Справа № 570/4122/16-ц
Номер провадження 2/570/1562/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радухівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

покликаючись на відсутність у неї відомостей про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 свого батька ОСОБА_2, про що вона дізналася в 2011 році після повернення з Італії, куди вона виїхала 11 травня 2003 року, позивач у поданій до суду 22 серпня 2016 року заяві просить на підставі ч.3 ст.1272 ЦК України визначити їй додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини після його смерті.

Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах позивач та представник відповідача сільський голова О.Л.Полюхович просять справу слухати у їх відсутності, позивач позов підтримує, представник відповідача позов визнає. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи думку сторін та достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до таких висновків.

Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, позивач, яка після одруження 04 серпня 1983 року змінила своє прізвище на ОСОБА_1, є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_4. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_2 належить право на земельну частку /пай/, що перебуває у колективній власності КСП «ІНФОРМАЦІЯ_4», відповідно до Сертифікату серія НОМЕР_1 від 03 лютого 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер у віці 87 років. На день його смерті він був зареєстрований сам АДРЕСА_1. Спадкова справа до його майна не заводилась.

За змістом ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст.1220, 1222, 1270 ЦК).

Ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка подається ним особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу її відкриття.

Ч.3 ст.1272 ЦК України дозволяє суду за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, вказані правила можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічні роз'яснення містяться у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачем у такій справі є спадкоємець, який прийняв спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленному ст.1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними". Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без встановлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. До такого висновку дійшов ВСУ в постанові від 4 листопада 2015 року №6-1486цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в стст.1222, 1220, 1269,1270, 1272 ЦК, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини.

За встановлених обставин та норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина і 6-місячний строк на подання заяви про прийняття спадщини закінчився 12 вересня 2006 року. Позивач не звертався в нотаріальну контору із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказані позивачем обставини жодним чином не підтверджують існування об'єктивних та непереборних труднощів для реалізації свого права на прийняття спадщини протягом встановленого ст.1270 ЦК України строку.

Наведені обставини не є такими, що позбавили позивача можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою, а тому відсутні підстави для визначення їй додаткового строку для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини. Не заперечуючи факту можливого перебування позивача за межами України з 2003 року, суд урахував, що відсутні будь-які докази на підтвердження поважності причин пропуску строку протягом шести місяців після смерті спадкодавця, зокрема, хвороби позивача, його відсутність по місцю відкриття спадщини в зв'язку з характером роботи, відрядженням, чи інші об'єктивні, непереборні причини, які б перешкоджали їй у встановлений законом строк реалізувати своє право на спадкування майна за законом. Разом із тим наведені позивачем причини пропуску строку суд визнає неповажними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав на те, що причина пропуску на подання заяви про прийняття спадщини не пов'язана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача для вчинення такої дії.

Із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги про встановлення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини заявлені позивачем до Радухівської сільської ради. Відповідно до ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а в даному випадку позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів Радухівської сільською радою Рівненського району.

На підставі ст.88 ЦПК України у зв'язку із відмовою у позові понесені позивачем витрати залишаються на ньому.

З огляду на викладене, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

відмовити у цивільному позовіОСОБА_1до Радухівської сільської ради Рівненського району Рівненської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були при цьому присутні, отримання його копії.

Суддя Кушнір Н.В.