Справа № 621/3303/15-ц
Провадження № 2/621/270/16
РІШЕННЯ

іменем України

26.01.2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Бережної Н.М.,

за участю секретаря Кошевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів,

встановив:

25.12.2015 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ТОВ «ЛК «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, в якому вказав, що 16.10.2015 року між ОСОБА_1 і ТОВ «ЛК «Ваш авто» було укладено договір Фінансового лізингу № 000935 з додатками, згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: KIA Ceed, комплектації base, та обємом двигуна 1,6. Відповідно до умов Договору лізингодавець відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу KIA Ceed, комплектації base, та обємом двигуна 1,6, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору, у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу позивачу на умовах, передбачених Договором. В усній формі представник відповідача ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіренності № 49 від 29.09.2015 року, як вказано в Договорі, в їх офісі роз'яснила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 38 000 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача, після чого зі ним буде укладено Договір і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день ОСОБА_1 було сплачено суму 38 000 грн., комісія банку при цьому склала 380 грн., а всього було сплачено 38 380 грн. Однак, представником не було роз'яснено призначення платежу, який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору (Організаційні заходи полягали в роздрукуванні стандартної форми договору та шахрайським шляхом примусили позивача сплатити «Адміністративний платіж»). Представником компанії за попередньою змовою групи осіб навмисно було введено ОСОБА_1 в оману, тому останній вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу, яка буде зарахована, як перший платіж до вартості транспортного засобу. В Договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами Договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови Договору вона пояснила та спонукала позивача підписати Договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що Договором передбачено передачу автомобіля протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, а також 50% від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 38 000 грн. є лише адміністративним платежем за оформлення Договору. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено ОСОБА_1 в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після підписання і вивчення змісту Договору стало зрозуміло, що сплачені кошти позивачу не повернуть, а можливості розірвати Договір немає, оскільки Договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав ОСОБА_1 як споживача. Умова договору фінансового лізингу від 16.16.2015 року № 000935 про те, що лізингоодержувач зобов'язується сплатити адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору (комісію за надання лізингового кредиту в відсотковому розмірі від ціни предмета лізингу), на переконання позивача, є незаконною. Як вбачається зі змісту Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, адміністративний платіж розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача/позивача лізингодавцю/відповідачу при укладенні Договору.

У відповідності до Договору, адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір такої компенсації за організацію становить 38 000 грн., цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо повязаний з виконанням договору лізингу. Вказаний пункт Договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного Договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні та друкуванні стандартної форми договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку платежів, передбачених законом. Тому, відповідно вважати, що даний платіж відповідач включив у Договір незаконно, що призводить до недійсності даної умови Договору.

Також, ОСОБА_1 вказував, що у даному випадку підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, Справа № 1-26/2011, та слід враховувати, що йому, як споживачу, на момент укладення Договору, обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки Договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав роздруковану стандартну форму. Оскільки позивач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, він при укладенні Договору помилково придбав непотрібні на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу.

Крім того, ТОВ «ЛК «Ваш авто» проігноровано вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. ОСОБА_1 вважав, що судом має бути взято до уваги, що даний договір містить безліч умов, що регулюються законодавством, з яким він ніколи в житті не зустрічався. Позивач не мав можливості обєктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди.

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що за аналогічною схемою співпрацює багато фірм, які надають для підписання своїм обманутим споживачам ідентичні договори. При укладанні аналогічних правочинів, відповідач активно використовує метод введення споживачів в оману через спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення через позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення та перекрученні обставин правочину.

Після детального ознайомлення з даним Договором, зрозумівши, що позивач підписав його собі на шкоду, останній вважав за необхідним розірвати його. Однак, згідно умов даного Договору, при його розірванні він не може повернути вкладені кошти, що є порушенням законодавства та його прав як споживача. ОСОБА_1 також було надіслано листа до відповідача із запитом на добровільне повернення коштів. Спочатку за інформацією у відділенні пошти відповідач відмовився від отримання листа та після оформлення курєрської доставки лист було вручено 05.11.2015 року. На даний лист надійшла відповідь, що Договір з ОСОБА_1 розірваний, але грошові кошти, які були ним сплачені відповідачу, на підставі п. 12.1 Договору поверненню не підлягають.

Пункт 12.1. Договору від 16.10.2015 року зазначає, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Тобто, відповідач в Договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання Договору останнім. Однак, при розірванні Договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства. ТОВ «ЛК «Ваш авто» не враховано норми Закону України «Про захист прав споживачів», навпаки, всупереч зазначених норм, лізингодавець, взагалі, не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору. Крім того, у разі розірвання договору лізингодавцем, ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства. Тому, дана вимога договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності.

Крім того, відповідач має бути суб'єктом підприємницької діяльності, який здійснює діяльність у сфері передачі автомобілів у оренду (оперативний лізинг), тому і зобовязаний надати лізингоодержувачу дані про те, що автомобіль який буде передаватися вже є його власністю і є основними фондами відповідача. В порушення зазначених вимог в Договорі не вказано, який саме транспортний засіб буде переданий у власність лізингоодержувачу - якого кольору, року виробництва, тобто, у Договорі не вказано предмету лізингу (найменування продукції), що порушує право позивача на отримання достовірної інформації про продукцію.

Пунктом 8.1 Договору погоджено, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають сплаті за цим Договором, визначаються станом на дату виконання Договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» при продажу долару станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на робочий день виписки рахунку або квитанції на сплату платежу. Умови цього пункту застосовуються до розрахунку розміру штрафів та інших платежів. Так, розмір адміністративного платежу, який було сплачено позивачем 16.10.2015 року, в день укладення Договору, відповідно до Додатку № 1 до Договору складає 10% від вартості предмета лізингу 1 617,02 доларів США. Отже, станом на момент складання позову 25.12.2015 року курс обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» при продажу долару, складає 25,1, а, відповідно, сплачені позивачем грошові кошти, які підлягають поверненню, складають: 1 617,02 (доларів США) х 25,1 (курс) = 40 587, 20 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати Договір фінансового лізингу № 000935 від 16.10.2015 року недійсним. Стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш авто» на його користь сплачені ним грошові кошти за Договором фінансового лізингу № 000935 від 16.10.2015 року в якості адміністративного платежу, який відповідно до Договору складає 10% від вартості предмета лізингу, а, саме, 1 617,02 доларів США, які відповідно до цього ж Договору та курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» при продажу долару, станом на момент складання позову 22.12.2015 року складає 25,1, та які еквівалентні та складають - 40 587 грн. 20 коп. Судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, його представник ОСОБА_2 також не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог свого довірителя наполягала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, а також надала письмові заперечення проти позову ОСОБА_1, в яких вказано, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, він свідомо перекручує або несвідомо помиляється у їх тлумаченні через те, що недостатньо уважно ознайомився з умовами договору, на підставі якого виникли цивільно-правові відносини між сторонами, а також посилається на норми Закону, які взагалі не стосуються даних правовідносин. Дійсно 16.10.2015 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 000935 з відповідними додатками до нього. Відповідно до умов договору відповідач придбає у свою власність бажаний предмет договору і надає його позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах даного правочину. Найменування предмета лізингу і його технічні характеристики вказані в договорі, додатках та специфікації. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання позивачем кожної сторінки самого договору, а отже було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Отже, правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписаний позивачем та повноважною особою відповідача та скріплений його печаткою. Таким чином, представник відповідача ОСОБА_5 вважала, що було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України до чинності правочину. Юридичні особи, які займаються господарською діяльністю по наданню послуг фінансового лізингу, мають відповідати всім встановленим критеріям, зокрема має отримати відповідну Довідку з Нацкомфінпослуг на здійснення такого виду діяльності. ТОВ «ЛК «Ваш авто», виконавши всі передбачені законодавством вимоги, 11.06.2015 року отримав відповідну Довідку, що також зазначено в договорі. Отже, посилання позивача на незаконність діяльності відповідача, яка порушує його права як споживача є безпідставними та повністю спростованими, а твердження ОСОБА_1, що ТОВ «ЛК «Ваш авто» проводить нечесну підприємницьку діяльність, яка вводить споживача в оману є необгрунтованим та не підкріпленим жодним належним та допустимим доказом. Як вбачається з позовної заяви, жодного належного та допустимого доказу щодо факту введення позивача в оману, наявності в діях відповідача умислу позивачем не надано. Натомість в позовній заяві містяться субєктивні та зацікавлені пояснення позивача, щодо залучення коштів відповідачем на власні потреби, невиконання своїх зобовязань тощо. Проте, представник відповідача звертала увагу Суду на те, що такі пояснення є зацікавленими та такими, які не мають під собою реального підгрунтя, а головне являються недоведеним свідченням, а отже не можуть братись до уваги Судом. Крім того, вважала, що те, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення його в оману відповідачем. Як вбачається з аналізу умов договору фінансового лізингу між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які ставляться чинним законодавством України для чинності даних правочинів. Умови договору, які Законом не було віднесено до істотних, сторони мають право вільно погоджувати. Таким чином, сторони погодили всі умови договору, які зобовязані виконувати, а тому даний правочин не може бути визнаним недійсним лише з підстав заперечення його дійсності однією зі сторін. Позивач, який з його слів не має «відповідної юридичної чи економічної освіти» та якому на момент підписання Договору «бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку» і тому «помилково придбав не потрібні на умовах Відповідача послуги», посилаючись на положення Рішення Конституційного суду України (від 10.11.2011 року) все ж таки підписав Договір не спромігшись навіть ознайомитись з його умовами. ТОВ «ЛК «Ваш авто» вважало, що для підписання правочинів (або взагалі документів) без ознайомлення з їх умовами - отримувати «відповідну юридичну чи економічну освіту» не є необхідним. З позовної заяви вбачається, що позивач помилково вважає, що включений в умови договору платіж «Адміністративний платіж» не є лізинговим та який не повязаний із користуванням предметом лізингу, чим, на думку позивача, вийшов за межі, передбачені Законом для діяльності фінансового лізингу. Проте, представник відповідача вважала, що ЗУ «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі повинні бути погоджені насамперед сторонами в договорі, та передбачений перелік не є вичерпним, а рекомендованим, оскільки саме сторони погоджують між собою розмір, порядок та назву лізингових платежів, які їм необхідні для належного виконання своїх договірних зобовязань. Сторони належним чином погодили порядок та наслідки розірвання договору зі сторони як лізингоодержувача, так і лізингодавця. Даний порядок в жодному разі не виходить за межі, передбачені чинним законодавством України. Таким чином, ЗУ «Про захист прав споживачів» взагалі не регулює відносини, які склались між сторонами договору, оскільки договір укладено відповідно до норм чинного законодавства України, даний правочин регулюється Цивільним кодексом України, ЗУ «Про фінансовий лізинг» та іншими нормативно-правовими актами, а позивачем взагалі не було доведено факту порушення його прав як споживача. Таким чином, ОСОБА_5 зазначала, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необгрунтованим, викладені в ньому підстави визнання умов договору недійсними є недоведеними та спростованими, а вимоги Закону, на які посилається позивач, є перекрученими та такими, які трактуються на його користь, а отже позов має бути відхилений. На підставі викладеного, ОСОБА_5 просила відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, взявши до уваги письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом достовірно встановлено, що 16.10.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» було укладено Договір фінансового лізингу № 000935 з додатками (Графік сплати авансового платежу та Специфікація предмету лізингу), відповідно до якого відповідач взяв на себе обовязок придбати предмет лізингу - транспортний засіб KIA Ceed, комплектації base, та обємом двигуна 1,6, зазначений у п. 1.1. Договору та специфікації, що є додатком № 2 до Договору, вартістю 16170,21 доларів США у власність та передати предмет лізингу у користування позивача, на строк та на умовах передбачених Договором /а.с. 16-21, 22, 23/.

Зясовано також, що в усній формі представник відповідача повідомила, що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 38 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день ОСОБА_1 було сплачено 38 000 грн. на користь ТОВ «ЛК «Ваш авто» із зазначенням призначення платежу авансовий платіж згідно лізингового договору від 16.10.2015 року № 000935, що підтверджується копією квитанції /а.с. 24/.

Разом з тим, представником ТОВ «ЛК «Ваш авто» не було розяснено ОСОБА_1 призначення даного платежу який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу.

Також, у ОСОБА_1 не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала йому достовірної інформації щодо всіх істотних умов договору, переконала та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші клієнти, які бажають укласти договір лізингу.

Крім того, протягом обіцяного терміну предмет лізингу не був переданий позивачу. Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу транспортного засобу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, а сплачена сума в розмірі 38 000 грн. є адміністративним платежем тільки за оформлення договору.

Таким чином, як вбачається зі змісту позовної заяви, під час попередніх переговорів представником компанії ОСОБА_1 введено в оману щодо умов виконання договірних зобовязань. Після підписання і вивчення змісту договору ОСОБА_1 стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, а можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав позивача як споживача.

Вказні обставини в судовому засіданні не спростовані відповідачем по справі ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто».

22.10.2015 року ОСОБА_1 звертався до ТОВ «ЛК «Ваш авто» із письмовою вимогою щодо розірвання Договору фінансового лізингу від 16.10.2015 року № 000935. Даний лист був направлений поштою, однак, за інформацією відділення пошти відповідач відмовився від отримання листа і лише після оформлення ОСОБА_1 курєрської доставки письмову вимогу було вручено 05.11.2015 року. На даний лист надійшла відповідь, що Договір від 16.10.2015 року з ОСОБА_1 розірваний, але грошові кошти, які були ним сплачені відповідачу, на підставі п. 12.1 Договору поверненню не підлягають, оскільки мають призначення адміністративний платіж, а, ознайомившись з Договором, ОСОБА_1 прийняв всі його умови, що засвідчив своїм підписом /а.с. 25-31, 32, 33, 34, 35/.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає і механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 5 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Це означає, що Закон України «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору, а умови договору фінансового лізингу, в свою чергу, не можуть суперечити положенням цього Закону.

Умова договору фінансового лізингу від 16.10.2015 року № 000935 про те, що лізингоодержувач зобов'язується сплатити адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, на переконання суду, є незаконною.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж розуміє під собою одноразову плату лізингоодержувача лізингодавцю при укладенні договору.

У відповідності до договору, адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір такої компенсації за організацію становить 38 000 грн., цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо повязаний з виконанням договору лізингу.

Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору.

Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку платежів, передбачених законом.

Лізинговий кредит - це кредитні відносини між юридичними особами, які виникають у разі оренди майна і супроводжуються укладанням лізингової угоди. Лізинг є специфічною формою майнового, тобто товарного кредиту. Його специфіка полягає у тісному взаємозвязку і переплетенні кредитних, фінансових та орендних відносин. З точки зору змісту кредитних відносин, лізинг можна розглядати як різновид довгострокового кредиту, який надається в натуральній формі і погашається позичальником у розстрочку.

Отже, лізинг є комерційною угодою, що заснована на оренді товарів тривалого користування виробничого призначення. Це одна з форм інвестицій в основний капітал за посередництвом лізингової компанії (лізингодавця), який купує для товаровиробника (лізингоодержувача) майно і надає йому в оренду з метою виробничого використання. Таким чином, лізингодавець фактично кредитує лізингоодержувача: кредитором є лізингодавець, позичальником -лізингоодержувач.

Положеннями ст. 8 ЦК України визначено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Виходячи із зазначеного, за аналогією до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, Справа № 1-26/2011.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні виходив також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги .

Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів (п. 3.2. Рішення).

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору між ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, Справа № 1-26/2011 та слід врахувати, що позивачу, як споживачу, на момент укладення договору обєктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України).

Оскільки позивач не має відповідної юридичної чи економічної освіти, він при укладенні договору помилково придбав непотрібні йому на умовах відповідача послуги з фінансового лізингу.

Згідно з п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Однак відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Тобто, позивач не мав часу детально ознайомитися з 13 сторінками договору за такий короткий строк. Йому повинна була бути надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім цього, представник відповідача не надала достовірної інформації, переконала в тому, що всі істотні умови договору вона позивачу пояснила та спонукала підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу.

На переконання суду, позивач не мав можливості обєктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди.

Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 вказаного Закону, а саме умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Аналізуючи норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суд прийшов до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є наступні умови, що зазначені в договорі фінансового лізингу: про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору.

Пункт 12.1. Договору лізингу від 16.10.2015 року зазначає - лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та надати реквізити особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Тобто, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, проплачені споживачем його послуг у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Тобто лізингоодержувачу в даному випадку повинно бути надано право на розірвання договору впродовж 14 днів з моменту його укладення.

Однак відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» не враховано вищевказані норми законодавства, навпаки, всупереч зазначених норм, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору.

Крім того, у разі розірвання договору лізингодавцем, ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинного законодавства.

Тому дана вимога договору є незаконною та несправедливою відносно лізингоодержувача, що призводить до її недійсності.

Пунктом 3 частини 1 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором випадках.

У частині 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Так, відповідно до ст. ст. 806, 807 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду), а до відносин повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Положення кодексу про договір поставки ( ст. 712 ЦК України) у свою чергу посилається на те, що до договору поставки застосовуються положення про купівлю-продаж.

Крім цього, згідно статей 4, 10, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач має право: на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); на розірвання договору та повернення коштів, якщо стане очевидним що послуга буде не виконана; на отримання необхідної інформації, достатньої для придбання цієї продукції, виробника та гарантії її придбання, тощо.

Відповідно до П(С)БУ 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку № 7 МФУ від 20.10.2000 року № 92, основними фондами є засоби праці - будівлі, устаткування, транспорт.

Тобто, відповідач по справі має бути суб'єктом підприємницької діяльності який здійснює діяльність у сфері передачі автомобілів у оренду (оперативний лізинг), тому і зобовязаний надати лізингоодержувачу дані про те, що автомобіль який буде передаватися вже є його власністю і є основними фондами відповідача.

В порушення зазначених вимог в договорі не вказано, який саме транспортний засіб «KIA Ceed,», буде переданий у власність лізингоодержувачу - якого кольору, року виробництва, якої внутрішньої комплектації, тобто у договорі не вказано предмету лізингу (найменування продукції), що порушує право позивача на отримання достовірної інформації про продукцію.

Згідно з ч.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї в сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України цього Кодексу.

Вказані порушення, відповідно до ст. 10, п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 638 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є підставою для розірвання договору на надання послуг.

Згідно з ч. 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони відшкодовуються винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у звязку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності.

Відповідно, сплачені позивачем відповідачу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» кошти в сумі 38 000 грн., а також банківська комісія у розмірі 380 грн. підлягають поверненню.

Твердження позивача стосовно стягнення з ТОВ «ЛК «Ваш авто» грошових коштів в іноземній валюті не приймаються судом до уваги, оскільки суперечать положенням ст. 216 ЦК України, а саме у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає сума, сплачена позивачем до укладання Договору лізингу від 16.10.2015 року, у розмірі 38 000 грн., а також банківська комісія у розмірі 380 грн.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що ТОВ «ЛК «Ваш авто», в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись, ст. ст. 203, 215, 638, 806, 807 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, ст. ст. 4, 7, 10, 14, 60, 79, 88, 197, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати договір фінансового лізингу № 000935 від 16 жовтня 2015 року недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», , юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, на користь ОСОБА_1 сплачені позивачем кошти за Договором фінансового лізингу № 000935 від 16 жовтня 2015 року, в якості адміністративного платежу, у розмірі 38000 (тридцять вісім тисяч) грн., а також банківську комісію у розмірі 380 (триста вісімдесят) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», , юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто», , юридична адреса 01601, м. Київ, вул. Шовковична, буд. № 42-44, судовий збір на користь держави в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн., які перерахувати на р/р 0227, одержувач УДКСУ у Зміївському районі Харківської області, , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, код банку отримувача 851011.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: