АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (АТ «УОСК»)

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (АТ «УОСК») до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач звернувся до відповідача з даним позовом . Зазначав, що з вини відповідача 29.04.2013 року відбулася ДТП в наслідок якої було пошкоджено автомобіль «SKODA» д.р.н. НОМЕР_2 чим заподіяно шкоду її власнику - ОСОБА_2, яка уклала договір добровільного страхування з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС». На підставі заяви про виплату страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» (АТ «УОСК») виплатило ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхове відшкодування у розмірі 6 320.28 грн. Посилаючись на те, що у супереч ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач письмово не повідомив страхову компанію протягом трьох днів про настання ДТП, просив стягнути на свою користь 6 320.28 грн. у відшкодування виплаченого страхового відшкодування, 3% річних від цієї суми - 60.26 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 072.81 грн., за період з 29.03.2015 року часу виплати страхового відшкодування по 22.07.2015 року день звернення до суду, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (АТ «УОСК») ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Особа, що подала апеляційну скаргу посилається на необ'єктивність та необґрунтованість підходу до вирішення справи, помилковість висновків суду, не урахування усіх обставин справи. Вважає, що судом безпідставно не ураховано ту обставину, що у разі недотримання страхувальником обов'язку щодо повідомлення страховика про ДТП, останній має право подати регресний позов до нього.

До суду апеляційної інстанції представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» не з'явився, повідомлений належним чином про що свідчить зворотне поштове повідомлення долучене до справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення з нього коштів в порядку регрессу виходячи з того, що регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних й тому спір має вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 29.04.2013 року на вул. Котовського у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «SKODA» держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «SKODA» держаний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2013 року ОСОБА_1 був визнаний винним у даній ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП

Між сторонами було укладено Поліс № АВ/4931888 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів із строком дії з 10.11.2012 р. до 09.11.2013 року, за яким відповідач застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами при використанні транспортного засобу «SKODA» держаний реєстраційний номер НОМЕР_1.

На відшкодування матеріальних збитків спричинених в наслідок ДТП з вини відповідача позивач виплатив ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» страхове відшкодування у розмірі 6 320.28 грн.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №6-284цс15 і в силу положень статті 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на таку правову позицію ВСУ та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неправомірность посилання судом на вказану правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 16.09.2015 року у справі за № 6-284цс15, щодо перегляду судових рішень з підстав неоднакового застосування судами підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 та пункту 33.1 ст.33 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є безпідставними .

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (АТ «УОСК») відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/21241/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/337/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.