Справа № 357/4295/16-ц Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/5719/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 42 25.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
25 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
за участю секретаря Нагорної Г.О.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Біла Церква Київської області про скасування рішення житлової комісії та зобов`язання поновити на квартирному обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 квітня 2016 року № 94 в частині щодо зняття його з квартирного обліку; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити позивача на квартирний облік в пільговій черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов, з 08 вересня1997 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є старшим прапорщиком запасу, учасником бойових дій та має вислугу 21 рік. З 17 травня 1995 року позивач перебуває на квартирному обліку, а з 08 вересня 1997 року у пільговій черзі осіб, які позачергово потребують поліпшення житлових умов. Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 квітня 2016 року, ОСОБА_1 знято з квартирного обліку всупереч Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройний Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Підставою для зняття з обліку стало те, що у грудні 2015 року позивач одружився, а його дружина ОСОБА_2 має у приватній власності житловий будинок площею 62,9 кв.м. в с. Фурси Білоцерківського району Київської області, а, отже, ОСОБА_1 не потребує поліпшення житлових умов.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що житлові умови позивача поліпшилися, оскільки він одружився і його дружина має у власності житловий будинок.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, звільненою з військової служби в запас за станом здоров`я, вислуга років у Збройних силах України - 21 рік.

Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 17 травня 1995 року ОСОБА_1 постановлено на квартирний облік з 17 травня 1995 року.

Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 08 вересня 1997 року ОСОБА_1 постановлено на квартирний облік на першочергове отримання житла з 08 вересня 1997 року як учасника бойових дій.

Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , яка є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 , від 01 квітня 2016 року (протокол № 94) ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку на підставі ст. 40 ЖК України та п. 2.18 наказу МО України № 737 від 30 листопада 2011 року, як такого що не потребує поліпшення житлових умов.

У рішенні зазначено, що ОСОБА_1 одружився із ОСОБА_2 , яка з 13 березня 1989 року має у приватній власності житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 96,4 кв.м., житловою 62,9 кв.м.

Згідно довідки Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 22 березня 2016 року у житловому будинку по АДРЕСА_1 проживають власник ОСОБА_2 разом з сином, невісткою та онуком.

ОСОБА_1 не має власного житла на території Фурсівської сільської ради, земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку йому не надавалися, що підтверджується довідкою Фурсівської сільської ради Білоцерківського району № 470 від 22 березня 2016 року.

ОСОБА_1 зареєстрований при військовій частині НОМЕР_1 за адресою м. Біла Церква, Гайок.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що житлові умови ОСОБА_1 не поліпшилися, потреба у поліпшенні житлових умов не відпала, позивач проживає і зареєстрований при Військовій частині НОМЕР_1 . Житловий будинок ОСОБА_2 є її особистою власністю, якою вона розпорядилася на свій розсуд. Оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог закону, без належної перевірки житлових умов позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини з питань забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом врегульовані ст.12 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройний Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом МОУ № 737 від 30.11.2011 р. (далі Інструкція)

Згідно п.2.18 Інструкції 2.18. військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі, зокрема, поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення.

Згідно ст. 40 ЖК України громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення. У разі смерті громадянина, який перебував на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, за членами його сім`ї зберігається право подальшого перебування на обліку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був постановлений на квартирний облік на першочергове отримання житла з 08 вересня 1997 року. Рішенням житлової комісії військової частини позивача було знято з обліку, оскільки він одружився, його дружина є власником житлового будинку, а тому у ОСОБА_1 відпала потреба у покращенні житлових умов.

Разом з тим, приймаючи оскаржуване рішення відповідач не звернув увагу на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Так, на момент прийняття рішення про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 його дружині ОСОБА_2 належав житловий будинок по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 13 листопада 1989 року. Позивач одружився з ОСОБА_2 у грудні 2015 році, а, отже, в силу ст. 57 СК України житловий будинок являвся особистою власністю дружини позивача, так як був набутий нею до шлюбу. 20 квітня 2016 року ОСОБА_2 подарувала житловий будинок за вищезазначеною адресою ОСОБА_3 .
Позивач ОСОБА_1 не має власного житла та станом на 05 квітня 2016 року зареєстрований при Військовій частині НОМЕР_1 за адресою м. Біла Церква, Гайок. Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та відповідачем не спростована.

Заперечуючи проти позову, Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що позивач є таким, що не потребує поліпшення житлових умов, а тому його було знято з квартирного обліку. Однак, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Відповідно до вимог ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.
Судом встановлено, що загальна площа житлового будинку складає 96,4 кв. м., а житлова площа 62,9 кв. м. Згідно наданої до суду довідки сільської ради у вказаному будинку зареєстровані та проживають чотири особи, а саме ОСОБА_2 , її син, невістка та онук, і на кожного з них припадає житлова площа 15,7 кв.м. У разі проживання та реєстрації у житловому будинку позивача житлова площа на кожну особу припадатиме 12,5 кв.м. (62,9/5), що суперечить ст. 47 ЖК України.

Таким чином, житлові умови ОСОБА_1 не поліпшилися, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.
Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.