справа № 361/7065/15-ц
провадження № 2/361/285/16
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретарів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_5, третя особа: Відділ Держземагенства у місті Броварах Київської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив:

визнати незаконними п. п. 5.12, 5.14 рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області (далі виконком Броварської м/ради) від 15 січня 2002 року за № 22 щодо передачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у приватну власність кожному земельних ділянок площею по 757 м2 для обслуговування житлового будинку у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31;

визнати недійсними державні акти на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 036791 і № 036792, видані 22 травня 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на земельні ділянки площею по 0,0757 га, що розташовані за вказаною вище адресою, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2484 та № 2483.

В обґрунтування позову зазначав, що йому, ОСОБА_4, та його сестрі ОСОБА_5 (відповідачу у справі) на праві спільної часткової власності належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31. Його частка у праві власності складає 7/10 часток, відповідача 3/10 частки. Раніше одноособовим власником даного будинку був їхній батько ОСОБА_6

20 жовтня 1990 року 3/10 частки цього будинку із відповідними надвірними будівлями ОСОБА_6 подарував ОСОБА_5, а 06 лютого 2008 року 7/10 часток даного будинку батько подарував йому, ОСОБА_4

17 березня 2008 року ОСОБА_6 помер.

У квітні 2013 року відповідач ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6, у якості спадкового майна вона вказувала земельну ділянку площею 0,0757 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що знаходяться за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця І.Сірка, 31, яка приватизована батьком на підставі рішення виконкому Броварської м/ради від 15 січня 2002 року за № 22.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року за ОСОБА_5 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 визнано право власності на ? частку зазначеної земельної ділянки площею 0,0757 га.

Під час розгляду даної справи він дізнався, що згідно із вказаним рішенням виконкому Броварської м/ради відповідач ОСОБА_5 приватизувала також ще й іншу земельну ділянку площею 0,0757 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

Вважає, що приватизація згідно із рішенням виконкому Броварської м/ради від 15 січня 2002 року за № 22 його сестрою ОСОБА_5 і батьком ОСОБА_6 земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, розташованих у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31, у розмірі по 0,0757 га кожним та видача їм державних актів на право власності на землю проведені з порушенням чинного земельного законодавства, без урахування розміру часток власників у спільному майні, всупереч цільовому призначенню землі, внаслідок чого оспорюваним рішенням виконкому міської ради відповідачу ОСОБА_5 було передано у власність земельну ділянку, на якій розташовані належні йому (позивачу) на даний час господарські будівлі та споруди, що є підставою для визнання цього рішення органу місцевого самоврядування незаконним, а виданих на його підставі державних актів на право приватної власності на земельні ділянки недійсними.

Позивач ОСОБА_4 і його представник ОСОБА_7 у суді позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Також вони додатково пояснили, що у кінці 2012 року відповідач ОСОБА_5 встановила огорожу, чим перегородила позивачу доступ до частини належних йому надвірних будівель. Про приватизацію нею земельної ділянки ОСОБА_4 дізнався у вересні 2013 року, коли звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на земельну ділянку, тоді ж він мав можливість ознайомитися з державним актом на землю ОСОБА_5, у звязку з чим саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушеного права на землю, необхідну для обслуговування належної йому частини будинку та господарських будівель, тому позовна давність ОСОБА_4 не пропущена.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_8 у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечували, вважаючи, що заявлені позивачем вимоги є незаконними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

На момент приватизації у 2002 році земельних ділянок сторони у справі (позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_5М.) та їхній батько ОСОБА_6 проживали разом, що встановлено судовим рішенням, тому цей факт доказуванню не підлягає. Про оформлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на землю позивач був обізнаним. Власником частини житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами та користувачем земельної ділянки на час приватизації землі ОСОБА_4 не був, тому його права жодним чином не були порушені. Право власності на частину жилого будинку до нього згідно із договором дарування від 06 лютого 2008 року перейшло без передачі позивачу прав на належну ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0757 га. Після смерті останнього 17 березня 2008 року усі документи померлого, у тому числі оспорюваний державний акт на право власності на землю, знаходилися у позивача, про оформлення прав на земельну ділянку та оскаржуване ним рішення виконкому міської ради ОСОБА_4 не знати не міг. Наведене свідчить про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, сплив якої є ще однією додатковою підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідач виконком Броварської м/ради до суду не зявився, надав пояснення на позов, у яких просив розглянути справу без участі їхнього представника за наявними у матеріалах справи доказами. Заявлені ОСОБА_4 вимоги про визнання незаконними пунктів рішення виконкому міської ради від 15 січня 2002 року за № 22 вважає безпідставними, дане рішення на момент його прийняття жодним чином прав позивача на земельну ділянку не стосувалося, так як на той час ОСОБА_4 не був власником 7/10 часток житлового будинку із надвірними будівлями, що знаходяться у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31. Враховуючи дату прийняття виконкомом міської ради оспорюваного рішення (2002 рік), позовна давність щодо його скасування сплила. Після переходу до позивача у 2008 році відповідно до договору дарування права на 7/10 часток вказаного будинку, ОСОБА_4 мав можливість на підставі положень ст. 377 ЦК України оформити своє право власності на земельну ділянку, на якій розміщена належна йому частина житлового будинку, та одержати державний акт на право власності на землю відповідно до договору дарування. Вважає позовну заяву ОСОБА_4 необґрунтованою та такою, що подана до суду з пропуском позовної давності, що згідно із вимогами ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Третя особа Відділ Держземагенства у місті Бровари Київської області у суд не зявився, подав до суду пояснення на позов, у яких просив розглянути справу за відсутності їхнього представника та повідомив, що приватизована відповідачем ОСОБА_5 земельна ділянка площею 757 м2 під належною їй частиною житлового будинку є її особистою приватною власністю та не має жодного відношення до земельної ділянки, розташованої під належною позивачу частиною житлового будинку. Про приватизацію ОСОБА_6 земельної ділянки позивач ОСОБА_4 не знати не міг, оскільки про це зазначено у договорі дарування йому частини житлового будинку. Цільове призначення земельних ділянок рішенням виконкому міської ради визначено відповідно до ст. 20 ЗК України. Право на земельну ділянку до позивача перейшло після отримання ним у дар частини будинку. Позовна давність тривалістю у три роки ОСОБА_4 пропущена, клопотання про поновлення цього строку позивач не заявляв.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 серпня 1990 року, виданого Броварською міською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-3097, зареєстрованого 16 серпня 1990 року у Бориспільскому бюро технічної інвентаризації за № 415, ОСОБА_6, батькові позивача ОСОБА_4 і відповідача ОСОБА_5, на праві приватної власності належав житловий будинок із надвірними будівлями: сарай, погріб, гараж-сарай, вбиральня, колодязь, огорожа, тротуар, що знаходяться у місті Бровари Київської області по вулиці Свердлова, 31 (на даний час після перейменування вулиця ОСОБА_9), розташовані на присадибній земельній ділянці площею 1596,4 м2.

20 жовтня 1990 року ОСОБА_6 3/10 частки належного йому на праві власності зазначеного житлового будинку із надвірними будівлями подарував своїй дочці ОСОБА_5, про що свідчить договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 2-1289.

08 жовтня 2001 року право власності на 3/10 частки цього житлового будинку на підставі дубліката вказаного вище договору дарування за ОСОБА_5 зареєстровано у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Згідно із цим договором дарування у конкретне користування відповідача ОСОБА_5 перейшли приміщення жилого будинку: кухня 2-1 площею 5,9 м2, кімната 2-2 площею 12,6 м2, кімната 2-3 площею 7,6 м2, кладова 2-4 площею 4,8 м2 та ? частина сараю-гаража В.

Рішенням виконкому Броварської м/ради від 25 червня 1991 року за № 181 внесено зміни у раніше видані плани землеустрою та надано ОСОБА_5 і ОСОБА_6 право постійного користування земельною ділянкою площею 1000 м2 для обслуговування жилого будинку у місті Бровари по вулиці Свердлова, 31.

Рішенням виконкому Броварської м/ради від 17 грудня 1991 року за № 342 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у довгострокове користування (до 10 років) для городництва за вказаною вище адресою надано земельні ділянки в розмірі по 296 м2 кожному.

21 листопада 2001 року виконком Броварської м/ради прийняв рішення за № 424, яким вирішив оформити ОСОБА_6 та ОСОБА_5, проживаючим у ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з переходом права власності на частину житлового будинку право постійного користування земельною ділянкою площею по 757 м2 кожному (п. п. 3.26, 3.27 цього рішення).

15 січня 2002 року п. п. 5.12, 5.14 рішення виконкому Броварської м/ради за № 22 ОСОБА_5, проживаючій у ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, проживаючому у ІНФОРМАЦІЯ_3, для обслуговування житлового будинку у приватну власність кожному передано земельні ділянки площею по 757 м2.

Зазначене рішення виконкому Броварської м/ради було прийнято відповідно до рішення виконкому міської ради від 21 листопада 2001 року за № 424, згідно із заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 29 жовтня 2001 року щодо передачі їм безкоштовно у приватну власність кожному земельних ділянок площею по 750 м2 та виготовленої ними технічної документації на ці земельні ділянки.

22 травня 2002 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 видано державні акти на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 036791 і № 036792, які зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2484 і № 2483, на земельні ділянки площею по 0,0757 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд, які розташовані за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця І.Сірка, 31.

06 лютого 2008 року ОСОБА_6 належні йому на праві власності 7/10 часток житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31, до складу яких входять такі приміщення будинку: веранда 1-І площею 1,1 м2, веранда 1-1 площею 10,5 м2, кухня 1-2 площею 8,5 м2, санвузол 1-3 площею 4,5 м2 і три житлові кімнати 1-4, 1-5 і 1-6 площею 36,9 м2, а також сарай Б, ? частина сараю-гаража В, погріб Г, вбиральня Д, колодязь К, тротуар Т та огорожа N, подарував своєму синові ОСОБА_4 (позивачу у справі).

Даний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 487.

17 березня 2008 року ОСОБА_6 помер.

13 березня 2012 року право власності на 7/10 часток вказаного вище житлового будинку за позивачем ОСОБА_4 зареєстровано у Комунальному підприємстві Броварської міської ради Броварське бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 21995514.

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області, у якому просив визнати за ним на підставі ст. 120 ЗК України і ст. 377 ЦК України право власності на земельну ділянку площею 0,0757 га, на якій розташовані належні йому згідно із вказаним договором дарування 7/10 часток житлового будинку із надвірними будівлями по вулиці І.Сірка, 31 у місті Бровари Київської області (справа № 361/8602/13-ц).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 березня 2014 року, ОСОБА_4 у задоволенні даного позову відмовлено, оскільки договором дарування частини будинку не визначено порядок і умови набуття позивачем права власності на земельну ділянку та її розмір, належних доказів на підтвердження тих обставин, що для обслуговування належної позивачу частини будинку необхідна земельна ділянка саме площею 0,0757 га суду не було надано.

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті 17 березня 2008 року батька ОСОБА_6 права власності на ? частку належної йому земельної ділянки площею 0,0757 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: місто Бровари, вулиця І.Сірка, 31, кадастровий номер :01:004:0025, посилаючись на те, що нотаріальною конторою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку цієї земельної ділянки їй відмовлено, з підстав відсутності оригіналу державного акта на спірну земельну ділянку, що знаходиться у ОСОБА_4, який надати цей документ нотаріусу для оформлення спадкових прав відмовляється (справа № 361/5037/14-ц).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено, визнано за нею в порядку спадкування за законом після смерті 17 березня 2008 року батька ОСОБА_6 право власності на ? частку зазначеної вище, належної останньому на праві власності земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 грудня 2014 року це рішення суду першої інстанції теж залишено без змін та воно набрало законної сили.

ОСОБА_12 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 37112814 від 05 травня 2015 року вбачається, що на підставі вказаного рішення суду від 30 жовтня 2014 року за відповідачем ОСОБА_5 зареєстровано право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,0757 га, розташовану у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка).

02 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, вказуючи на те, що місце розташування житлового будинку і господарських будівель на земельній ділянці не дозволяє виділити кожному із співвласників відокремлену земельну ділянку, не порушивши при цьому прав власників щодо користування належним їм нерухомим майном.

Для врегулювання спору на основі взаємних поступок судом неодноразово надавався сторонам строк для укладення мирової угоди, однак домовленості з приводу умов такої угоди ними не досягнуто, мирова угода між позивачем ОСОБА_4 і відповідачем ОСОБА_5 щодо вирішення спору в ході розгляду справи не укладена.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч. 2 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Одним із способів захисту порушених прав є визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, та залежно від встановлених обставин вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У ч. 1 ст. 81 ЗК України, який набрав чинності з 01 січня 2002 року, у редакції на момент прийняття 15 січня 2002 року виконкомом Броварської м/ради оспорюваного рішення за № 22, встановлено, що г ромадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (п. в).

Згідно із ст. ст. 116, 118 ЗК України у тій же редакції громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Суд встановив, що п. п. 5.12 і 5.14 рішення Броварської м/ради від 15 січня 2002 року за № 22 у приватну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за поданими ними заявами для обслуговування належних їм частин житлового будинку у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31, було передано земельні ділянки площею по 757 м2 кожному, які протягом тривалого часу знаходилися в їхньому постійному користуванні. При цьому, батько сторін ОСОБА_6 не мав будь-яких заперечень проти такої приватизації землі співвласниками житлового будинку, який в натурі поділений не був, що свідчить про його волевиявлення щодо отримання у власність саме вказаної площі земельної ділянки.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у спосіб, визначений у ч. 3 ст. 152 ЗК України, зокрема визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. г); застосування інших, передбачених законом, способів (п. д).

У ч. 1 ст. 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Пленум Верховного Суду України у підпункті ґ пункту 18 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ розяснив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-VI.

На момент прийняття виконкомом Броварської м/ради оспорюваного позивачем рішення від 15 січня 2002 року за № 22 про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 земельних ділянок площею по 757 м2 кожному для обслуговування належних їм частин житлового будинку у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31, які тривалий час знаходилися в їхньому постійному користуванні, ОСОБА_4 власником частини будинку чи користувачем земельної ділянки за цією адресою не був, будь-яких його прав на зазначені земельні ділянки це рішення виконкому міської ради не стосувалося, тому порушувати права позивача дане рішення не могло, оскільки на той час прав на частину земельної ділянки у нього не існувало взагалі.

Право на частину земельної ділянки за зазначеною адресою у позивача ОСОБА_4 виникло лише 06 лютого 2008 року з моменту переходу до нього права власності на 7/10 часток житлового будинку із відповідними надвірними будівлями і спорудами, що розташовані на ній.

За змістом положень ч. 1 ст. 377 ЦК України, ч. 1 ст. 120 ЗК України у редакції, чинній на час укладення 06 лютого 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договору дарування частини будинку, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Договором дарування частини житлового будинку порядок та умови набуття позивачем права власності на належну його батькові ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 036792 земельну ділянку площею 0,0757 га для обслуговування жилого будинку та господарських споруд за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця І.Сірка, 31, а також її розмір не визначалися, тому до ОСОБА_4 перейшло право власності лише на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для обслуговування подарованої йому частини житлового будинку із відповідними надвірними будівлями.

Ці обставини встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2014 року у справі № 361/8602/13-ц, яке набрало законної сили, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України дані обставини при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, доказуванню не підлягають.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що на момент прийняття виконкомом Броварської м/ради рішення від 15 січня 2002 року за № 22 порушення прав ОСОБА_4 щодо володіння чи користування ним земельною ділянкою площею 0,0757 га у місті Бровари Київської області по вулиці І.Сірка, 31 не встановлено, підстав для часткового скасування рішення суд не вбачає.

Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13), від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), від 25 червня 2014 року (справа № 6-67цс14), від 28 січня 2015 року (справа № 6-221цс14), від 13 травня 2015 року (справа № 6-164цс15), від 01 липня 2015 року (справа № 6-319цс15) висловив правову позицію та зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи відсутність підстав для скасування п. п. 5.12 і 5.14 рішення виконкому Броварської м/ради від 15 січня 2002 року за № 22, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання недійсними виданих 22 травня 2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі цього рішення державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 036791 і № 036792 задоволенню теж не підлягають.

Оскільки позов ОСОБА_4 у суді не доведений, заяви відповідачів і третьої особи про застосування наслідків спливу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові, судом не розглядалися.

Посилання позивача ОСОБА_4 на те, що передача ОСОБА_5 і ОСОБА_6 земельних ділянок у приватну власність та виготовлення ними державних актів на землю було проведено з порушенням вимог ст. 40 ЗК України, оскільки у власність ОСОБА_5 передано земельну ділянку, на якій розташовані належні ОСОБА_4 на даний час надвірні будівлі та споруди, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки при приватизації зазначеними особами земельних ділянок будь-яких прав на ці земельні ділянки у позивача не було.

ОСОБА_12 матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 існує спір щодо порядку користування належними позивачу надвірними будівлями і спорудами, які частково розташовані на належній відповідачу на праві власності земельній ділянці за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця І.Сірка, 31.

Вимогу про усунення перешкод у користуванні надвірними будівлями і спорудами, що розташовані на чужій земельній ділянці, що є окремим способом захисту порушеного права, позивач ОСОБА_4 до суду не заявляв.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_5, третя особа: Відділ Держземагенства у місті Броварах Київської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.