Провадження № 22-ц/773/187/16 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5, про визнання права власності не нерухоме майно за набувальною давністю, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності не нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, яка померла 24 січня 2015 року - частину квартири №59, яка знаходиться в м.Луцьку по вул.Львівській,61б, загальною площею 27,2кв.м., житловою площею 17,10кв.м. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають матеріалам справи, суд неправильно розтлумачив та застосував норми матеріального і процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності не нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити, а в зустрічному позові ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

ОСОБА_7 першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на праві власності належала частина квартири спільного заселення №59 в будинку № 61б по вул.Львівській в м.Луцьку, загальною площею 27,2кв.м, житловою площею 17,1кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності №175-р, виданим Відділом по приватизації житлового фонду виконкому Луцької міської Ради 21.12.1995року Інша частина квартири спільного заселення № 59 в будинку № 61б по вул.Львівській в м.Луцьку, належала на праві власності ОСОБА_8, яку він 31.07.2013 року подарував ОСОБА_5

15.05.1998 року ОСОБА_7 одружилась з ОСОБА_9, змінила прізвище на «Бусигіна».

06.02.1996 року ОСОБА_7 склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 (ОСОБА_1) О.Ю. 17.07.2006 року ОСОБА_6 склала новий заповіт, яким заповіла все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де в воно не знаходилося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом, ОСОБА_3

24 січня 2015 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та частину квартири спільного заселення №59 по вул.Львівській,61б в м.Луцьку.

ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 і 13.02.2015 року прийняв спадщину після її смерті, шляхом подання до Першої Луцької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном, яке має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив обставини справи і дав належну оцінку зібраним доказам. Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що до обовязкових вимог набуття права власності на майно за набувальною давністю відноситься добросовісне заволодіння майном, відкритість та безперервність у його володінні.

В даному випадку володіння квартирою добросовісним визнано бути не може, оскільки ОСОБА_1 знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну частину квартири, так як їй було достовірно відомо, що власником даного нерухомого майна є ОСОБА_6 ОСОБА_6 від належної їй частини квартири не відмовлялася, розпоряджалась нею - у 2006 році склала заповіт щодо всього свого майна, право власності на частину квартири не втрачала і не відчужувала. Позивач ОСОБА_1 користувалась спірною частиною квартири, була зареєстрована у ній з дозволу власника ОСОБА_6

Частина квартири спільного заселення №59 по вул.Львівській,61б в м.Луцьку знаходилась у володінні власника ОСОБА_6 та ніколи не вибувала з її володіння, правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на неї за набувальною давністю немає.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У ст.1254 ЦК України зазначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

ОСОБА_7 встановлено, що 26.08.2015 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності за заповітом на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2. Постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори від 07.09.2015 року відмовлено у видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 було відмовлено у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлої ОСОБА_6 на частину квартири.

Суд прийшов до правильного висновку, що право на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_6 має відповідач ОСОБА_3 і задовольнив зустрічний позов в частині визнання за ним права власності на частину квартири АДРЕСА_4, загальною площею 27,2 кв.м, житловою площею 17,10 кв.м.

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм законодавства і правильність висновків суду не спростовують. Рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді