Справа № 495/4532/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі - Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про накладання арешту на частку власності у статутному капіталі у приватному підприємстві, -

ВСТАНОВИВ:

До суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 Скаржник посилається на те, що державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 31.03.2015 року було відкрито виконавче провадження за № 47067396 на виконання виконавчого листа №495/7697/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 91607,50 грн. та судовий збір у розмірі 1015,60 грн. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження заявник не отримував, про існування постанови боржник дізнався лише 01.06.2016 року під час ознайомлення представника із матеріалами зведеного виконавчого провадження № 47067396.

Під час ознайомлення зі зведеним виконавчим провадження скаржнику стало відомо, що державним виконавцем Маковською А.В. було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме на частку власності у статутному капіталі ПП "Поділля" в розмірі 340 грн., що становить 36% статутного капіталу ПП "Поділля". Скаржник вважає, що дії державного виконавця Маковської А.В. з приводу арешту корпоративних прав у Приватному Підприємстві не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому має бути скасована постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у вигляді корпоративних прав ОСОБА_1 у розмірі 36 % у Приватному Підприємстві «ПОДІЛЛЯ»; також просить стягнути з відповідача на користь Держави судові витрати за розгляд скарги в порядку ст. 388 ЦПК України. Від першого пункту прохальної частини скаржник відмовився.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, його представник ОСОБА_4, надала до суду заяву з проханням розглянути скаргу за її відсутності та в повному обсязі задовольнити вимоги скарги.

Представник заінтересованої особи у судове засідання також надала заяву про розгляд скарги у її відсутності.

Неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у скарзі доводи, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2015 року по справі № 495/7697/14-ц було стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 91607,50 грн. та судовий збір у розмірі 1015,60 грн. На примусове виконання вище вказаного рішення суду було оформлено та видано виконавчі листи від 16.03.2015 року. Державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області 08.04.2015 року було відкрито виконавче провадження за № 47067396.

Постановою від 08.04.2015 року за ВП № 47067396 державного виконавця Маковської A.B. було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, а саме на частку власності у статутному капіталі ПП «ПОДІЛЛЯ» в розмірі 340 грн., що становить 36 % статутного капіталу ПП «ПОДІЛЛЯ».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Нормами законодавства, в сфері регулювання виконавчого провадження по стягненню грошових коштів передбачено, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону «Про виконавче провадження» у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Натомість, у вище вказаному Законі України «Про виконавче провадження» не міститься право державного виконавця звертати стягнення на корпоративні права боржника у Приватному Підприємстві.

Згідно з ст. 167 Господарського Кодексу України, Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі ч.1 ст. 100 ЦК України.

Відповідно до п. 6.3 Статуту Приватного Підприємства «ПОДІЛЛЯ», підприємство є власником майна, яке передано йому у власність Власниками. Грошові кошти з моменту внесеня до Статутного капіталу стають власністю самого підприємства, а Власники володіють лише немайновими права по відношенню до юридичної особи, що виражається в управлінні та розпорядчій діяльності.

В розумінні глави 4 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку накладення арешту на цінні папери, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.1999 року за № 1744, під іншими цінностями також розуміється цінні папери на які може бути накладено арешт та звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 194 ЦК України, цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право....

Згідно статуту ПП «ПОДІЛЛЯ», дана юридична особа не випускає цінні папери.

Отже, корпоративні права є немайновим правом Боржника.

Відповідно до глави 4 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю не надано повноважень накладати арешт на немайнові права у вигляді корпоративних прав.

Таким чином, винесення відповідної постанови про накладення арешту та оголошення заборони на корпоративні права не узгоджені з Законом України «Про виконавче провадження», тому вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними посилання скаржника щодо протиправності постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.04.2015 року ВП №47067396 у вигляді корпоративних прав ОСОБА_1 у розмірі 36 % у Приватному Підприємстві «ПОДІЛЛЯ».

Відповідно до статті 388 ЦПК судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на ВДВС, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з частиною другою статті 79 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З 1 листопада 2011 року набув чинності Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», яким питання оплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС чітко не врегульовано.

З врахуванням викладеного,вимога скаржника про стягнення з відповідача в дохід Держави судових витрат за розгляд скарги не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.383 - 389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 на постанову державного виконавця про накладання арешту на частку власності у статутному капіталі у приватному підприємстві задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.04.2015 року ВП №47067396.

В задоволенні інших вимог скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя