Номер провадження: 22-ц/785/1273/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція м. Одеси, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування, розпорядження власністю,-

встановила:

Позивачка ОСОБА_6 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, пров. Морський, 33-В, а також усунути перешкоди у користуванні розділовим камяним парканом, що розташований на належній їй земельній ділянці за адресою: м. Одеса, пров. Морський, 33-В, шляхом зносу за рахунок ОСОБА_3 самочинно збудованої ОСОБА_3 будівлі господарського блоку, що зведений на території ділянки, яка належить ОСОБА_5; визнати будівлю - господарський блок літ. «Б», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18А, - самочинно збудованим нерухомим майном; зобовязати ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудоване майно господарський блок літ. « Б», який розташований за адресою: м. Одеса, Каманіна, 18А; судові витрати покласти на ОСОБА_3.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, пров. Морський, 33-В, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки.

Суміжна земельна ділянка, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18А належить на праві власності ОСОБА_3.

В березні 2013 року відповідачка розпочала будівництво господарського блоку, визначеного в технічній документації під літ. «В», шляхом здійснення надбудови.

Позивачка зазначила, що зазначене будівництво здійснюється без належної дозвільної документації з порушенням будівельних та санітарних норм, чим порушуються її права як власника суміжної ділянки. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_5 земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, пров. Морський, 33-В, а також усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_5 розділовим камяним парканом, що розташований на належній їй земельній ділянці за адресою: м. Одеса, пров. Морський, 33-В, шляхом зносу за рахунок ОСОБА_3 самочинно збудованої ОСОБА_3 будівлі господарського блоку, що належить ОСОБА_3 та зведений на території ділянки, яка належить ОСОБА_5.

Визнано будівлю - господарчий блок літ. «Б», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18А, - самочинно збудованим нерухомим майном.

Зобовязано ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудоване майно господарський блок літ. «Б», який розташований за адресою: м. Одеса, Каманіна, 18А. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки реєстрація декларації про готовність до експлуатації обєкта скасована на підставі рішень судів, то господарський блок за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А, будівництво якого порушує права позивачки, є самочинно збудованою спорудою, яка відповідно до вимог ст. 376 ЦК України підлягає знесенню.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що позивачка ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0595 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Морський, 33-В, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 27.11.2006 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1734 (а.с.4-5, т.2).

Відповідачці ОСОБА_3 належить на праві власності суміжна земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А, на підставі державного акту на право власності на землю, серії IV-ОД № 045258, виданого 18.07.2000 року Одеською міською радою народних депутатів на підставі рішення Одеської міської ради народних депутатів від 09.12.1999 року за № 590-XXIII, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 4030 (а.с.29, т.1).

Зазначені земельні ділянки розділені камяним парканом, який побудований на земельній ділянці, що належить ОСОБА_5.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2013 року відповідачка ОСОБА_3 розпочала будівництво господарського блоку, визначеного в технічній документації під літ. «В», шляхом здійснення надбудови на розділовому камяному паркані з використанням його у якості тильної частини стіни господарського блоку.

ОСОБА_3 звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, яка 04.07.2013 року видала Декларація № ОД 23 про готовність обєкта до експлуатації будівництво господарського блоку літ. «В» за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А (а.с.122-125, т.1).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року (а.с.231-234, т.1) залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2014 року (а.с.235-237, т.1) визнано протиправними дії Інспекції ДАБК в Одеській області щодо прийняття та реєстрації Декларації № ОД 23 від 04.07.2013 року про готовність обєкта до експлуатації будівництво господарського блоку літ. «В» за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А та скасовано зазначену реєстрацію Декларації про готовність обєкта до експлуатації.

19.06.2014 року, за зверненням ОСОБА_3, була зареєстрована Декларація № ІУ 47 про готовність обєкта господарського блоку літ. «В» у м. Одесі по вул. Каманіна, 18-А до експлуатації (а.с.179181, т.1)

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.12.2014 року (а.с.8, т.2) залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2015 року (а.с.74-75, т.2) визнано протиправними дії ДАКІ України щодо прийняття реєстрації Декларації № ІУ 47 від 19.06.2014 року про готовність обєкта до експлуатації будівництво господарського блоку літ. «В» за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А. Скасовано реєстрацію Декларації про готовність обєкта до експлуатації будівництво господарського блоку літ. «В» за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А, зареєстрованої ДАБІ України 19.06.2014 року за № ІУ 47.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки реєстрація декларації про готовність до експлуатації обєкта скасована на підставі рішення суду, то господарський блок за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А є самочинно збудованою спорудою.

