Провадження № 22-ц/779/321/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2015 року визнано неподаною та повернуто позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору.

У апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність ухвали суду.

Апелянт зазначає, що судом не було враховано розяснень п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" про те, що до позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір". При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Це не виключає застосування до сторін спору положення статті 82 ЦПК щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Натомість, суд врахував розяснення, надані у листі Міністерства Юстиції України від 26.12.2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», в якому зазначено, що у разі існування неузгодженості між нормами права, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше.

Апелянт вважає, що такий висновок є помилковим, оскільки в п.2 Прикінцевих положень ЗУ «Про захист прав споживачів» зазначено, що до приведення у відповідність із цим Законом інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Просить ухвалу суду скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судове засідання не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідала вимогам ст.ст. 119,120 ЦПК, позивач не виправив зазначених в ухвалі суду від 17.11.2015 року недоліків, а саме, не сплатив судовий збір, а тому позовну заяву визнав неподаною та повернув.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору від 23.11.2009 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 листопада 2015 року вказана позовна заява була залишена без руху з підстав несплати судового збору та не подання доказів звільнення від його сплати.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Встановлено, що позивач заявив вимоги про визнання кредитно-заставного договору недійсним, посилаючись на те, що договір не містить всіх необхідних умов, які вимагаються законодавством про захист прав споживачів для договорів споживчого кредиту. Зокрема, договір містить умову про порядок внесення змін до договору і його розірвання лише в односторонньому порядку, не містить детального розпису загальної вартості кредиту, річної відсоткової ставки кредиту та сукупну вартість кредиту.

Крім того, перед укладенням договору банк не повідомив його у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуг з оформлення договору кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту.

Крім того, позивач вважав дискримінаційною умову договору про право банку на дострокове повернення всієї суми кредиту навіть за незначне порушення умов договору.

У п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" дано розяснення про те, що оскільки стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

А у п.п.5,6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" дано розяснення про те, що до позовної заяви має бути додано документ, що підтверджує сплату судового збору за ставками, встановленими Законом України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір". При цьому від сплати судового збору (пункт 17 статті 5 цього Закону), наприклад, за подання позовів, апеляційної/касаційної скарги у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, споживачі звільнені лише в разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів, наприклад за позовом банку про стягнення кредитної заборгованості, що відповідає змісту частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Це не виключає застосування до сторін спору положення статті 82 ЦПК щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

При пред'явленні позову про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави таким, що не підлягає виконанню, а також позову про визнання недійсним кредитного договору, договорів іпотеки, застави, поруки без застосування наслідків їх недійсності розмір судового збору обчислюється із ставок, встановлених законом за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, оскільки такі вимоги не є майновими та не підлягають грошовій оцінці. При цьому підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при пред'явленні позову споживачем.

При таких обставинах справи ухвалу суду слід скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 грудня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3