Номер провадження: 22-ц/785/709/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», третя особа: ОСОБА_3, про припинення договору поруки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року,-

встановила:

03.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд визнати поруку, встановлену договором поруки № 10390 ДП1 від 03.10.2008 року, укладений між ПАТ « ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 припиненою.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між третьою особою - ОСОБА_3 та відповідачем було укладено кредитний договір, повне виконання якого забезпечене порукою, згідно договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем. Позивач вважав, що обсяг її відповідальності за договором поруки було збільшено без її згоди внаслідок укладання між банком та ОСОБА_3 ряду договорів про внесення змін до кредитного договору, із зміною графіку його погашення, отже позивач вважав, що є підстави для визнання договору поруки припиненим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував того, що зміни до кредитного договору, які були здійснені 27.03.2010 року та 13.08.2012 року, згідно яких були встановлені нові графіки повернення кредиту та сплати процентів, привели до збільшення загальної суми платежів за кредитом, встановленими первинними умовами договору, тобто збільшення обсягу відповідальності поручителя, проведені з порушенням умов договору поруки, а саме без отримання згоди поручителя, що приводить до припинення договору поруки.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того що укладанням додаткової угоди не було збільшено обсяг відповідальності поручителя, оскільки реструктуризація заборгованості, а саме зміна графіку погашення боргу не призвела до зміни строку кредиту, його суми, процентну ставку також збільшено не було.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.10.2008 року між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 501.19902, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 132 000 дол. США, строком на 72 місяці зі сплатою відсотків в розмірі 15, 9 %.

Дата видачі кредиту, сума та строк повернення кредиту та сплати процентів відповідно до п.2.1. та п. 2.2. зазначеного кредитного договору встановлені в Графіку повернення кредиту та сплати процентів, який є Додатком 1 до цього Договору.

В забезпечення виконання зобовязань по зазначеному кредитному договору між ЗАТ «Про ОСОБА_4» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 10390-ДП1 від 03.10.2008 року, відповідно до п. 2.1. якого поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобовязань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

27.05.2010 року між ПАТ «ПроКредит Банк» (правонаступником прав та обовязків ЗАТ «ПроКредит Банк») та ОСОБА_3 укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, пунктом 1.1 якого з моменту укладання цього договору за користування кредитом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від періоду користування цим кредитом, а також змінені проценти за користування кредитом та викладено рядок 3 таблиці п.1.2 кредитного договору у іншій редакції. Крім того, п.1.3. зазначеного договору було встановлено комісію за управління кредитом. Також викладено Графік повернення кредиту та сплати процентів, який є Додатком 1 до кредитного договору, у новій редакції.

Крім того, 13.08.2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк» (правонаступником прав та обовязків ЗАТ «ПроКредит Банк») та ОСОБА_3 укладено договір № 2 про внесення змін до кредитного договору, пунктом 1.1 якого з моменту укладання цього договору за користування кредитом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від періоду користування цим кредитом, а також змінені проценти за користування кредитом та викладено рядок 3 таблиці п.1.2 кредитного договору у іншій редакції. Крім того, п.1.4. зазначеного договору було встановлено комісію за управління кредитом. Також викладено Графік повернення кредиту та сплати процентів, який є Додатком 1 до кредитного договору, у новій редакції.

Дослідивши графіки повернення кредиту та сплати процентів, які є невідємними частинами договору №1 та договору №2 про внесення змін до кредитного договору в редакціях від 27.05.2010 року та від 14.10.2010 року, копії яких містяться в матеріалах справи, колегія суддів встановила, що відповідно до вказаних графіків збільшується загальна сума внеску за кредитним договором в порівнянні з редакцією, яка була встановлена при укладанні кредитного договору 03.11.2008 року, а саме з 206855,41 дол. США до 216420,77 дол. США та 224338,63 дол. США відповідно, що на 9565,36 дол. США та 17483,22 дол. США більше, ніж необхідно сплатити за кредитним договором від 03.10.2008 року, в забезпечення виконання зобовязань за яким був укладений оскаржуваний договір поруки.

Крім того, вищезазначеними договорами про внесення змін до кредитного договору була встановлена комісія за управління кредитом, відсутня у кредитному договорі від 03.10.2008 року, яка також була предявлена до стягнення з поручителя ОСОБА_2, що підтверджується Вимогою про виконання зобовязання за договором поруки №2095 від 07.02.2013 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що зазначеними змінами до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до договору п.2.2 договору поруки № 10390-ДП1 від 03.10.2008 року передбачено, що встановлена Договором порука у повному обсязі поширюється на зобовязання позичальника із урахуванням усіх змін та/або доповнень до Кредитних договорів з моменту набрання ними чинності. Якщо зміни стосуватимуться збільшення строку кредиту, його суми чи процентів за користуванням кредитом, то порукою будуть забезпечуватися зобовязання Позичальника з урахуванням таких змін за умови отримання на те попередньої чи наступної згоди Поручителя. Така згода може бути надана шляхом внесення змін до цього Договору або вчинення Поручителем погоджувального напису на відповідному договорі про внесення змін до Кредитних договорів, або надання Поручителем письмової згоди у формі листа. У випадку відсутності вказаної згоди порукою будуть забезпечуватись зобовязання Позичальника у обсязі та на умовах, які діяли до внесення таких змін до Кредитних договорів.

Крім цього, у договорі поруки відсутні такі обмеження стосовно випадків, на які не застосовується пункт 2.2 договору поруки, як збільшення загальної суми внеску за кредитним договором та встановлення додаткових комісій. Відповідно, будь-які зміни умов договору поруки, у тому числі збільшення загальної суми внесків та встановлення додаткових комісій, які збільшують обсяг відповідальності поручителя, призводять до порушення п. 2.1 договору поруки і мають правові наслідки, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, збільшуючи загальної суми внесків та встановлюючи додаткові комісій і, відповідно, обсяг відповідальності поручителя, банк порушив умови п. 2.2 договору поруки.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України, поручитель хоча і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, внесення змін до договору, які призводять до збільшення загальної суми сплати за кредитом, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Вказана правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду України від 19.12.2011року по справі № 6-67цс11, від 18.06.2012 року по справі № 6-73цс12, а також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2012 року.

У Постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 року по справі № 6-97цс13 також зазначено, що висновок судів про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору є безпідставним, якщо договором поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Порушення цих умов відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Крім цього, пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 1 ОСОБА_5 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 27.09.2012 року, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69цс11, № 6-18св11, № 20цс11, № 88цс11).

З матеріалів справи вбачається, що поручитель своєї згоди на зміну умов договору, яки призвели до збільшення до збільшення обсягу його відповідальності, а саме збільшення плати за користування за кредитом, не надавав, а відповідач не надав доказів, що банк у відповідності до умов договору поруки отримав на це згоду поручителя.

Зазначене не було прийнято до уваги судом першої інстанції. Враховуючи вищенаведене, колегія судів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності збільшення обсягу відповідальності поручителя не відповідає обставинам справи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що привело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

У звязку з задоволенням позову, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ПАТ «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_2 понесені нею та документально підтвердженні судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 309 313, 317 ЦПК України, судова колегія

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», третя особа: ОСОБА_3, про припинення договору поруки - задовольнити.

Визнати поруку, встановлену договором №10390-ДП1 від 03.10.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк» (в майбутньому - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк») та ОСОБА_2 - такою, що припинена.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 779,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_6