АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.

при секретарі: П`ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Науково-дослідного економічного інституту в особі заступника голови комісії з реорганізації Науково-дослідного економічного Інституту Манжелій Алли Володимирівни

на судовий наказ, виданий Печерським районним судом м. Києва 12 січня 2016 року про стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

12.01.2016 р. Печерським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 27 079, 51 грн.

У квітні 2016 року Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в особі голови комісії з реорганізації інституту Клименко Ю.Л. звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу, яка ухвалою від 21.07.2016 р. була залишена без задоволення.

В поданій заступником голови комісії з реорганізації Науково-дослідного економічного інституту Манжелій А.В. апеляційній скарзі ставиться питання про скасування судового наказу, який був виданий Печерським районним судом м. Києва 12.01.2016 р. Вважає судовий наказ незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що на сьогодні між боржником та стягувачем за судовим наказом існує спір про право, боржник надав суду першої інстанції докази неправомірного нарахування ОСОБА_2 заробітної плати, однак вони не були враховані при розгляді заяви про скасування судового наказу.

До суду апеляційної інстанції стягувач за судовим наказом ОСОБА_2 не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Представник боржника ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути виданий у разі коли заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

За змістом ст. 98, п. 2 ч. 3 ст. 100, статті 103 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника. На такі документи поширюються вимоги статей 58 і 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Згідно ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до зазначеної норми закону та п. 2 ч. 8 ст. ст. 105-1 ЦПК України наявність спору про право є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року визначено, що судом при розгляді заяв у порядку наказного провадження мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року, не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Науково-дослідний економічний інститут Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в особі заступника голови комісії з реорганізації Інституту Манжелій А.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій зазначав, що безпідставність нарахування ОСОБА_2 заробітної плати встановлена проведеним Міністерством економічного розвитку і торгівлі України аудитом. Відповідно до висновків аудиторського звіту про результати проведення позапланового внутрішнього аудиту ефективності діяльності Науково-дослідного економічного інституту від 18.03.2016 р., у 2014-2015 рр. утворилася заборгованість по заробітній платі, яка не є бюджетною заборгованістю, так як утворена шляхом взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України, а відтак вказані зобов'язання з оплати заробітної плати відповідно до ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Вказаний аудиторський висновок на сьогодні є чинним, стягувачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він в установленому порядку визнаний незаконним.

Таким чином, боржник за судовим наказом оспорює право ОСОБА_2 на отримання заробітної плати, окрім того, він вважає, що судовий наказ був виданий судом першої інстанції на підставі неналежних доказів, зокрема довідки головного бухгалтеру Інституту Верещагіної В.А., яка була оформлена з порушенням вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 р. № 88.

Ураховуючи наведене, вищевикладені обставини мають бути з'ясовані в судовому засіданні в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на судовий наказ апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування судового наказу та роз'яснити, що заявлені стягувачем вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

А відтак, колегія суддів надходить до висновку, що судовий наказ підлягає скасуванню з роз'ясненням заявнику права на звернення до суду в позовному провадженні.

Керуючись ст. 100, 105-1, 303-305, 307, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Науково-дослідного економічного інституту в особі заступника голови комісії з реорганізації Науково-дослідного економічного Інституту Манжелій АллиВолодимирівни - задовольнити.

Судовий наказ Печерського районного суду м. Києва від 12 січня 2016 року про стягнення з Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на користь ОСОБА_2 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 27 079, 51 грн. - скасувати.

Роз'яснити ОСОБА_2, що заявлені нею вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/635/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12731/2016

Головуючий у суді першої інстанції:Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.