АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3600/16 Справа № 202/6741/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 червня 2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також, ОСОБА_3 зазначила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені і з лютого 2014 року вони з ОСОБА_2 проживають окремо. Крім того, спільного господарства не ведуть та подальше примирення не можливе. В позовній заяві ОСОБА_3 вказала, що діти проживають з нею, однак відповідач добровільно аліментів не сплачує та іншої допомоги не надає.

Враховуючи вищезазначене позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також, стягнути аліменти з ОСОБА_2 на її користь, на утримання дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу), щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17 серпня 2015 року і до досягнення дітей повноліття.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково: розірвано, укладений між нею та відповідачем шлюб та стягнуто з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Крім того, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн. та 487,20 грн. судового збору було стягнуто з відповідача на користь держави.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у стягненні аліментів на дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей тощо.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 21 червня 2003 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис - 404.

Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть з лютого 2014 року, порозуміння між подружжям відсутнє, а тому подальше примирення не можливе.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Діти подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Крім того, ОСОБА_3 зазначила, що відповідач від свого обов'язку по утриманню дітей ухиляється та добровільно будь-якої допомоги взагалі не надає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів, зменшуючи розмір з 1/2 на 1/3 від усіх доходів відповідача та встановлюючи стягнення з 10 вересня 2015 року, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 182, ч. 1 ст. 191 СК України та враховував всі обставини справи, які було встановлено в ході судового розгляду.

Серед доводів апеляційної скарги відповідач посилається на розгляд органами опіки та піклування, Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області питання щодо встановлення місця мешкання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів саме на користь ОСОБА_6

Однак, колегією суддів такі доводи не можуть бути прийняті до уваги, як підстава для скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 від усіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, оскільки питання щодо місця проживання дітей станом на сьогодні не вирішено і діти проживають разом з позивачем ОСОБА_3, а тому судом першої інстанції було вірно застосовано норми Сімейного кодексу України щодо обов'язків батьків по утриманню своїх дітей.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова