У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Хилевича С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та першого заступника прокурора Рівненської області на рішення Рівненського міського суду від 09 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом заступника прокурора міста Рівне в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" про визнання незаконним рішення, визнання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна недійсним, скасування державної реєстрації та свідоцтва про право власності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі. перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року заступник прокурора м.Рівне звернувся в суд з позовом в інтересах громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненської міської ради, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" про визнання незаконним рішення, визнання договору купівлі-продажу індивідуально визначеного майна недійсним, скасування державної реєстрації та свідоцтва про право власності.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Рівненського міського суду від 9 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликаються на його незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи.

При прийнятті рішення суд посилався на технічні паспорти 1963 року та 1973 року, яких немає в матеріалах справи, а в матеріалах інвентаризаційної справи знаходився тільки один технічний паспорт на житловий будинок від 07.09.1990 року і цей документ є в матеріалах справи.

Відповідно до цього технічного паспорту в їхньому житловому будинку знаходиться нежитлове приміщення площею 73,6 кв.м, яке було продано Рівненською міською радою 09 липня 1999 року, а відтак інших нежитлових приміщень в цьому будинку не було, а залишились тільки допоміжні приміщення, оскільки в контексті ст.4 Житлового кодексу Української РСР та ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" тільки нежилі приміщення належать комунальній власності.

Посилання суду та відсутні в матеріалах справи технічні паспорти 1963 року та 1973 року, які ніякого відношення до справи не мають, про наявність торгово-складського приміщення, є внесення у рішення завідомо неправдивої інформації.

Право власності співвласників було набуто в порядку Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і є непорушним.

Жодної згоди співвласників багатоквартирного будинку на передачу у комунальну власність будь-яких інших приміщень, за відсутністю вже відчуженого одного нежитлового приміщення у 1999 році, яке розміщене на першому поверсі будинку, не надавалося.

Судом проігноровано та не враховано, що згідно рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 20.09.2005 року №253 "Про реєстрацію нежитлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади міста" жодних нежитлових приміщень за адресою по АДРЕСА_1 не було.

Перша згадка про наявність іншого нежитлового приміщення з'явилася 08.11.2005 року в рішенні виконавчого комітету, при цьому безпідставно і всупереч наявному технічному паспорту 1990 року на багатоповерховий будинок за адресою по АДРЕСА_1 та рішенню Конституційного Суду України від 02.03.2004 року.

Суд звернув увагу на ту обставину, що законодавство розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежитлового приміщення, але не врахував те, що відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд, будинок як різновид будівлі складається з "несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення", - такими приміщеннями є квартири.

Висновок суду про те, що знаходження певних приміщень в підвалах чи цокольних поверхах не може визнаватися безумовною підставою віднесення їх до допоміжних приміщень, які підлягають приватизації разом із приватизацією квартир є такими, що не відповідає дійсності.

Суд завуальовано приєднав неіснуючі на 1990 рік нежитлові площі, збільшуючи їх із 73,6 кв.м. до 168,9 кв.м. всупереч юридичним фактам.

Жодні юридичні факти про наявність об'єкта цивільної оборони у справі відсутні, однак суд визнав наявність протирадіаційного укриття площею 68,4 кв.м., які належать комунальній власності і водночас проігнорував технічний паспорт 2012 року на об'єкт цивільної оборони, який належить державній власності площею 95,3 кв.м та введений в експлуатацію в 1951 році, без наявного права власності, і частка якого складає 68,4 кв.м комунальної власності.

Вказує, що одночасно в складі безпідставно складеного, але підписаного та затвердженого печаткою технічного паспорта на об'єкт цивільної оборони площею 95,3 кв.м. із вказівкою "державна власність" від 2012 року не може одночасно міститися 68,4 кв.м. комунальної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.09.2008 року.

Рішення про будівництво будинку було лише у 1954 році, а зданий в експлуатацію будинок був лише у 1960 році.

При визнанні факту наявності об'єкта цивільної оборони без наявних фактичних документів в матеріалах справи згідно п.4.1. до допоміжних приміщень включаються приміщення об'єкту цивільної оборони, яке в порядку набуття права співвласності не належить ні комунальній власності, ані державній власності і не може належати нікому крім співвласників.

Судом встановлено, що придбане ОСОБА_3 спірне приміщення з 2006 року використовувалося нею на праві оренди, а після здійснення невід'ємних поліпшень орендованого майна, було приватизовано шляхом викупу. Спірне приміщення складається з коридору розміром 3,3 кв.м, складу розміром 15 кв.м та санвузла розміром 4,4 кв.м і не може використовуватися для забезпечення експлуатації всього житлового будинку та задоволення потреб побутового обслуговування всіх або частини мешканців будинку.

