ОСОБА_5 рішення суду були скасовані за нововиявленими обставинами, а справи за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 направлені до Суворовського районного суду м. Одеси за підсудністю, де були об'єднані в одне провадження.

У червні-липні 2010 р. ОСОБА_4 звертався до суду з уточненими позовними заявами, просив виділити йому в натурі 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1, розташовану на земельній ділянці площею 277,52 кв. м., та визнати за ним право власності на п'ятиповерховий будинок за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 1057,90 кв. м., що складається з двадцяти п'яти квартир. (т.2 а. с. 79-80,101-102)

15 листопада 2010р. ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, а згодом до ОСОБА_6 та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. Неодноразово уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду, та попросивши про залишення без розгляду частини своїх позовних вимог, ОСОБА_5 04.08.2015р. остаточно просив суд визнати за ним право власності на знов створений багатоквартирний будинок з підвалом, розташований на земельній ділянці площею 0,1105га за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ним право на введення в експлуатацію знов створений багатоквартирний будинок з підвалом, розташований на земельній ділянці площею 0,1105га за адресою: АДРЕСА_1. (т.10 а.с.197-202)

Позивач ОСОБА_5 та його представники посилались на те, що в 2006 році ОСОБА_5 і ОСОБА_2 домовились про спільну діяльність, за якою позивач зобов'язався профінансувати купівлю приватного одноквартирного будинку АДРЕСА_1, та зобов'язався профінансувати на його місці будівництво багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1; натомість ОСОБА_2 зобов'язалася здійснити оформлення (якоїсь) кількості квартир після закінчення будівництва на ім'я ОСОБА_5; на підтвердження домовленості 11.08.2006р. між позивачем та власником вказаного будинку ОСОБА_10 було укладено угоду про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, у якості завдатку їй передано 45450 грн. ( екв. 9000 дол. США), 14.08.2006р. через представника агенції нерухомості в рахунок авансу їй передано 7000 дол. США; 04.09.2006р. через ОСОБА_11 було передано ОСОБА_10 5000 дол. США; 30.09.2006р. в день укладення договору купівлі-продажу ним сплачено власнику 77 тис. дол. США, однак договір купівлі-продажу будинку за вказаною адресою як на покупця за домовленістю було оформлено на ОСОБА_2; за договором на момент придбання будинок складався з двох житлових черепашникових будівель, зазначених в схематичному плані літерами «А», «Ж», загальною житловою площею - 41,2 кв. м, та надвірних споруд «Б», «И», «Е» - сараї, «Д» - убиральня, «М» - погріб, «П» - альтанка, «Р» - гараж, №-1-5 - огородження, І - вимощення, та був розташований на земельній ділянці площею 888 кв. м.; З метою виконання взятих на себе зобов'язань по зведенню багатоквартирного будинку ОСОБА_5 був укладений договір з ПВПП «Геолбуд» на виконання інженерно-геологічних досліджень за адресою: АДРЕСА_1, та у січні 2007 р. отримано позитивний висновок за матеріалами інженерно-геологічних досліджень, виконаних на майданчику проектованого будівництва житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1; всупереч згаданій домовленості без відома ОСОБА_5 11 квітня 2007 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, за яким 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 в складі старих будівель і надвірних споруд було відчужено ОСОБА_3 і ОСОБА_4; в наступному співвласники намагались рішеннями судів поділити недобудований і новостворений багатоквартирний будинок за вказаною адресою; тоді як на будівництво багатоквартирного житлового будинку з громадянами були укладені договори про взаємні зобов'язання на загальну суму 1748022 (один мільйон сімсот сорок вісім тисяч двадцять два) доларів США, а саме: ОСОБА_6 на суму 1598406,00 доларів США; ОСОБА_2 на суму 38616,00 доларів США; ОСОБА_4 на суму 111000,00 доларів США; водночас в період з 2007 р. по 2008 рік ОСОБА_5 на будівництво багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 було витрачено 29686,99 грн., а також 571975 дол. США; вказані грошові кошти по розпискам були видані ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 на придбання і доставку будівельних матеріалів, на виплату робітникам заробітної плати, на виготовлення та установку металопластикових вікон; А тому позивач та його представник вважали, що саме за ОСОБА_5 має бути визнано право власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2, що складається з трьох неподільних секцій.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2011р. усі позови були об'єднанні в одне провадження. (т.6 а.с.71)

У січні-лютому 2011р. до Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_8 із заявою про залучення його до участі у розгляді справи в якості третьої особи з тих підстав, що 01 серпня 2007р. між ним, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 був укладений договір про взаємні добросусідські зобов'язання; відповідно до умов договору, ОСОБА_2 зобов'язалась надати ОСОБА_8 дві однокімнатні квартири на першому поверсі, а також підвальне приміщення площею 130 кв. м... (т.3. а. с. 214, т. 5 а.с.334)

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_17 підтримав позовні вимоги ОСОБА_2, та визнав позовні вимоги ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а позов ОСОБА_5 не визнав за необґрунтованістю вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 здійснили реконструкцію належного їм будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення старих будівель та шляхом будівництва нових багатоквартирних будинків.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 участі у розгляді справи не приймали, подавали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.(т.1а.с.59,60, т.4 а.с.66)

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_18 і сам ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що вищевказані особи не приймали участі у будівництві нового будинку по АДРЕСА_2, що саме ОСОБА_5 є справжнім забудовником нової будівлі, а тому має відповідні права на спірний будинок.

ОСОБА_19 в процесі розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав та пояснив, що він керував процесом будівництва нового будинку АДРЕСА_1 літери «А», «Б» та «В»; кошти на будівництво будинку надавались чоловіком ОСОБА_2 - ОСОБА_20, а також частково ОСОБА_5; про особисті домовленості між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 йому не відомо, що ОСОБА_5 навмисно підробив договори про взаємні обов'язки, які були укладені з громадянами; особисто він коштів від громадян не брав, а лише керував процесом будівництва будинку, як головний інженер. В останні судові засідання ОСОБА_19 не з'являвся.

Представник Одеської міської Ради вважає, що позовні вимоги сторін не підлягають задоволенню, оскільки будинок АДРЕСА_1 літери «А», «Б» та «В» є самочинно збудованим об'єктом, без відповідних дозволів органів місцевого самоврядування, а тому у сторін не виникає право власності на нього.

Представник прокуратури Малиновського району м. Одеси, інтереси якої представляв прокурор прокуратури Суворовського району м. Одеси, вважала, що позовні вимоги сторін не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими.

Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області участі у розгляді справи не приймав.

Третя особа: ОСОБА_8 в процесі розгляду справ не заперечував проти задоволення позовних вимог, за умови врахування його прав на виділені йому приміщення.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виділ в натурі 1/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 858,8 кв. м., розташованій на земельній ділянці 391,6 кв. м., а також про визнання за ОСОБА_2 право власності на п'ятиповерховий житловий будинок АДРЕСА_4, загальною площею 858,8 кв. м., розташований на земельній ділянці 391,6 кв. м., в порядку виділу в натурі частки з майна - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у розмірі 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, про визнання за ОСОБА_4 право власності на п'ятиповерховий житловий будинок індивідуального житлового фонду під АДРЕСА_3, загальною площею 1057,90 кв. м., що розташований на земельній ділянці площею 277,52 кв. м. в порядку виділу в натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про виділ в натурі частки у розмірі 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, про визнання права власності на чотирьохповерховий будинок, загальною площею 878,8 кв. м., що розташований на земельній ділянці площею 225,17 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок, про надання права на введення в експлуатацію - задоволено частково.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок - залишено без задоволення.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5, як за забудовником, право на подачу заяви до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок, про надання права на введення в експлуатацію - залишено без задоволення, як подані до неналежного відповідача.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована АДРЕСА_5, іпн. НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_6, іпн. НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_7, іпн. НОМЕР_3) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_8, іпн. НОМЕР_4) державне мито у розмірі 1700 гривень, витрати за проведення експертизи 2000 гривень, а всього суму у розмірі 3700 гривень, у рівних частках по 1233 гривні 33 копійки, з кожного. (т.11 а.с.32-49)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_9, що діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду від 30.10.2015 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_5, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. (т.11 а.с.52-55)

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскарженій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що колишній будинок по АДРЕСА_1, який належав на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, знесений, а тому їх право власності припинилося і останні втратили право користування земельною ділянкою, на якій він був розташований, що на місці старого будинку був самочинно збудований новий багатоквартирний будинок, що його фактичним забудовником є ОСОБА_5, що неможливо визнати за останнім право власності на самочинно збудований будинок, але можливо за наданими доказами визнати за ОСОБА_5 право власності на будівельні матеріали, які були використані під час будівництва, та можна визнати за ним право на подачу до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області заяви про введення в експлуатацію.

Однак з такими висновками суду в межах оскарження погодитись неможливо.

За вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Із матеріалів справи вбачається, що 11.08.2006р. між ОСОБА_5 та власником вказаного будинку ОСОБА_10 було укладено угоду про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, у якості завдатку їй передано 45450 грн. ( екв. 9000 дол. США). (т.1а.с.81) За розписками 14.08.2006р. через представника агенції нерухомості в рахунок авансу ОСОБА_5 їй передано 7000 дол. США, а 04.09.2006р. через ОСОБА_11 було передано 5000 дол. США.(т.1а.с.82-83)

А між тим, 30 вересня 2006р. за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу власник ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_2 ( а не ОСОБА_5) купила домоволодіння АДРЕСА_1, яке в цілому складалось з двох житлових будівель, позначених в технічному плані літерами „А", „Ж", загальною площею 41,2 кв. м. та з надвірних споруд:. „Б", „И", „Е"- сараї, вбиральня літ. „Д", погріб літ. „М", альтанка літ. „П", „Р"- гараж, огородження № 1-5, вимощення -1, розташовані на земельній ділянці площею 888 кв. м. (т.1., а. с. 9-10) Право власності ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 належним чином зареєстровано Комунальним підприємством (далі КП) „ОМБТІ та РОН" 02.11.2006р. (т1. а.с.11) 11 квітня 2007 року ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором продала ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в рівних частках кожному, 2/3 частини вищевказаного домоволодіння з надвірними спорудами під АДРЕСА_1, розташовані на земельній ділянці площею 888 кв. м. Право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за кожним, на 1/3 частину в наступному було належно зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН" 11.05.2007р. (т.1 а. с. 6-7, т.1, а. с. 14, т.7., а. с. 98, т.2 а.с.15) Зазначені договори недійсними або удаваними у судовому порядку не визнані та є чинними. Земельна ділянка попереднім власникам (площею 910 кв.м) належала на законних підставах, зокрема на підставі рішення виконкому Одеської міської ради № 356 від 24 травня 1957р. (т.7 а.с.52), та у зв'язку з відчуженням нерухомості перейшла у користування відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

За ст. 377 ч.2 ЦК України ( редакції на момент переходу права власності), якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У відповідності з ч. 1 ст. 182 ЦК України (станом на 14 червня 2007р.) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За ст.ст. 346 ч.1п.4, 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Сторони визнали, що за заявою співвласників право власності на старий будинок та нежитлові споруди не припинялось, і позовні вимоги до них про припинення права власності ніким не заявлялись. А відтак, колишня садиба значиться зареєстрованою за ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, внаслідок чого достатніх підстав вважати, що право власності відповідачів на нерухоме майно припинено, що спірний самочинно збудований багатоквартирний будинок було зведено на вільній земельній ділянці, і що земельна ділянка не належала співвласникам ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 колегія суддів не вбачає. Висновки суду в цій частині є помилковими, оскільки суперечать правилам ст. 349 ЦК України.

Дійсно, як вбачається із матеріалів справи, за замовленням позивача ОСОБА_5 у січні 2007 року для обґрунтування робочого проекту будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 спеціалістами проектно-пошукового приватного підприємства «Геолбуд» були виконані інженерно-геологічні дослідження на площадці проектованого будівництва. (т.1а.с.181-198) Разом з тим, наявність дозволів, затвердженого проекту будівництва багатоквартирного будинку із матеріалів справи не вбачається, і такі докази суду сторонами не надані. Відповідно до листа ІДАБК в Одеській області від 20.01.2014р. № 05/1-619 інформація щодо введення в експлуатацію об'єкта нерухомості по АДРЕСА_2 в інспекції відсутня. (т.8. а.с. 36)

Встановлено, що саме в 2007-2008р.р. на місці старої садиби самочинно, без належного дозволу та належно затвердженого проекту на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети було збудовано спірний багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи площа земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок, складає 0,1105га, при цьому площа забудови складає 668,3 кв. м., загальна площа квартир 2779,9 кв. м., всього жилих квартир - 59. Будівництво 4-х та 5-ти поверхового жилого будинку велось в 2007-2008 рр. Вищевказаний жилий будинок з підвалом, що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, площею 0,1105га, відповідає санітарно-технічним, протипожежним вимогам, та є придатним для подальшої експлуатації в якості жилого будинку для цілорічного проживання. Будинок № 25 (літ. «А», «Б», «В») є єдиним багатоквартирним будинком, враховуючи секції «А», «Б», та «В». При цьому секції «А», «Б», «В» не є самостійними багатоквартирними будинками. Виділити в натурі 1/3 частку будинку АДРЕСА_2 шляхом виділу кожної секції літ. («А», «Б» та «В») у самостійні домоволодіння є неможливим. (т.9, а.с. 60-83).

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації . Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За правилами ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (Про правовий режим самочинного будівництва)»(п.6) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

Враховуючи вищенаведене та встановлення судом факту самочинного будівництва (за ознаками відсутності дозволу, проекту та факту надання ОСОБА_5 для будівництва земельної ділянки площею 0,1105 га), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що законні підстави для визнання за ОСОБА_5 права власності на спірний багатоквартирний будинок відсутні.

Сторони визнали, що у спірному багатоквартирному будинку мешкає 59 сімей, які вселились до будинку на підставі укладених ними (в період з травня 2007р. по 2008р.) з ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_4 договорів про взаємні зобов'язання, за якими ними були сплачені кошти за придбані квартири. (т. 3 а.с.39-116, т.5 а.с.93-169) Такий же договір про взаємні зобов'язання був укладений також між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( які діяли як СПД) 06 березня 2007 року стосовно квартир №№ 12,15,23, 24, 31,39, 40, 43,47, 48.(т.7 а.с.167)

Із листа на ім'я прокурора спрямованого в прокуратуру від імені ОСОБА_5 вбачається, що ним були залучені грошові кошти інвесторів, які він направляв на виконання зобов'язань по будівництву житлового комплексу по АДРЕСА_1. ( т.2а.с.95-97) Із копії постанови про закриття кримінальної справи від 10.01.2013р., в якій наводяться свідчення свідків, у тому числі позивача ОСОБА_5, вбачається, що на будівництво спірного будинку були використані також грошові кошти інвесторів, і що після введення будинку в експлуатацію право власності на квартири повинно бути оформлене на інвесторів. (т.8 а.с.8) За змістом наявної у справі позовної заяви поданої ОСОБА_5 до суду про стягнення грошових коштів, ним стверджувалось, що на будівництво багатоквартирного будинку ним було витрачено 448 тис. дол. США, що будинок вже повністю побудований, що в ньому мешкають люди, які придбали квартири, а відповідачі відмовляються передати йому у власність певну кількість квартир, яка відповідає сумі, яку він витратив на будівництво. (т.2 а.с.103-106) В первісній зустрічній позовній заяві ОСОБА_5 зазначав, що на будівництво спірного багатоквартирного будинку з громадянами були укладені договори про взаємні зобов'язання на загальну суму 1748022 дол. США ( ОСОБА_6 - 1598406 дол. США, ОСОБА_2- 38616 дол. США, ОСОБА_4 - 111000 дол. США), і крім того ним було витрачено на будівництво 29686,99 грн. та 571975дол. США.(т.2а.с.124) За письмовими поясненнями представника позивача від 05 травня 2015 року будівництвом спірного багатоквартирного будинку безпосередньо займався ОСОБА_6, для будівництва залучались грошові кошти інвесторів, за якими після прийняття будинку в експлуатацію повинного бути оформлене право власності. (т.10 а.с.36) З приводу порушення своїх майнових прав мешканці спірного будинку звертались з заявами до прокурора, до вищих посадових осіб держави та до інспекції ДАБК.(т.5 а.с.258-328)

Відтак, визнавши за ОСОБА_5 право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, суд тим самим вирішив питання про права та обов'язки вищезгаданих інвесторів - мешканців будинку, за рахунок коштів яких також здійснювалось будівництво і було придбано будівельні матеріали, та які участі у розгляді справи не приймали, і свого відношення до позову не висловили. Та водночас слушними є доводи представника ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_5 позовні вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали не заявляв, і суд це питання достеменно не досліджував.

За ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» ( в редакції, що діяла в 2007р.) забудовник (тепер замовник) - особа, яка відповідно до закону отримала право власності або користування земельною ділянкою для містобудівних потреб та виконує передбачені законодавством дії, необхідні для здійснення будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об'єкта містобудування.

За чинною на момент закінчення будівництва редакцією ст. 18 ч.3, ст. 22ч.1 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992р. № 2780-ХІІ закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється; забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

За змістом чинної на момент ухвалення рішення редакції ст. 26 ч.1,4,5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва; право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації; проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок… у тому числі прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів…

За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (Про правовий режим самочинного будівництва)» (п.8) право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав; власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством; право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах..

Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовано об'єкт самочинного будівництва по АДРЕСА_1, площею 0,1105га, ОСОБА_5 не надавалась, останній не є ані її власником, ані користувачем. А тому у суду першої інстанції не було законних підстав визнавати за ОСОБА_5, як за забудовником, право на введення спірного багатоквартирного житлового будинку в експлуатацію.

Висновки суду про те, що ОСОБА_5, як фактичний забудовник, має право подати заяву до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про введення в експлуатацію самочинно збудованого багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 є помилковими.

Окрім того, колегія суддів зауважує про суттєве порушення судом норм процесуального права. Вирішуючи питання про права забудовника суду слід було зважати на наявність інтересів інших осіб, зокрема мешканців 59 квартир спірного будинку, які задля набуття в майбутньому права власності на квартири в спірному багатоквартирному будинку здійснювали передачу грошових коштів ОСОБА_20, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (у загальному розмірі 1748022 дол. США), оскільки вирішення спору без їх участі може суттєво вплинути на їх статус ( на обсяг прав та обов'язків) щодо квартир у спірному будинку. Вказані особи, які також вкладали кошти в будівництво, не були притягнуті судом до участі у розгляді справи у суді першої інстанції, і такий недолік не може бути усунений на стадії апеляційного провадження.

Відтак, за вищенаведених обставин позовні вимоги ОСОБА_5 в межах заявлених позовних вимог у суді першої інстанції, на теперішній час задоволенню не підлягають.

За таких обставин, апеляційну скаргу на рішення суду в частині позову ОСОБА_5 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303,307,309, 313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9, що діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2015 року в частині позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання права власності на знов створений багатоквартирний житловий будинок, про надання права на введення в експлуатацію скасувати і у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк