Справа № 583/1879/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Олійник О.В.,

за участю секретаря Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка цивільну справу за позовом Охтирського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття,

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2016 року Охтирський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 15.04.2013 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю останній було призначено допомогу по безробіттю тривалістю 360 календарних днів. Відповідно до отриманого Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців від 12.09.2013 року було встановлено, що ОСОБА_1 з 22.12.2003 року була зареєстрована субєктом підприємницької діяльності. Перебуваючи статусі зайнятої особи відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про зайнятість населення», відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю. Внаслідок здійсненого порушення ОСОБА_1 незаконно було отримано допомогу по безробіттю за період з 10.12.2008 року по 20.07.2010 рік в сумі 10 664,10 грн., за період з 15.04.2013 року по 26.07.2013 рік в сумі 7930,22 грн., всього на загальну суму 18 594,32 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено лист про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю, але станом на 17.10.2013 року і на даний час кошти не сплачені. В звязку з чим, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Охтирського міськрайонного центру зайнятості кошти в сумі 18 594,32 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, пояснили, що у травні 2004 року ОСОБА_1 зверталася до державного реєстратора із заявою про припинення, до кінця листопада 2004 року збирала необхідні довідки, та державний реєстратор повинен був у 2004 році зареєструвати припинення її підприємницької діяльності. Тому на час отримання допомоги по безробіттю вона не являлася субєктом підприємницької діяльності. В звязку з чим просили у позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 10.12.2008 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття». Згідно поданої заяви ОСОБА_1 повідомила, що в даний час не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається і пенсію не отримує (а.с. 61 на звороті).

20 липня 2010 року ОСОБА_1 на підставі поданої письмової заяви про відмову від послуг служби зайнятості була знята з обліку в Охтирському міськрайонному центрі зайнятості, що підтверджується Витягом із наказів про прийняті рішення (а.с. 52, 53).

15 квітня 2013 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Охтирського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», згідно якої повідомила, що не зареєстрована як фізична особа підприємець (а.с.38).

Згідно ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

17 вересня 2013 року Охтирським міськрайонний центром зайнятості було складено акт № 47 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

За результатами перевірки встановлено, що під час перебування на обліку в Охтирському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітна, відповідач була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з 22.12.2003 року та з 30.07.2013 року знаходиться в стані припинення за власним рішенням (а.с.25).

Згідно довідок за № 3694, 3695 від 25.09.2013 року, ОСОБА_1 за період з 10.12.2008 року по 20.07.2010 рік отримала дохід в сумі 10 664,10 грн., за період з 15.04.2013 року по 26.07.2013 року 7930,22 грн. (а.с. 24,62).

Наказом директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості від 26.09.2013 року №10 про повернення коштів в ході розслідування страхових випадків у звязку з підтвердженням поданих недостовірних даних ОСОБА_1, що впливають на умови виплати допомоги по безробіттю, запропоновано повернути кошти, виплачені як допомога по безробіттю в сумі 18 954, 32 грн. (а.с.22).

Зазначений наказ разом з листом-претензією від 26.09.2013 року № 06/1058 направлений відповідачу рекомендованим листом з пропозицією повернути кошти протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення (а.с. 21).

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала, що зазначену суму коштів на рахунок центру зайнятості не повернула.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування по безробіттю» передбачено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2, 7 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено: застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення внаслідок умисного невиконання особою своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їм матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6.2. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (далі - Порядок), допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки (довідок) про середню заробітну плату (дохід) за останнім місцем (декількома місцями) роботи чи служби, трудової книжки, військового квитка, копії цивільно-правового договору, за пред'явленням, у разі наявності, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу.

Якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин (п. 6.14 Порядку).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.02.2014 року за № 18201809 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець з 22.12.2003 року (а.с. 18-19).

З цього ж витягу вбачається, що відомості про фізичну особу підприємця ОСОБА_1 були включені 30.07.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції разом із внесенням в той же день, 30.07.2013 року, рішення фізичної особи-підприємця про припинення підприємницької діяльності.

Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» №755-IV від 15.05.2003 року набув чинності з 01.07.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 4, ч.3 ст.46, та ч.17 ст.47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (в редакції станом на час існування спірних правовідносин), державна реєстрація фізичних осіб - підприємців є засвідченням факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою. Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Таким чином, припинення підприємницької діяльності повязується із обовязковим внесенням в Єдиний державний реєстр запису про державну реєстрацію набуття статусу підприємця та запису про державну реєстрацію припинення.

Відповідно до пункту 2 розділу VIII Прикінцевих положень вказаного Закону, в редакції на час прийняття, передбачалося, що державний реєстратор протягом 2004 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобовязаний провести заміну раніше виданих свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка.

Пункт 2 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» було викладено в новій редакції згідно із Законом України №3384-VI від 19.05.2011 року, а саме, державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб підприємців реєстраційної картки зобовязаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму реєстрації припинення субєктів господарювання» №2390-VI від 01.07.2010 року, який набрав чинності 03.03.2011 року, у пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень було визначено, що процес включення до державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Крім того, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2390-VI визначено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Законом України №1155-VII від 25.03.2014 року, який набрав чинності з 25.04.2014 року, пункти 2 і 4 розділу ІІ Закону України №2390-VI ,були виключені.

Таким чином, у випадку не включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про особу до 04.03.2012 року, свідоцтво про реєстрацію такої особи за Законом вважається недійсним, а це означає, що особа фактично позбавляється права на підприємницьку діяльність.

Згідно з ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що на день звернення перший раз із заявою про надання статусу безробітного (10.12.2008 року) і призначення їй допомоги по безробіттю була зареєстрована як фізична особа підприємець згідно чинного на той час законодавства.. З огляду на цей статус на підставі статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вона підпадала під визначення громадян, які належать до зайнятого населення, і відповідно до статті 2 цього Закону не могла бути визнана безробітною.

У постанові Верховного Суду України №21-408а14 від 07.10.2014 року висловлено правову позицію про те, що особа, зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Отже, наявність реєстрації особи як підприємця не дає особі права на отримання статусу безробітного, що унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. В даному випадку, якби відповідач зазначила, що вона зареєстрована як підприємець, то не отримала б статусу безробітного та як наслідок допомоги по безробіттю, яка виплачується тільки тим особам, що мають відповідний статус. Тому неповідомлення ОСОБА_1 центру зайнятості про виникнення або наявність такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є підставою для стягнення суми забезпечення за період з 10.12.2008 року по 20.07.2010 року.

Доводи відповідача про те, що вона у травні 2004 року зверталася до державного реєстратора в звязку з припиненням підприємницької діяльності, суд не приймає, так як на час зняття її обліку в податковій інспекції (23.11.2004 року) вже діяв Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб,фізичних осіб підприємців та громадських формувань» №755-ІV від 15.05.2003 року, і припинення підприємницької діяльності повинно було відбуватися із внесенням в Єдиний державний реєстр записів про реєстрацію та про припинення у встановленому цим Законом порядку.

На день звернення другий раз із заявою про надання статусу безробітного (13.04.2013 року) вже діяв Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму реєстрації припинення субєктів господарювання» №2390-VI від 01.07.2010 року, пункти 2 та 4 Прикінцевих та перехідних положень якого діяли у період з 03.03.2011 року по 25.04.2014 року.

У Рішенні №1-рп/99 від 09.02.1999 року Конституційний Суд України (у справі про офіційне тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України про зворотну дію законів в часі) розяснив: дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

А це означає, що з 04.03.2012 року свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на підставі пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2390-VI вважалося недійсним, враховуючи, що вона як така, що була зареєстрована до 01 липня 2004 року, до державного реєстратора реєстраційної картки для внесення її до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - не подавала.

Отже, на момент другого звернення ОСОБА_1 до центру зайнятості її свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця вважалося недійсним, що фактично позбавляло її права на проведення підприємницької діяльності.

Тому вимоги про стягнення з відповідача виплаченої допомоги по безробіттю у період з 15.04.2013 року по 26.07.2013 року в сумі 7930,22 грн. є безпідставними.

Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Охтирського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Охтирського міськрайонного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 10 664,10 грн. за період з 10.12.2008 року по 20.07.2010 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Охтирського міськрайонного центру зайнятості судовий збір в сумі 790,30 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Олійник

Повний текст рішення виготовлено 23.08.2016 року.