№ пр. 2/521/765/16
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.
за участю секретаря Борисової Ю.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою, в якій просили визнати договір дарування квартири № 119 в будинку № 82, корпус № 2 по вул. Академіка Філатова в м. Одесі від 10.07.2007 року, укладений між ними та ОСОБА_3, недійсним.
Позов обґрунтований такими обставинами. Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належала зазначена квартира, на підставі свідоцтва про право власності від 29 березня 2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради на імя ОСОБА_1. Позивачі є особами похилого віку, ОСОБА_2 є інвалідом першої групи та потребує стороннього догляду. ОСОБА_1 є ветераном війни учасником війни. До укладення договору дарування ОСОБА_3 обіцяла позивачам довічно їх утримувати і не створювати перешкод у проживанні подружжя ОСОБА_1 в квартирі через те, що іншого житла у них нема. В момент укладення договору дарування, як зазначено в позові, позивач ОСОБА_1 була впевнена в тому, що вона укладає з ОСОБА_3 договір довічного утримання. Після укладення договору дарування ОСОБА_3 забрали примірник договору позивачів, та дала їм з ним ознайомитись лише в 2013 році, після чого позивачі зрозуміли, що було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання. Як зазначали позивачі, ОСОБА_3 погрожували їм виселенням, та в звязку із тим, що іншого житла позивачі не мають, вони змушені звернутись до суду за захистом своїх прав.
В ході розгляду справи, 4 січня 2016 року, позивач ОСОБА_2 помер, в звязку із чим 14 січня 2016 року судом було закрите провадження у цивільній справі в частині вимог ОСОБА_2
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, будучи повідомленою належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача ОСОБА_1, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.
Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 29 березня 2000 рокуАДРЕСА_1 в будинку № 82 дріб два по вул. Академіка Філатова в м. Одесі належала на праві власності ОСОБА_1.
Право власності позивача було зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі: 35к-111, номер запису: 22.
10 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар квартиру № 119 в будинку № 82 дріб 2 по вул. Академіка Філатова в м. Одесі. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, та зареєстровано в реєстрі за № 3980.
Зважаючи на той факт, що відносини між сторонами виникли в звязку із укладенням договору дарування, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин належить застосувати положення ЦК України про недійсність правочинів, та Главу 55 ЦК України, яка регулює відносини, яки склались в звязку із укладенням договору дарування.
Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.
З розяснень, які викладено в п.19 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9, вбачається, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою похилого віку, яка народилася в 1929 році. Її чоловік ОСОБА_2 був інвалідом першої групи, та потребував сторонньої допомоги.
Позивач ОСОБА_1, як особа похилого віку, яка за станом здоровя потребувала стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_3 лише за умови довічного утримання її та її чоловіка, й, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між нею, її чоловіком та відповідачем.
Таким чином, суд вважає встановленим факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 під час укладення нею договору про безоплатну передачу у власність відповідача ОСОБА_3 квартири, яка є її єдиним житлом.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими, а її порушені права належить захистити шляхом визнання договору дарування недійсним та застосуванням передбачених законом наслідків недійсності укладеного правочину.
Відповідно до ст. 216 ЦК України суд застосовує реституцію, як наслідок недійсності оспорюваного правочину.
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 229, 717 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, задовольнити.
Визнати договір дарування квартири № 119 в будинку № 82, корпус № 2 по вул. Академіка Філатова в м. Одесі, укладений 10 липня 2007 року між ОСОБА_1, з однієї сторони, і ОСОБА_3, з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 3981 - недійсним.
Повернути квартиру № 119 в будинку № 82, корпус № 2 по вул. Академіка Філатова в м. Одесі у власність ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3897 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні, з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий: Тополева Ю.В.