У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заподіяної смертю,

в с т а н о в и в:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернуся в суд з позовом про відшкодування шкоди заподіяної смертю, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 29 серпня 2012 року каретою швидкої допомоги батька позивача -

ОСОБА_4, 1927 року народження, полковника ЗСУ у відставці, учасника бойових дій, було доставлено у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону (ВМКЦР), де йому було поставлено діагноз «Закритий трансцервінальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків». Лікарем батька позивача - ОСОБА_4 було призначено ОСОБА_3 31 серпня 2012 року, повернувшись з відрядження, позивач прибув до клінічного центру та зустрівся з ОСОБА_3, який повідомив, що травма батька позивача є небезпечною для життя, яка в подальшому може призвести до смерті, та необхідно проводити операційне втручання. При цьому вказав, що необхідно терміново придбати протез, на що позивач погодився. 3 вересня 2012 року ОСОБА_3 передав йому рахунок-фактуру №21-1/030912 для перерахування коштів на поточний рахунок

ФОП ОСОБА_5на придбання протезу. 4 вересня 2012 року позивач сплатив грошові кошти в сумі 17 500 гр. за ендопротез суглобу. Лікар повідомив позивача, що операція батька буде проведена ІНФОРМАЦІЯ_1 як планова. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач знаходився в клінічному центрі, після закінчення операції до нього підійшли ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які повідомили, що під час проведення операції батько позивача помер, в зв'язку із тим, що в нього під час операції зупинилось серце.

6 вересня 2012 року позивач отримав на руки Лікарське свідоцтво про смерть № 710, з якого дізнався, що причиною смерті батька позивача стала «Гостра коронарна недостатність».

В подальшому звернувшись до Вінницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері з заявою про проведення перевірки обставин смерті батька та правомірності дій співробітників ВМКЦР під час проведення операції. На підставі вказаної заяви було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000022, відомості про яке внесено до ЄРДР від 21 травня 2013 року, по підозрі ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 3 грудня

2015 року, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі ст.49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито. Закриття кримінального провадження за закінченням строків давності, є нереабілітуючою підставою. При застосуванні нереабілітуючих підстав необхідно встановити факт вчинення конкретною особою протиправного діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу, не дає права цій особі на реабілітацію.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що з вини співробітника Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону - лікаря ОСОБА_3 йому була завдана матеріальна шкода, яку просив стягнути, а саме: для проведення операції було придбано ендопротез суглобу вартістю 17 500 грн.; витрати на поховання та ритуальні товари в сумі 8 900 грн; витрати на автопослуги з перевезення людей на кладовище та до місця, де проходив поминальний обід, в сумі 3 000 грн; витрати на поминальний обід в сумі 3 150 грн; витрати на виготовлення та встановлення гранітного пам'ятника в сумі 16 000 грн. Крім того, внаслідок непрофесійних дій лікаря ОСОБА_3 позивач втратив свого батька, чим завдано великої моральної шкоди, оцінивши в розмірі 200 000 грн, яку також просив стягнути.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного судуВінницької області від 28 липня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону на користь ОСОБА_2 2 600 грн у відшкодування матеріальної шкоди та

35 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно враховував висновки комісійної судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз №116-К від 29.07.13-01.10.13 року, №115-К від 29.07.13-01.10.13 року, №160-К від 25.11.13-25.12.13 року, № 073 від 03.06.14-07.08.2014 року та виходив із того, що внаслідок неналежного виконання лікарем ОСОБА_3 своїх професійних обов'язків, наступила смерть ОСОБА_4, що відноситься до тяжких наслідків, які перебувають у безпосередньому причинному зв'язку зі смертю, позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка є доведеною у розмірі 2 600 грн, а також моральна шкода, яку суд, виходячи із засад розумності і справедливості та враховуючи обставини завдання шкоди, а саме смерті батька позивача, які завдали великих фізичних та душевних страждань позивачу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача 35 000 грн моральної шкоди

Стягуючи з відповідача на користь позивача 2 600 грн у відшкодування матеріальної шкоди за виготовлення, установку гранітного пам'ятника, суди вірно врахували вимоги п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року та п. 4 постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 3 жовтня 2008 року № 45.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

30 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, заподіяної смертю, за касаційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна