У Х В А Л А

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт», ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_3, Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Перший ВДВС Луцького МУЮ), Публічного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» (далі - ПАТ «Миронівський хлібопродукт»), ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, у якому просило зняти арешт із автомобіля марки «Iveco4912», 1999 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, що на праві власності належить ОСОБА_3, який було накладено постановою Першого ВДВС Луцького МУЮ від 04 грудня 2014 року.

Посилалось на те, що обтяження вказаного майна відповідно до договору застави транспортного засобу від 11 вересня 2013 року № VOE0LOK04164/DZ2 у нього виникло раніше ніж обтяження, накладені вказаним процесуальним рішенням, а тому позивач має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок майна, яке знаходиться у заставі. Крім того, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувача, який не є заставодержателем.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просять скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача коштів на виконанні не перебуває, то права та інтереси стягувача накладеним арештом на заставне майно іншими обтяжувачами не порушується і позивач не позбавлений можливості в разі примусового звернення отримати відшкодування в першу чергу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позивач не виконав вимогу ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо повідомлення інших обтяжувачів про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання та реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, то заявлені позивачем вимоги про звільнення заставного майна з-під арешту є передчасними.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 11 вересня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VOE0LOK04164, згідно з умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із загальним лімітом в розмірі 211 102 грн.

Цього ж дня із метою забезпечення виконання вказаного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу № VOE0LOK04164/DZ2, згідно з умовами якого банку було передано в заставу автомобіль марки «Iveco 4912», 1999 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2, що на праві власності належить ОСОБА_3

У той же час постановою Першого ВДВС Луцького МУЮ від 04 грудня 2014 року в процесі примусового виконання наказу № 903/369/14-1, виданого 02 червня 2014 року, про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» 1 875 587 грн 46 коп. заборгованості, накладено арешт на все майно боржника, у тому числі і на спірний автомобіль, в межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах зазначеної суми.

За змістом ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу» (далі - Закон № 2654-XII) в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 16 Закону № 2654-XII право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Відповідно до ст. 14 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет перед незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Із матеріалів справи вбачається, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» право застави виникло з 11 вересня 2013 року, разом із тим арешт та заборона відчуження спірного майна було накладено пізніше - 04 грудня 2014 року.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на користь стягувача, який не є заставодержателеми, були ухвалені судові рішення раніше, ніж у позивача виникло право застави, а також відсутні докази того, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника перед заставодержателем.

Крім того, державний виконавець не виконав вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює особливість звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд на зазначене уваги не звернув; не перевірив наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», та з урахуванням встановлених обставин не з'ясував, чи не порушується накладенням арешту та заборони відчуження предмета обтяження переважне право банку перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження та чи не є це перепоною для реалізації останнім предмета застави відповідно до ст. 20 Закону № 2654-XII та умов договору застави транспортного засобу.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович