У х в а л а

17 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2013 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а:

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 13 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 18 листопада 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2013 року змінив у частині підстав відмови щодо задоволення позову ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 26 травня 2016 року касаційну скаргу відхилила; рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року залишила без змін.

26 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2013 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми матеріального права, а саме статей 1, 3, 8, 9, 19, 55, 124 Конституції України, пунктів 3.1-3.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 8 жовтня 1998 № 53/5, постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року, в якій, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 26 травня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновками про відсутність правових підстав для визнання правочинів недійсними з огляду на те, що спірні правочини - кредитна угода та договір про видачу траншу укладені сторонами у письмовій формі та з досягненням згоди щодо всіх істотних умов; крім того, незважаючи на невідповідність дат у довіреності та спірних правочинах, вони сторонами виконувались і були схвалені банком.

Разом з тим в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року, наданій заявницею для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи; крім того, зазначив, що суд не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та не визначився з характером спірних правовідносин.

Отже, правові висновки суду касаційної інстанції, викладені в наведеній ухвалі та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах, що позбавляє Верховний Суд України можливості установити неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2013 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко