АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/6739/2016 Головуючий у 1-й інстанці - Яценко Н.О.
Доповідач - Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого-Барановської Л.В.

Суддів-Панченка М.М., Побірченко Т.І.

при секретарі Куркіній І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 на ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2016 року за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_6, яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості по аліментам.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_6, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про зменшення розміру заборгованості по сплаті аліментів.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що 10.10.2013 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений Договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліменти та додаткові витрати), яким було визначено зобов'язання позивача по сплаті аліментів на утримання їх спільних із відповідачкою дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно п. 4.3 даного договору фінансові витрати, що сплачуються позивачем складаються з аліментів на дітей в твердій грошовій сумі не менше 8 100 грн. на одну дитину, загальною сумую не менше 24 300 грн. до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 10.10.2013 року. У разі затримки сплати аліментів та додаткових витрат позивач повинен сплатити неустойку відповідно до положень ст. 196 СК України.

Станом на 31.10.2014 року сума аліментів на кожен місяць (з 10-го числа місяця) становить 243 000,00 грн.

Позивач зазначив, що укладаючи договір, зокрема визначаючи розмір аліментів на рівні 8 100 грн. на одну дитину, позивач повністю керувався та виходив у розрахунках із розміру доходу, який існував у нього на момент укладення договору.

Окрім цього, позивач по можливості здійснює виплати коштів в рахунок погашення боргового зобов'язання по аліментам, однак спосіб захисту прав позивача як розстрочка або ж відстрочка сплати заборгованості по аліментам та пені не зможе належним чином захистити права позивача, оскільки розмір заборгованості є непомірним до відшкодування та не може бути виплаченим позивачем.

З огляду на що, позивач просив суд звільнити його частково від сплати заборгованості по аліментам на утримання його дітей та пені, визначивши заборгованість по аліментам за період з січня 2014 року по жовтень 2014 року включно у розмірі 60 000,00 грн.

Відповідачка ОСОБА_10, яка діє в інтересах дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_9 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості по аліментам.

Із врахуванням збільшення суми позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання дітей заборгованість по аліментам не виплаченим у сумі та в строки, що передбачені п. 4.3 договору між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей за період з січня 2014 року по 12 січня 2016 року в сумі 519 300 грн.

31.08.2015 року ОСОБА_10 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5, зокрема: на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2.

Зазначала, що ОСОБА_5 хоч і частково визнає наявність заборгованості по аліментам, але не намагається її погасити, а тому є побоювання, що він може відчужити майно, яке у нього є, оскільки вже мало місце відчуження квартири 09.04.2014 року та відчуження квартири в Туреччині в кінці 2014 року.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2016 року заяву ОСОБА_6 задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5

В задоволенні решти заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу судді та постановити нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову в повному обсязі, посилаючись на її необґрунтованість, порушення вимог цивільно - процесуального закону.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5, а тому враховуючи розмір заявлених вимог ОСОБА_6 за зустрічним позовом слід накласти арешт на зазначену квартиру, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.

Висновок суду відповідає обставин справи та ґрунтується на вимогах закону.

Також відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна відсутня інформація про те, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_5, а тому суд обґрунтовано відмовив у накладенні арешту на вказану квартиру. Суд також прийшов до правильного висновку про достатність арешту одного об»єкту нерухомості, що належить ОСОБА_5

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.п. 1,4 Постанови Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадків, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

З огляду на те, що справа по суті не вирішена, та не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву про забезпечення позову частково.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5відхилити, ухвалу судді Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді