Справа № 283/988/16-ц
Провадження №2/283/438/2016
У Х В А Л А

10 травня 2016 року м. Малин

Суддя Малинського районного суду Житомирської області Міхненко С.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Малинської міської ради про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 2/5 частки житлового будинку № 31 по вул. Єгорова м. Малина Житомирської області ,-

ВСТАНОВИВ :

Заява не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України зокрема не викладено обставин, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину.

Позивач предявила вимоги про визнання за нею та її неповнолітнім сином права власності на 2/5 частки житлового будинку № 31 по вул. Єгорова м. Малина Житомирської області.

З доданих до позовної заяви матеріалів вбачається , що спадкодавцем ОСОБА_3 було здійснено житлову прибудову до належної йому частки житлового будинку загальною площею 29,40 м-2. Право власності на дану прибудову за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 « Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) » , право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням розяснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані обєкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог статті 119 ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог статті 121 ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими частиною другою статті 121 ЦПК.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування » , у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно зясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування.

Задоволення судом позову про визнання за спадкоємцем права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, тому є неналежним способом захисту прав спадкоємців, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало спадкодавцеві (частини 3, 5 ст. 376 ЦК).

При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У разі визнання судом права власності на самочинно зведену будівлю за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій ця будівля розміщена, до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (ч. 6 ст. 376 ЦК).

Право власності на обєкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на імя спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 « Про судову практику у справах про спадкування » передбачено , що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Оскільки внаслідок здійснення спадкодавцем ОСОБА_3 самочинного будівництва - прибудови до належної йому частки будинку, збільшилась його частка у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок, тому належними відповідача до справі повинні бути залучені всі співвласники житлового будинку № 31 по вул. Єгорова м. Малина.

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом про визнання права власності на частку житлового будинку за її неповнолітнім сином, не зазначила в позовній заяві, що вона діє в інтересах неповнолітньої дитини.

При таких недоліках заява не може бути прийнята до провадження, а тому її слід залишити без руху і надати позивачам термін для виправлення недоліків.

Враховуючи викладене , керуючись ст. 121 ЦПК України ,-

УХВАЛИВ :

Залишити позовну заяву ОСОБА_1 до Малинської міської ради про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 2/5 частки житлового будинку № 31 по вул. Єгорова м. Малина Житомирської області без руху та надати строк для виправлення недоліків , який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4