Частиною третьою ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У висновку будівельно-технічного дослідження за № 29-05/13 щодо дотримання норм при будівництві обєктів за адресою: м. Одеса, пров. Морський, 33-В, зазначено, що при зведенні двоповерхової будівлі із використанням забору між суміжними ділянками за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А та пров. Морський, 33-В (на території ділянки по вул. Каманіна) були порушені діючі містобудівні, будівельно-технічні та інші норми проектно-будівельної галузі. Порушення основних принципів конструювання будівлі може призвести до його обвалу. Проведена реконструкція з точки зору діючих норм може бути виконана тільки при отриманні містобудівних умов і обмежень, які, виходячи із діючих будівельних норм, міститимуть ряд приписів щодо нормативного відступу будівлі, що зводиться від межі паркану мінімум на 1 метр (побутова норма), а так само від існуючих будівель на сусідніх ділянок, введених в експлуатацію, не менше 8 метрів (пожежна норма) (а.с.97-104, т.1).

Підпунктом 3.25 Державних будівельних норм 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідської ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

ОСОБА_3 були порушені вказані приписи ДБН, що позбавило позивачку можливості користуватися та розпоряджатися належним їй майном та земельною ділянкою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Інспекції від 21.03.2013 року № 459 співробітником Інспекції проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних правил і стандартів ОСОБА_8 при здійсненні будівництва за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А, за результатами якої складений акт від 28.03.2013 року (а.с.88, т.1).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ОСОБА_8 ст.ст. 34, 36 ЗУ « Про регулювання містобудівної діяльності», у звязку із чим листом від 17.04.2013 року № 1/11-2906 Інспекція повідомила ОСОБА_9 (попередню власницю) про результати перевірки, зазначивши, що за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18А проводиться реконструкція будівлі, а декларація про початок виконання будівельних робіт за зазначеною адресою в Інспекції не зареєстрована.

У звязку із цим Інспекцією направлено ОСОБА_8 припис від 09.04.2013 року за № 301 щодо зупинення будівельних робіт та запрошено до Інспекції для участі в розгляді справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (а.с.89, т.1).

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Стаття 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» передбачає, що будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів, що не було зроблено позивачем.

У процесі проведення самовільної будівлі, без узгодження проектної документації й одержання дозволу на її здійснення, позивачем порушено ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. ст. 24, 26 «Про планування і забудову території».

Судом встановлено, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надані документи, які підтверджували б законність виконаної будівлі.

Крім того, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції пояснив, що право власності на спірну будівлю у відповідачки немає.

Відповідно до п. 4 ч. 1 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 9 зазначеної Постанови, будівництво, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта на те, що позивачка є неналежним позивачем по справі, оскільки з позовними вимогами про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкту нерухомості мають лише органи державної влади, чи органи місцевого самоврядування, з наступних підстав.

У п. 5 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376, ст. 391 ЦК).

Пунктом 17 Постанови встановлено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Як вже було зазначено вище розділовий камяний паркан знаходиться на земельній ділянці, що належить позивачці, тому самочинне будівництво господарського блоку, визначеного в технічній документації під літ. «В», шляхом здійснення надбудови на розділовому камяному паркані перешкоджає ОСОБА_5 користуватися й розпоряджатися своїм майном. Наявні в матеріалах справи докази, а саме неодноразові намагання ввести спірний обєкт в експлуатацію, свідчать про те, що відповідачка фактично відмовляється від проведення його перебудови.

Згідно зі ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок і землекористувачів.

Власники й землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок згідно їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок наноситься найменше незручностей (ч.1 ст.103 ЗК України).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, аналізуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_5, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_10

ОСОБА_2

ОСОБА_11