АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Андрієнко А.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року,

встановила:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з вказаним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 25.05.2016 р. просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 12.10.2007 р. по кредиту та процентам у розмірі 39 714,89 доларів США та пені у розмірі 37 011,13 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 р. з наступними змінами відповідно до додаткових угод №1 від 28.10.2009 року та №2 від 13.11.2009 року.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 61 942 долара США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, а відповідач зобов'язався щомісячно повертати кошти та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі, встановленому п.п.1.2.2 кредитного договору із змінами відповідно до п.1.2 додаткової угоди №1 від 28.10.2009 року та додаткової угоди №2 від 13.11.2009 року, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 14.10.2019 року.

За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати проценти у розмірі 13,4% річних.

Згідно з п.8.1 кредитного договору, у випадку порушення зобов'язання в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати чи сплати у розмірі меншому, ніж передбачено договором, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 дня прострочення.

Відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 10.11.2015 р. заборгованість відповідача становить 39 714,89 доларів США, з яких: 37 819,97 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 894,92 долара США - заборгованість за процентами. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 10.11.2014 р. по 10.11.2015 р. становить 33 000,33 грн., а за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 4 010,80 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 р. у сумі 39 714,89 доларів США та 37011,13 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що факт отримання відповідачем другого траншу у розмірі 19 864 доларів США не доведено належними та допустимими доказами. Висновки суду першої інстанції про доведеність вказаної обставини суперечать приписам чинного законодавства, які регулюють порядок проведення готівкових розрахунків. Жодного касового документа позивачем надано не було, а тому факт видачі готівки не підтверджено.

Надані позивачем виписки містять призначенням платежу : «перерахування для видачі готівки через касу банку». Отже, після перерахування коштів на рахунок відповідача, відкритий для погашення кредиту, кошти видавались саме через касу банку, підтвердження чого у матеріалах справи відсутні.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» - Дзюбенко Р.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 12 жовтня 2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовуючи і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 61 942 дол. США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим договором.

При цьому позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 12 жовтня 2018 року шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 900 доларів США (п.1.2.2).

За використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13,4% річних (п.1.3.1).

Кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на іпотечний кредит (п.1.4).

Кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням (п.1.5).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач виконав своє зобов'язання в частині надання грошових коштів у визначеному договором розмірі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1.

Відповідно на наданого суду розрахунку станом на 10.11.2015 р. заборгованість за кредитним договором становить 39 714,89 доларів США, з яких: 37 819,97 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 894,92 долара США - заборгованість за процентами. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 10.11.2014 р. по 10.11.2015 р. становить 33 000,33 грн., а за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 4 010,80 грн.

Встановивши, що відповідач не виконує належним чином умови взятого на себе зобов'язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення вказаних коштів й обґрунтовано задовольнив позовні вимоги банку. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що довідка про рух коштів за рахунком № НОМЕР_1 (а.с.65) та виписка за кредитним договором (а.с.98-185) є належними та допустимими доказами, оскільки підтверджують виконання позивачем операції щодо перерахунку коштів.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він отримав грошові кошти за кредитним договором в меншому розмірі, ніж передбачено умовами договору, є необґрунтованими.

Так, відповідно до п.5.6 Постанови Правління НБУ від 18.06.2003 р. №253 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних операцій.

Відповідно до виписки позичальника по рахунку № НОМЕР_1, 12.10.2007 на вказаний рахунок було перераховано 42 078 доларів США, призначення платежу - надання кредиту згідно угоди № 0 від 12.10.2007 р., а 16.10 2007 р. - перераховано ще 19 864 доларів США (а.с.65).

Про отримання відповідачем кредитних коштів свідчать також сукупність і інших доказів по справі.

Так, відповідно до наданого суду розрахунку, позивачем починаючи з листопада 2007 року сплачувався ануїтетний платіж у розмірі 900 доларів США ( 237,89 +662,11) (а.с. 27,29) який розраховано відповідно до графіку платежів виходячи з кредиту в розмірі 61 290,47 доларів США (а.с.90).

За період з 12 листопада 2007 року по 25 червня 2015 року позичальником здійснено більше 80 платежів в рахунок погашення заборгованості за основним боргом на загальну суму 32015,13 доларів США та більше 100 платежів по відсоткам за користування кредитними коштами на загальну суму 52 646,22 доларів США, що також свідчить про визнання останнім свого обов'язку по поверненню отриманих кредитних коштів.

Про виконання банком взятих на себе зобов'язань в частині надання кредиту у визначеному договором розмірі свідчить і той факт, що 28 жовтня 2009 р. сторони уклали додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, а 13 листопада 2009 р. - додаткову угоду №2 (а.с.21,22) . При цьому заперечень щодо суми отриманого кредиту відповідачем висловлено не було.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК Україниапеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції при постановлені рішення не було порушено норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/12386/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Л.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.