РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/67/15-ц

05 травня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

скретар судового засідання ОСОБА_1

за участю відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_2 адовката ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ОСОБА_6 «СК «Брокбізнес») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2011 року між ним та ТОВ «Троянда» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля Iveco Daily, державний номерний знак НОМЕР_1. 31 липня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю зазначеного автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, який постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2012 року був визнаний винним у ДТП. 7 лютого 2013 року товариством було здійснено виплату страхувальнику страхового відшкодування у розмірі 70 939, 09 грн. Враховуючи те, що згідно страхового полісу ліміт відповідальності відповідача становив 50000 грн., то позивач просить стягнути з відповідача на їх користь різницю страхового відшкодування у розмірі 20939,09 грн. у порядку регресу.

22.03.2016 року ухвалою суду за заявою позивача до справи в якості співвідповідач було залучено фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (далі -ФОП ОСОБА_3В.).

Згідно заяви представника позивача ОСОБА_6 «СК «Брокбізнес» ОСОБА_8 від 17.03.2016 року позивач просить стягнути з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 20939 грн. 09 коп. та судові витрати по сплаті судового збору (т.1 а.с.235).

Представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справ справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 повністю заперечували проти позовних вимог позивача посилаючись на обставини викладені у письмових заперечення (т.1 а.с.174-175), просили суд відмовити у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_6 «СК «Брокбізнес».

Відповідач ФОП ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 заперечували стосовно позовних вимог позивача посилаючись на обставини викладені у письмових поясненнях (т.1 а.с.199-200, 208-209) та запереченнях на позов (т.2 а.с.4-6), просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позову.

Суд заслухавши пояснення відповідачів та їх представників, зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона, згідно ст.10 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов'язок доказування передбачений також і ст.60 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлено, що 13 жовтня 2011 року між ОСОБА_6 «СК «Брокбізнес» та ТОВ «Троянда» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля Iveco Daily, державний номерний знак НОМЕР_1.

31 липня 2012 року сталася ДТП за участю автомобіля Iveco Daily, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля НОМЕР_2, застрахованого в ОСОБА_6 «СК «Провідна» під керуванням ОСОБА_2, який постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 28 вересня 2012 року був визнаний винним у ДТП.

7 лютого 2013 року ОСОБА_6 «СК «Брокбізнес» було здійснено виплату страхувальнику ТОВ «Троянда» страхове відшкодування у розмірі 70 939,09 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1059 від 07.02.2013 року (т.1 а.с.62).

Із полісу №АВ/2665626 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вбачається, що страхувальником автомобіля Renault Premium, державний номерний знак НОМЕР_3 є відповідач ФОП ОСОБА_3 (т. 1 а.с.19). Згідно вказаного полісу, ліміт відповідальності ОСОБА_6 «СК «Провідна» за шкоду завдану майну потерпілого становить 50000 грн.

Встановлено, що по страховому випадку, який відбувся 31 липня 2012 року ОСОБА_6 «СК «Провідна» в межах ліміту встановленого у полісі №АВ/2665626 відшкодувала позивачу 50000 грн. Таким чином позивачу завдано матеріального збитку на суму 20939,09 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пленум Верховного суду України у Постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 N 6 (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того, при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 2, 3 п. 4 Постанови).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим роботодавцем в регресному порядку.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-108цс13.

Як вбачається з досліджених судом трудового договору між працівником і фізичною особою від 01 грудня 2008 року (т.1 а.с.176), журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці (т.1 а.с.212-214), копії трудової книжки ОСОБА_2 (т.1 а.с.222-223), відомостей нарахування заробітної плати за липень-серпнь 2012 року (т.1 а.с.224-227), відповідач ОСОБА_2 на момент ДТП керував автомобіля Renault Premium, державний номерний знак НОМЕР_3, під час виконання своїх трудових обов'язків, оскільки працює в водієм у ФОП ОСОБА_9 з 01 грудня 2008 року та по теперішній час відповідно до довідки від 07 березня 2016 року №2 (а.с. 74).

Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_2, який на відповідній правовій підставі керував автомобіля Renault Premium, державний номерний знак НОМЕР_3, що належить роботодавцю ФОП ОСОБА_3, повинна відшкодовуватись останнім.

Беручи до уваги те вищенаведене, суд доходить висновку, що позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми страхового відшкодування не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що відповідачем ФОП ОСОБА_3 визнано, що ОСОБА_2 на момент ДТП перебував з ним у трудових відносинах, позовні вимоги позивача щодо стягнення суми страхового відшкодування із відповідача ФОП ОСОБА_3 визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Твердження сторони відповідача ФОП ОСОБА_3 з приводу того, що ОСОБА_2 в момент ДТП керував сідельним автопоїздом, а тому ліміт відповідальності ОСОБА_6 «СК «Провідна» за сумою двох полісів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме полісу № АВ/2665631(т.1 а.с.202) та полісу №АВ/2665626 (т.1 а.с.202), складає 100000 грн., що повністю покриває завдані під час ДТП збитки, суд вважає помилковими. Так, згідно із абз.2 ч.3 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у зєднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування з застосуванням жорстокого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач небезпечний, регламентна виплата здійснюється МТСБУ».

Таким чином, оскільки в незалежності від того, в складі якого транспортного составу (сідельного автопоїзду або автопоїзду) перебували сідельний тягач Renault Premium, державний номерний знак НОМЕР_3, та напівпричіп Vanhool, державний номерний знак НОМЕР_4, обовязок щодо сплати страхового відшкодування у ОСОБА_6 «СК «Провідна» виник тільки щодо тягача по полісу №АВ/2665626 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Доводи відповідача ФОП ОСОБА_3 щодо застосування строку позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки ухвалою суду позивачу було поновлено строк звернення до суду з вимогою до ФОП ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_6 «СК «Брокбізнес».

Відповідно до ст.88 ЦПК України, сторони на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати понесені останнім на оплату судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 979, 1172, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 3, 10, 11, 50, 57, 58, 60, 61, 63, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" суму страхового відшкодування у розмірі 20939 (двадцять тисяч дев'ятсот тридцять дев'ять) гривень 09 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" судові витрати понесені останнім на оплату судового збору 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_10