Такий висновок суперечить оскаржуваному рішенню суду, оскільки було встановлено, що 12.12.2006 року виконавчим комітетом Рівненської міської ради №245 було включено нежитлове приміщення загальною площею 15,9 кв.м за адресою АДРЕСА_1, проте рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №159 від 14.11.2007 року площа нежитлових приміщень була збільшена до 91,1 кв.м. Тобто, 22,7 кв.м, які включені до 91,1 кв.м не могли надати ОСОБА_3 у 2006 році трьох приміщень, а не одного площею 15,9 кв.м.

Під час огляду на місці судом встановлено, що через спірні приміщення проходять мережі каналізації, водопостачання та теплопостачання, проте судом вказано, що транзитні мережі, які проходять через спірне приміщення призначені саме для цього приміщення, при цьому не визнає належними та допустимими докази, а саме: акт від 15 вересня 2014 року, акт від 16 вересня 2014 року, лист житлово-комунального підприємства "Покровське" від 05 березня 2014 року.

Очевидним фактом є наявність у спірних приміщеннях мереж водопостачання, водовідведення та теплотраси, але суд не досліджував та відкинув при розгляді докази балансоутримувача будинку по АДРЕСА_1 - житлово-комунального підприємства "Покровське".

Суд під час огляду на місці уникав посилання позивачів та не вказує у судовому рішення, що вхід до спірного приміщення площею 22,7 (в загальному 91,1 кв.м) пролягає через житлову зону - під'їзд, а спірне приміщення є прохідним і за ним знаходиться інше приміщення площею від 9,8 кв.м до 11,6 кв.м.

В будинку згідно технічного паспорта було одне нежитлове приміщення, яке було в 1999 році продано міською радою, також не може бути в підвалі житлового будинку нежитлових приміщень, які не є ізольованими від житлової зони і через які проходять внутрішньо-будинкові комунікації.

Судом першої інстанції також встановлено, що значна частина спірного приміщення площею 15,6 кв.м, яке було викуплене ОСОБА_3 віднесено до службових з визначенням приміщення - склад, а відповідно до "Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян", який було затверджено наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року №56 (втратив чинність 15 грудня 2009 року №396) не підлягають приватизації допоміжні приміщення житлових будинків, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку (в т.ч. приміщення, через які прокладені мережі комунікації, складські приміщення).

Просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В апеляційній скарзі на рішення Рівненського міського суду від 09 листопада 2015 року перший заступник прокурора Рівненської області вказує, що це рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд всупереч вимогам ст.ст. 319, 321 ЦК України, згідно яких право власності є непорушним, дійшов висновку про законність рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради №245 від 12 грудня 2006 року, яким спірне нежитлове приміщення безпідставно внесено до переліку об'єктів комунальної власності.

Не враховано, що спірне нежитлове приміщення загальною площею 22,7 кв.м розташоване в підвалі будинку. Також в даному приміщенні знаходяться мережі каналізації, холодного водопостачання та опалення, стояки з запірною арматурою, що підтверджується довідкою житлово-комунального підприємства "Покровське" №287 від 05.03.2014 року та актом від 24 червня 2014 року з фототаблицею до нього, а також копією схеми підвалу з комунікаціями житлового будинку, копіями актів обстежень стану підвальних приміщень будинку від 15 вересня 2014 року та 16 вересня 2014 року.

Судом зазначено, що приміщення площею 68,4 кв.м є протирадіаційним сховищем, об'єктом цивільної оборони, тому не може входити до комунальної власності, однак належним чином не досліджено наявний в матеріалах справи технічний паспорт на захисну споруду цивільного захисту по спірному будинку, де зазначено, що власником такого об'єкту є держава Україна.

Не застосовані норми наказу Держжитлокомунгоспу України від 05 квітня 1996 року, в п.4.1. якого зазначено, що до частин та елементів будинку, які перебувають у спільній частковій власності членів об'єднання, належать допоміжні приміщення будинку, а саме приміщення об'єктів цивільної оборони.

Суд не надав оцінки тому факту, що приватизовані ОСОБА_3 приміщення не є ізольованими, з'єднані з іншими приміщеннями дверними проймами, є прохідними по відношенню до інших приміщень підвалу, не мають окремих входів та евакуаційних виходів, вони не є самостійним об'єктом нерухомості та не можуть вважатися нежитловими приміщеннями.

Згода мешканців будинку по АДРЕСА_1 на передачу в комунальну власність допоміжних приміщень цього будинку не надавалася.

Вказані приміщення є допоміжними та перебувають у співвласності мешканців будинку, рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради №245 від 12.12.2006 року та №1589 від 12.06.2008 року є незаконними, договір купівлі-продажу від 01.10.2008 року підлягає визнанню недійсним, оскільки вони суперечать нормам ЦК України та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Просить скасувати рішення міського суду від 09 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року №245 у зв'язку з уточненням даних щодо об'єктів нерухомого майна, що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного відмінено рішення виконавчого комітету від 12 вересня 2006 року №179 "Про внесення змін в перелік нежитлових приміщень, що віднесені до комунальної власності територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради" і затверджено перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради, до якого було включено за порядковим номером 465 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, площею 15,9 кв.м. (т.1, а.с.26).

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 14 листопада 2007 року №159 "Про внесення змін та доповнень у перелік нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради" було внесено зміни та доповнення до переліку нежитлових приміщень, затверджений рішенням виконавчого комітету від 12 грудня 2006 року №245, згідно яких нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 91,1 кв.м., балансоутримувачем якого є житлово-комунальне підприємство "Центральне", віднесено до комунальної власності територіальної громади м. Рівне в особі Рівненської міської ради (т.1, а.с.29-30).

Рішенням Рівненської міської ради від 12 червня 2008 року №1589 (20 сесія 5 скликання) "Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1" на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про Державну програму приватизації" затверджено, що нежитлове приміщення, розташоване в підвалі чотириповерхового цегляного будинку за адресою АДРЕСА_1, площею 22,7 м.кв підлягає приватизації шляхом викупу покупцем - суб'єктом підприємницької діяльності - ОСОБА_3 (т.1, а.с.31).

01 жовтня 2008 року між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлового приміщення), згідно п.1.1. якого продавець зобов'язується продати покупцю нежитлові приміщення підвалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: приміщення №1, №2, №3, загальною площею 22,7 кв.м., що згідно з проведеним розрахунком складають 25/100 ідеальну частку. (т.1, а.с.34-35).

На підставі укладеного 01 жовтня 2008 року договору купівлі-продажу, 15 жовтня 2008 року за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на 25/100 частки нежитлових приміщень підвалу в АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації (т.1, а.с.33).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на виконання вимог ухвали касаційної інстанції від 11 березня 2015 року щодо з'ясування питання віднесення спірного підвального приміщення до допоміжного приміщення чи до нежилого приміщення як самостійного об'єкту цивільно-правових відносин, - правильно дійшов висновку про те, що придбане ОСОБА_3 01 жовтня 2008 року нежитлове приміщення загальною площею 22,7 кв.м не відноситься і не відносилось до допоміжних приміщень будинку, які підлягають приватизації разом з приватизацією квартир.

Такий висновок суду відповідає вимогам ст.1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", положенням Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", в яких міститься визначення статусу допоміжного приміщення та нежитлового приміщення багатоквартирного будинку.

Спірне приміщення є частиною підвалу жилого будинку по АДРЕСА_1, яка була облікована від часу введення будинку в експлуатацію як нежитлове приміщення будинку, тобто як самостійний об'єкт цивільно-правових відносин, що підтверджено матеріалами інвентаризаційної справи бюро технічної інвентаризації (т.1, а.с.285-287).

Відповідно до ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а в даному випадку прокурором не доведено порушення прав громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рішенням виконкому Рівненської міської ради від 12 грудня 2006 року №245 (зі змінами від 14 листопада 2007 року) "Про відміну рішення виконкому від 12.09.2006 року №179 та затвердження переліків нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади м. Рівного в особі Рівненської міської ради" та рішенням від 12 червня 2008 року №1589 "Про приватизацію нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1".

Судом встановлено, що зазначені рішення прийняті виконкомом Рівненської міської ради в межах своєї компетенції.

Не доведено порушення прав цих осіб і укладеним 01 жовтня 2008 року між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (покупець) договором купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлового приміщення).

Судом при огляді на місці встановлено ,що в цих приміщеннях відсутні вузли управління систем опалення, водопостачання і каналізації будинку чи вимикаючих пристроїв вказаних інженерних мереж, а також технічні пристрої, які необхідні для безпечної експлуатації квартир будинку чи його частини ( т.2, а.с.170-171).

Рішенням Рівненської міської ради від 12 червня 2008 року зобов"язано покупця забезпечувати безперешкодний доступу до інженерних мереж, які розміщені в підвальних або інших приміщеннях будинку для їх обслуговування(т.1 ,а.с.31).

Висновки суду про відсутність доказів щодо використання мешканцями будинку спірних приміщень та про можливість експлуатації житлового будинку за наявності в них мережі каналізації, холодного водопостачання та опалення, відповідають фактичним обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючисьст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та першого заступника прокурора Рівненської області відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з прокуратури Рівненської області судовий збір в розмірі 267 грн. 96 коп. на рахунок отримувача: 0002, отримувач: УДКСУ у м. Рівне, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Рівненській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38012714, код банку отримувача (МФО): 833017, код класифікації доходів бюджету: 22030001.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Хилевич С.В. Шимків С.С.