Справа № 463/1355/13 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/4210/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4;

ОСОБА_5 і його представника - адвоката Петлевича С.С.;

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_8, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки і піклування Личаківської районної державної адміністрації Львівської міської ради, про визнання права неповнолітньої особи на проживання, усунення перешкод у користуванні житлом, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права на проживання, усунення перешкод у користуванні житлом, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, третя особа - орган опіки і піклування Личаківської районної державної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_7, в якому просила визнати право її неповнолітньої доньки на проживання в квартирі АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірна квартира") та зобов'язати відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_5 не чинити перешкод доньці у користуванні житлом, припинити руйнацію спірної квартири і привести її у належний стан, який забезпечив би доньці нормальні умови для проживання та розвитку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з моменту укладення шлюбу із ОСОБА_5, а донька - з моменту народження, як члени сім'ї постійно проживали в спірній квартирі, яка належала на праві власності ОСОБА_5 і яку він приватизував на себе під час шлюбу. Зазначала, що ОСОБА_5 доньку в спірній квартирі не зареєстрував, чим допустив проживання дитини в даній квартирі без реєстрації, однак, донька зі свого дня народження фактично проживала у цій квартирі разом із нею та батьком і він ніколи не заперечував її права на проживання в згаданій квартирі. У серпні 2012 року ОСОБА_5 подарував спірну квартиру своєму батькові ОСОБА_8, який у лютому 2013 року направив їм з донькою письмову вимогу про звільнення спірної квартири. Крім того, починаючи з вересня 2012 року відповідачі почали чинити доньці перешкоди у користуванні спірною квартирою, які виявились у спробі виселити її з цієї квартири та створенні неможливих умов для її проживання, а саме: зломі замків від вхідних дверей, вивезенні меблів та побутової техніки, відключенні водопостачання та водовідведення, чим порушено права неповнолітньої доньки на житло та достатній життєвий рівень (т.1, а.с. 2-4).

У липні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_3 разом з її неповнолітньою донькою ОСОБА_7 із його квартири та зобов'язати їх не чинити йому, як власнику спірної квартири, перешкод у користуванні нею.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що його колишня невістка та онука без законних на те підстав проживають у належній йому на праві власності квартирі й тим самим чинять йому перешкоди у користуванні та розпорядженні нею як власністю, хоча мають інше житло, оскільки увесь час вони були зареєстрованими у будинку по АДРЕСА_2, площа якого після здійснення реконструкції збільшилась і у ньому є всі умови для проживання неповнолітньої дитини (т.1, а.с. 63-64).

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 в своїх інтересах звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право на проживання в спірній квартирі з тих підстав, що вона весь час з моменту укладення ізОСОБА_5 шлюбу користувалась цією квартирою та проживала у ній як член сім'ї власника, а тому в силу вимог ст.156 ЖК України, й після припинення сімейних стосунків з власником квартири має право на проживання у ній. Крім того, зазначала, що її право на проживання в квартирі є похідним від права на проживання неповнолітньої доньки, оскільки вона з донькою та відповідачі пов'язані між собою кровним спорідненням, а тому є однією сім'єю в силу закону (т.1, а.с. 80).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано право за неповнолітньою ОСОБА_7 на проживання в окремій трикімнатній квартирі АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено за недоведеністю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено за безпідставністю. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про судові витрати (т.2, а.с. 107-109).

Дане рішення оскаржили ОСОБА_3 (т.2, а.с. 114-115), ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (т.2, а.с. 118-121).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 і ОСОБА_5 відхилено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольно частково, а саме: рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково -визнано за ОСОБА_3 право на проживання в квартирі АДРЕСА_1.В задоволенні решти вимог - відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання судових витрат (т.2, а.с. 176-181).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2015 року залишено без змін (т.2, а.с. 250-252).

ОСОБА_3 у поданій нею апеляційній скаргі на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року просить згадане рішення в частині відмови у задоволенні її позову до ОСОБА_8 і ОСОБА_5 про визнання за нею права на проживання та усунення перешкод у користуванні спірною квартирою скасувати, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.12.2014 року встановлено, що вона (ОСОБА_3) разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_7 з часу народження останньої постійно проживає в спірній квартирі АДРЕСА_1, у яку вселилася як член сім'ї власника квартири, а відтак вважає, що набула право на користування цією квартирою - не зважаючи на відсутність реєстрації у цій квартирі(т.2, а.с. 114-115).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_4, а також ОСОБА_7 (яка на час повторного апеляційного розгляду справи досягла повноліття) на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони ОСОБА_5 і його представника - адвоката Петлевича С.С., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 та вимог її позову у власних інтересах в частині позовних вимог про визнати за нею права на проживання у спірній квартирі та усунення перешкод у користуванні житлом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 в частині згаданих позовних вимог до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У справі встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Львівської міської ради 22 вересня 1997 року, належить ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 8).

Із 11 листопада 1995 року ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який було розірвано рішенням суду у 2013 році.

Із 16 березня 1987 року по 08 лютого 2013 року ОСОБА_3 була зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 5), яка по факту складається з двох житлових кімнат площею 33,4 кв.м. та кухні і має загальну площу 153,1 кв.м. та перебуває у її спільній сумісній власності спільно із ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 66).

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і до 08 лютого 2013 року була зареєстрованою у квартирі АДРЕСА_2, знялася із реєстрації за вказаною адресою за особистою заявою, що встановлено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2015 року (т. 2, а. с. 165).

Судом встановлено та визнається сторонами спору те, що ОСОБА_3 вселилася у спірну квартиру, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5, як член сім'ї власника спірної квартири.

Судом також встановлено та стверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3, вселившись у спірну квартиру в якості члена сім'ї її власника, зберегла при цьому за собою право власності та право на постійне місце проживання (залишаючись зареєстрованою) в приватизованому нею ще у 1996 році іншому житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_2 (загальною площею на даний час 153,1 кв.м.).

Ще задовго до подачі ОСОБА_3 даного позову до суду (28.11.2013 року; т.1, а.с. 80) шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано (19.11.2012 року), а відтак з цього часу ОСОБА_3 перестала бути і членом сім'ї ОСОБА_5 (як власника спірної квартири).

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права на проживання у спірній квартирі і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання права на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом відхилити та залишити рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 рокув згаданій частині без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: