Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Попрас В.О.,

при секретарях - Томіної І.В., Мельник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_1» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся до суду з позовною заявою, яку в ході судового розгляду справи уточнив та просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №194 від 18.05.2007 р., що станом на 19.04.2016 р. становить 1764033,10 грн. звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_2 предмет іпотеки: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5, шляхом визнання права власності за ПАТ «ВіЕйБі Банк». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.05.2007 р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_5 (Позичальник) укладено кредитний договір №194, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав Позичальнику грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США, з розрахунку 13,0 % річних за весь час користування кредитними коштами на строк до 18.05.2019 р. ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором виконав. Позичальник ОСОБА_5 умови кредитного договору №194 належним чином не виконував, станом на 19.04.2016 р. за ним виникла заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 1668900,10 грн., яких: кредит - 53 469,04 доларів США, відсотки - 12 017,15 доларів США, штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 95133,00 грн. В забезпечення виконання зобовязання Позичальником, між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2 18.05.2007 р. було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5, які належать відповідачу ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу. Тому позивач просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №194 від 18.05.2007 р., що становить на 19.04.2016 р. 1764033,10 грн., звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_2 предмет іпотеки: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5, шляхом визнання права власності за ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Третя особа ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою про визнання іпотечного договору недійсним, яка прийнята судом до спільного розгляду зі справою, що розглядається. В позові ОСОБА_3 зазначає, що з 25.05.1991 р. вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2. Нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5, були придбані ОСОБА_2 під час шлюбу, тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2, тому цим майном чоловік міг розпорядитись тільки за взаємно згодою подружжя. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Про те, що 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрований за номером 1085, ОСОБА_3 дізналась напередодні подачі позову, після того як їй про це розповів чоловік. Оскільки іпотечний договір чоловік уклав без її згоди, ОСОБА_3 просить визнати недійсним укладений 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2 Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрований за номером 1085.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити, посилаючись на те, що вона надавала згоду чоловіку на укладання Іпотечного договору.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» заперечував, вважав позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» необґрунтованими, тому в задоволені позову просив відмовити. Позов ОСОБА_3 підтримав та просив його задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав та просив позов ОСОБА_3 задовольнити, в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позови ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

18 травня 2007 року між ВАТ Всеукраїнський ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (Позичальник) був укладений кредитний договір №194, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США з розрахунку 13,0 % річних за весь час користування кредитом терміном до 18 травня 2014 року ( т.1 а.с.10-14).

В забезпечення виконання зобовязання позичальником ОСОБА_5, 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрований за номером 1085. Предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5, які належать відповідачу ОСОБА_2 (т.1 а.с.23-26).

Згідно проведених позивачем розрахунків станом на 19.04.2016 р. заборгованість ОСОБА_5 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №194 складає 1668900,10 грн., яких: кредит - 53469,04 доларів США, відсотки - 12 017,15 доларів США, штраф за несвоєчасне погашення боргу - 95133,00 грн. (т.1 а.с.157-158).

Оскільки ОСОБА_5 умови кредитного договору належним чином не виконував, за ним виникла заборгованість, позивач в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №194 від 18.05.2007 р., що на 19.04.2016 р. становить 1764033,10 грн., просить звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_2 предмет іпотеки: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5, шляхом визнання права власності за ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з п.4.1.5. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобовязання воно не буде виконано. Позивач посилається на п.п.7.2., 7.3. Іпотечного договору, якими встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки змінюється за вибором Іпотекодержателя на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання по Кредитному договору в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умовами договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Також позивач зазначає, що відповідно до п.7.4. сторони домовились про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, в позасудовому порядку, на підставі цього договору, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Проте, позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк», з якими він звернувся до суду, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

Пунктом 7.2. Іпотечного договору, укладеного 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2, встановлено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: 1) рішення суду; 2) виконавчого напису нотаріуса; 3) переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору; 4) продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору.

Таким чином, умовами укладеного 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2 Іпотечного договору передбачалось звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, проте, не зазначалось яким шляхом стягнення здійснюється.

Умовами укладеного сторонами Іпотечного договору від 18.05.2007 р., а саме пунктом 7.4 було встановлено, що сторони договору домовилися про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, на підставі цього Договору, шляхом: п.7.4.1. Переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя; п.7.4.2 Шляхом продажу Іпотекодержателем Предмета іпотеки.

Таким чином, умовами вищезазначеного Іпотечного договору передбачався позасудовий порядок переходу до Іпотекодежателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки на підставі рішення суду умовами вищезазначеного Іпотечного договору від 18.05.2007 р. не передбачалось.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Іпотечним договором, укладеним 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2, а саме пунктом 7.4.1, передбачалось, що у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки Іпотекодавець підписанням цього договору підтверджує свою згоду на передачу у власність Іпотекодержателю Предмета іпотеки та засвідчує, що він надає згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя у випадку виникнення у Іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору, Кредитного договору та вимог чинного законодавства України. Цей Договір та письмове рішення Іпотекодержателя про придбання Предмета іпотеки у власність мають силу правовставнолюючих документів та надають право Іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, сторони Іпотечного договору домовилися про те, що Іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно в позасудовому порядку на підставі цього Договору шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання згідно з застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» про звернення стягнення на предмет шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 18.05.2007 р., що відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові по справі №6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, яка згідно зі ст.3607 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Крім того, положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Пунктом 7.4.1 Іпотечного договору, укладеного 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2, передбачалось, що у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки Предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого обирає Іпотекодержатель для здійснення такої оцінки.

Проте, позивач, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, не вказав вартість предмета іпотеки, що позбавляє суд при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна.

Крім того, в заяві про уточнення позовних вимог від 03.06.2016 р., яка надійшла до суду 10.06.206 р., позивач зазначає, що станом на 19.04.2016 р. за ОСОБА_5 виникла заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 1668900,10 грн., яких: кредит - 53 469,04 доларів США, відсотки - 12 017,15 доларів США, штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 95133,00 грн., але просить звернути стягнення на Предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №194 від 18.05.2007 р., що станом на 19.04.2016 р. становить 1764033,10 грн. (т.1 а.с.157).

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач, вказавши загальний розмір заборгованості, що підлягає сплаті Іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не навів ціну предмета іпотеки та не надав доказів, підтверджуючих вартість Предмета іпотеки.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» суд приходить до висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, якою встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 27.05.2015 р. по справі №6-61цс15.

Приймаючи до уваги викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» про звернення стягнення на предмет в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №194 від 18.05.2007 р., що станом на 19.04.2016 р. становить 1764033,10 грн., шляхом визнання права власності за ПАТ «ВіЕйБі Банк» на предмет - іпотеки нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання Іпотечного договору від 18.05.2007 р. недійсним, виходячи з наступного.

25.05.1991 р. відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3

10.05.2007 р. відповідач ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу придбав у власність нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 7, 8, 11, 15, 18, 20, 25-27 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, буд.№5.

Таким чином, вищезазначені нежитлові приміщення були придбані ОСОБА_2 під час шлюбу, тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та цим майном подружжя могли розпорядитись тільки за їх взаємно згодою.

Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

18.05.2007 р. ОСОБА_3 подала нотаріально посвідчену заяву, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрований за номером 1081, якою надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на укладання договорів іпотеки нежитлових приміщень 1-го поверху №1-24 в літ.«А-6», загальною площею 254,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Червонопрапорна, №5 по його особистим зобовязанням та по зобовязанням третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 перед ВАТ «ВіЕйБі Банк» (т.1 а.с.233, 237).

18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрований за номером 1085.

Враховуючи, що третя особа ОСОБА_3 є співвласником іпотечного майна, надала згоду на укладання договорів іпотеки, вона є майновим поручителем і позивач за первісним позовом в даному випадку повинен звертатись до неї як до відповідача.

Враховуючи, що Іпотечний договір відповідач ОСОБА_2 уклав за згодою свої дружини - ОСОБА_3, відсутні підстави для визнання недійсним Іпотечного договору, укладеного 18.05.2007 р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрований за номером 1085, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88,130, 169, 174, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 328, 335, 376, 392, 512, 514, 525, 526 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