У Х В А Л А

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, витребування майна із незаконного володіння, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений 11 лютого 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстровий № 663.

Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідчений 11 лютого 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., реєстровий № 665.

Припинено право власності ОСОБА_4 на вказану вище квартиру.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на зазначену квартиру, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1 від 14 квітня 2014 року, номер запису 5518319.

Визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, загальною площею 43,65 кв. м., житловою площею 27,9 кв. м.

Визнано право власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по ј частин вказаної квартири.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції скасовано, а рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року та залишення в силі рішення суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України: невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 вересня, 7 жовтня та 25 листопада 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив як з відсутності згоди на укладення спірних договорів співвласника майна ОСОБА_5, так і з відсутності згоди на їх укладення служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, оскільки у спірній квартирі була зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, при посвідченні оспорюваних правочинів нотаріусом був отриманий паспорт ОСОБА_6 з відповідними сторінками, які містили інформацію про сімейний стан останньої, а саме про дату укладення шлюбу із позивачем - 27 січня 1993 року та дату його розірвання - 20 січня 1998 року. Тому, оскільки спірна квартири придбана у власність 26 червня 1997 року, то вона була придбана в період перебування у шлюбі із позивачем.

Крім того, на час укладення оспорюваних правочинів у спірній квартирі з 9 жовтня 2007 року була зареєстрована малолітня ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується листом комунального піжприємтсва «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 21 січня 2014 року № 166/38.

Згідно з довідкою комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації від 3 листопада 2014 року № 473 малолітня ОСОБА_9 за спірною адресою з реєстраційного обліку не знімалась.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що предмет іпотеки не був місцем постійного проживання батьків неповнолітніх дітей та що іпотекодавець не визнавав їх право проживання в жилому приміщенні. Крім того, неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків. Тобто, правовий висновок Верховного Суду України, указаний у цій постанові, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року, що надана заявником як приклад, установлено, що на час укладення договору іпотеки 25 липня 2005 року банк не знав і не міг знати про те, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності Особа 2 та Особа 1, і що остання не надала Особа 2 згоди на укладення цього договору. Факт проживання вказаних осіб однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 1993 року та визнання спільною сумісною власністю цих осіб спірної квартири встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва лише 6 березня 2014 року. Тобто, правовий висновок Верховного Суду України, указаний у цій постанові, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, також ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року, що надана заявником як приклад, указано, що згідно зі свідоцтвом про право власності від 12 грудня 2007 року відповідачу за первісним позовом належала на праві власності квартира Адреса 2.

20 березня 2008 року між сторонами справи було зареєстровано шлюб.

За договором купівлі-продажу від 3 квітня 2009 року відповідач за первісним позовом продала згадану вище квартиру за 227 тис. 11 грн. Така вартість зазначена в договорі, проте фактично квартиру було продано за 100 тис. доларів США. Цей факт підтвердив також позивач за первісним позовом.

У цей же день відповідач за первісним позовом за договором купівлі-продажу купила квартиру Адреса 1 за 382 тис. грн.

Дослідивши та надавши оцінку вказаним вище обставинам справи, а також відсутність доказів про істотне збільшення вартості спірної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про придбання спірної квартири за особисті кошти відповідача за первісним позовом.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 вересня, 7 жовтня та 25 листопада 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, про визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, витребування майна із незаконного володіння, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права спільної сумісної власності подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема Н.П. Лященко В.М. Сімоненко