У х в а л а

іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4, заінтересована особа - Департамент соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, про оголошення фізичної особи померлою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із заявою про оголошення свого чоловіка, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим.

На обґрунтування заяви зазначила, що 23 липня 2005 року між нею та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають трьох малолітніх синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4

13 квітня 2015 року РНБО України було прийнято рішення про початок антитерористичної операції. Місто Стаханов Луганської області опинився на території тимчасово не підконтрольній Україні. 17 вересня 2014 року, близько 9 год. 30 хв., невстановлені озброєні люди, вдягнені у камуфльований одяг, знаходячись на території ТОВ «Хлібоприймального підприємства» м. Стаханова, незаконно позбавили волі її чоловіка ОСОБА_5 З цього дня, відомості про його місцезнаходження, стан здоров'я та будь-яка інша інформація відсутні. Сєвєродонецьким МВ ГУМВС України у Луганській області 26 вересня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за №0003300 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України про незаконне позбавлення волі ОСОБА_5 Почато досудове розслідування.

Враховуючи той факт, що МВС України факт незаконного позбавлення волі ОСОБА_5 кваліфіковано як злочин, вважає встановленим наявність обставин, що загрожували смертю її чоловікові. З початку досудового розслідування і до дня звернення до суду пройшло більше 6-ти місяців. Визнання ОСОБА_5 померлим їй необхідно для звернення до Департаменту соціального захисту населення для призначення відповідних допомог на утримання малолітніх дітей. Просить визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року заяву задоволено, оголошено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1, померлим.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 15 червня 2016 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 вересня 2015 року скасовано, у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що

описані заявницею у заяві події та обставини зникнення ОСОБА_5 не можуть бути кваліфіковані як такі, що дають підстави для застосування положень ст. 46 ЦК, не дають таких підстав і посилання заявниці на матеріали попереднього слідства по кримінальній справі, адже порушена вона з приводу протиправного позбавлення волі а не життя, немає достовірних відомостей про те, що ОСОБА_5 пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю, тоді як стаття 60 ЦПК передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З моменту його зникнення безвісті ще не минуло трьох років, а обставини його зникнення не можуть бути розціненими як такі що безсумнівно загрожували йому смертю або давали підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку.

Крім того правильним є висновок суду апеляційної інстанції, що судом першої інстанції не встановив кола близьких осіб ОСОБА_5, чим порушено норми процесуального права щодо ухвалення рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Мати ОСОБА_5 - ОСОБА_9, його батько ОСОБА_10 та брат ОСОБА_11 заперечують проти оголошення ОСОБА_5 померлим, вказують на те, що проведення антитерористичної операції триває і досі немає достовірних відомостей для застосування ст. 46 ЦК, повідомляють суд про відому їм інформацію, що дає їм певні підстави сподіватись на те, що ОСОБА_5 перебуває у полоні і ще є живим.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 15 червня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак