АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 668/7371/15-ц Головуючий в І інстанції Рєпін К.К.
Провадження №22ц/791/1314/2016 Доповідач Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вербицька Л.І., Капітан І.А.

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом мотивуючи його тим, що 31.07.2007 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Банк) було укладено кредитний договір №H-ivs-2007 про споживчій кредит на придбання квартири. 30.08.2013 року між ними було укладено додаткову угоду до кредитного договору. Позивач зазначає, що при укладанні кредитного договору Банком не дотримано вимоги цивільного законодавства, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. При укладанні кредитного договору позивачу не надано інформацію про переваги і недоліки пропонованих схем кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту. Позивач не була попереджена, що на неї покладаються валютні ризики, а також позивачу не було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним у звязку з чим, позивач при укладанні кредитного договору вважала, що буде сплачувати кредит по курсу, який існував на момент отримання кредиту. Відповідачем умисно ускладнено прочитання тексту розпису графіку зниження розміру заборгованості за кредитним договором (сукупної вартості кредиту) шрифт графіку нечитабельний. Умови договору є несправедливими в частині сплати кредиту в доларах США без зазначення методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом, процентами за користування ним та в частині додаткової сплати щомісячної винагороди за надання кредиту. Пункт 3.8 договору за яким банк має право видати наказ про примусову сплату боргового зобовязання, на підставі якого може бути здійснене примусове списання (стягнення) грошових коштів з будь-якого поточного, депозитного або інших рахунків позичальника, незалежно від того у якому банку ці рахунки відкриті, є таким, що суперечить чинному законодавству. Зазначені порушення норм чинного законодавства при укладенні кредитного договору, на думку позивача, є підставами для визнання вказаних пунктів кредитного договору недійсними. Посилаючись на наведене, з уточненнями, остаточно просила визнати недійсними пункти 3.2, 3.8, 4.7 Кредитного договору № Н-56-ivs-2007 від 31.07.2007 року.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 рокув задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу апеляційного суду, представник Банку просив апеляційну скаргу відхилити, як необгрунтовану.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що пункти укладеного між сторонами кредитного договору, які позивачка просила визнати недійсними, суперечать нормам чинного законодавства.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов до нього на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2007 року між позивачкою та Банком був укладений Кредитний договір №Н-56-ivs-2007, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в розмірі 89600,00 доларів США строком до 30.07.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами (а.с.4-6). 30.08.2013 сторони уклали додаткову угоду до вказаного кредитного договору (а.с.10).

Відповідно до пункту 3.2. кредитного договору, з урахуванням змін, що були внесені додатковою угодою від 30.08.2013, Позичальник зобовязується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 30.07.2027 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобовязується щомісячно, в термін з 1 по 10 число кожного місяця (згідно з графіком зниження заборгованості - Додатком № 1 до цього Договору) здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у розмірі 435,57 доларів США з відстрочкою платежу по основному боргу до 01.09.2014 року. Останню сплату щомісячного платежу по погашенню позичкової заборгованості Позичальник зобовязується здійснити не пізніше 30.07.2027 року.

Згідно пункту 3.8. договору у випадку несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними ресурсами, як у випадку настання строку повернення кредиту (його частини) та/або строку сплати процентів, так й у випадку виникнення відповідно до умов цього Договору зобовязання Позичальника достроково повернути кредитні ресурси та сплати проценти, Банк має право видати наказ про примусову сплату боргового зобовязання. На підставі наказу про примусову сплату боргового зобовязання може бути здійснене примусове списання (стягнення) грошових коштів з будь-якого поточного, депозитного або інших рахунків Позичальника, незалежно від того у якому банку ці рахунки відкриті, причому повністю або частинами, на розсуд Банка. Зазначене положення є правом, але не обовязком Банку, та не звільняє Позичальника від відповідальності за несвоєчасне виконання зобовязань по кредиту.

Відповідно до пункту 4.7. договору, з урахуванням змін, що були внесені додатковою угодою від 30.08.2013 року, Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 1131,20 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок №4402. Зазначена в цьому пункті комісійна винагорода Банку сплачується Позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання Позичальником зобовязань по поверненню отриманих кредитних коштів.

Згідно договору поруки від 31.07.2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_5В, ОСОБА_2, ОСОБА_5 зобовязалась відповідати у повному обсязі перед Банком за своєчасне і повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за вказаним кредитним договором (а.с.38-40).

Згідно договору поруки від 31.2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_4 зобовязався відповідати у повному обсязі перед Банком за своєчасне і повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за вказаним кредитним договором (а.с.54-55).

Звертаючись до суду із позовом, позивачка зазначила, що підставами для визнання недійсними спірних пунктів укладеного кредитного договору є їх невідповідність змісту вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що виразилося в ненаданні їй відповідачем у повному обсязі інформації про умови кредитування, крім того, умови договору є несправедливими.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частинами 1, 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

За положеннями ч.5 ст.11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачена можливість визнання недійсними лише окремих умов договору, а не цивільно-правового договору в цілому і лише у разі визнання цих положень договору несправедливими (ч. 5 ст. 18).

Отже, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд правильно виходив із того, що перед укладенням сторонами кредитного договору Банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчила (а.с.20-21), що до підписання договору вона ознайомилася з умовами кредитування, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі; виконання Банком зазначених умов підтверджено позивачем, яка особисто підписала кредитний договір, чим засвідчила отримання вищевказаної інформації та те, що вона погодилася з умовами договору; на момент укладення кредитного договору позивачка не навела жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконувала свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Суд обґрунтовано відхилив доводи позивачки про невиконання банком обов'язку щодо попередження її під час укладання кредитного договору, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач, оскільки як вбачається з пункту 6 Інформації про умови кредитування, підписаної позивачем, її було попереджено, що вона несе валютні ризики, які можуть мати місце під час виконання зобовязань за кредитним договором. Також суд обґрунтовано не взяв до уваги, посилання позивачки на те, що їй при укладанні кредитного договору не було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, оскільки як вбачається з пункту 6 Інформації про умови кредитування, підписаної позивачем, позивача було поінформовано, що валютний курс при конвертації валюти платежу в валюту зобовязання по кредиту та відсоткам встановлюється як комерційний курс банку на дату здійснення операції по сплаті платежу.

Таким чином, суд правильно вважав, що зі змісту спірних пунктів кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов, тому дійшов правильного висновку про недоведеність та необґрунтованість указаних позовних вимог, адже позивачем не доведено, зокрема факту несправедливості умов кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 17 березня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Л.І. Вербицька

ОСОБА_6