Справа № 462/3154/16 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5834/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнені працівника з роботи,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що відповідачем в порушення норм ст. 116 КЗпП України з ним не було вчасно проведено остаточного розрахунку із виплатою належної йому заробітної плати в період з 01.12.2010 року до 09.12.2010 року, що підтверджується листом-відповіддю ГУ Держпраці у Львівській області від 22.04.2016 року №2435/1/15-04. Стверджує, що днем остаточного розрахунку відповідача з ним є 23.05.2016 року, а тому він правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що датою остаточного розрахунку відповідача з ним є 09.12.2010 року, оскільки він був звільнений з роботи 30.11.2010 року, а остаточний розрахунок він отримав лише 23.05.2016 року. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Наказом № 2147/ос від 30.11.2010 року ОСОБА_2 з 30.11.2010 року звільнено з роботи з посади начальника пасажирського поїзда ДТГО «Львівська залізниця» на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Також встановлено, що ДТГО «Львівська залізниця» перерахувало на платіжну картку ОСОБА_2 розрахункові кошти, що підтверджується копіями платіжних відомостей №311 від 02.12.2010 року на суму 2450,14 грн., №317 від 08.12.2010 року на суму 133,63 грн., №319 від 08.12.2010 року на суму 81,49 грн., а платіжною відомістю №320 від 09.12.2010 року підтверджується, що саме 09.12.2010 року було здійснено останню виплату розрахункових коштів позивачу на суму 6,25 грн. (а.с. 20-23).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної позапланової перевірки підрозділу Пасажирське вагонне депо Львів було складено акт перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 13/01/020/0589 та припис №13/01/020/0589-0429 від 22.04.2016 року, в якому встановлено порушення вимог законодавства про працю, а саме: вимоги ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належала йому від «Державного територіально-галузевого обєднання «Львівська залізниця», тепер - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» регіональної філії «Львівська залізниця» підрозділу пасажирське вагонне депо Львів, не проведена в день звільнення. ОСОБА_2 звільненому 30.11.2010 наказ №2147/ос від 30.11.2010 виплату всіх належних коштів перераховано на платіжну картку Левандівським відділенням Львівської філії АБ «Експрес-Банку»: 02.12.2010 в сумі 2450,14 грн. платіжна відомість №311 від 02.12.2010; 08.12.2010 перераховано на платіжну картку в сумі 133,63 грн. платіжна відомість №317 від 08.12.2010; 08.12.2010 перераховано на платіжну картку в сумі 81,49 грн. платіжна відомість №319 від 08.12.2010; 09.12.2010 перераховано на платіжну картку в сумі 6,25грн. платіжна відомість №320 від 09.12.2010; вимоги ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати в день звільнення всіх коштів працівнику в Підрозділі не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме: ОСОБА_2 звільненому 30.11.2010 наказ №2147/ос від 30.11.2010 виплату всіх належних коштів перераховано на платіжну картку Левандівським відділенням Львівської філії АБ «Експрес-Банку»:02.12.2010 в сумі 2450,14 грн. платіжна відомість №311 від 02.12.2010; 08.12.2010 перераховано на платіжну картку в сумі 133,63 грн. платіжна відомість №317 від 08.12.2010; 08.12.2010 перераховано на платіжну картку в сумі 81,49 грн. платіжна відомість №319 від 08.12.2010; 09.12.2010 перераховано на платіжну картку в сумі 6,25грн. платіжна відомість №320 від 09.12.2010, однак станом на день проведення перевірки (22.04.2016) не виплачений середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (а.с. 24-27).

Разом з тим, 18.05.2016 року відповідачем по справі перераховано на УДППЗ «Укрпошта» м. Львова кошти ОСОБА_2 в сумі 768,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням №712 від 18.05.2016 року (а.с. 29), які позивач отримав 23.05.2016 року.

Згідно з ч.1ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив із того, що остаточний розрахунок з ОСОБА_2, як звільненим працівником, в порушення ст.116 КЗпП України проведено не в день звільнення 30.11.2010 року, а 09.12.2010 року. Проте, на виконання вимог ст.117 КЗпП України відповідачем 18.05.2016 року виплачено ОСОБА_2 кошти в сумі 768,77 грн., які останній отримав 23.05.2016 року, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.12.2010 року по 09.12.2010 року, з якого утримано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

В зв`язку з наведеним безпідставним є твердження в апеляційній скарзі про порушення судом норм матеріального права.

Також безпідставним є покликання апелянта на те, що остаточний розрахунок з ним було проведено 23.05.2016 року, оскільки платіжною відомістю № 320 від 09.12.2010 року підтверджується, що саме 09.12.2010 року є днем фактичного розрахунку, а 23.05.2016 року відповідачем по справі проведено виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 30.11.2010 року до 09.12.2010 року.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішень суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_3