Справа № 459/979/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

10 травня 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Кріля М.Д.

при секретарі Данилів О.І.

за участю: позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини,

в с т а н о в и в :

30.03.2016 року позивачка звернулася в суд з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дитиною трьох років. Вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2012 року. Вказує, що від подружнього життя мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Стверджує, що відповідач, працюючи на шахті «Червоноградська», отримуючи заробітну плату, яка становить близько 5 000,00 грн., витрачає ці кошти на особисті потреби. На утримання сина за останні 2 місяці відповідач дав 400,00 грн. Вказує, що на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, отримує соціальну виплату в розмірі 860,00 грн. на місяць. На даний час перебуває на 5 місяці вагітності. Стверджує, що відповідач відмовляється надавати кошти на утримання сина ОСОБА_4.

Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання двічі підряд не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 24.05.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбу (а.с. 7).

Від подружнього життя у сторін є син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1

Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання сина не дає, а позивачка згідно з Витягом з наказу № 67-к по шахті «Межирічанська» від 08.07.2014 року перебуває у відпустці до ІНФОРМАЦІЯ_1 року по догляду за дитиною, тому сама матеріально утримувати сина ОСОБА_4 немає змоги.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч.8 ст.7 СК України), а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст.142 цього ж Кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст.7 СК України).

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Також, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, виникнення у дружини після розірвання шлюбу, з якою проживає дитина, права на утримання обумовлене наявністю у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу.

Всупереч положенню статті 60 ЦПК України позивачкою не надано жодних доказів про доходи відповідача, які б підтверджували можливість останнього сплачувати аліменти на утримання сина та кошти на її утримання у визначеному нею розмірі, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача щомісячно слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та 350,00 грн. коштів на її утримання.

Таким чином, позов задовольняється частково.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до його повноліття, починаючи з 30.03.2016 року.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 350,00 грн. на її утримання щомісячно до досягнення дитиною - ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 102,40 грн. (551,20 грн. + 551,20 грн.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області на протязі 10 днів з часу проголошення.

Рішення може бути переглянуте Червоноградським міським судом Львівської області за заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з часу отримання його копії.

Суддя: М. Д. Кріль