Справа №582/335/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1644/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2016 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

31 березня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що згідно укладеного договору № б/н від 17 грудня 2012 року ОСОБА_3 отримав кредит у банку у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, згідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом №СП- 2010-256 від 06 березня 2010 року, та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http:privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Посилаючись на положення ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч.1 ст. 598, 599, 610, ч.2 ст. 615, ст. ст. 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач зазначав, що банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач, всупереч вказаним нормам матеріального права та умовам договору, викладеним в п. п. 1.1.2.7, 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, зобовязання за вказаним договором не виконав, що відображено у розрахунку заборгованості за договором.

Банк посилався на положення п. п. 2.1.1.7.6, 2.1.1.12.9, 1.1.2.4, 1.1.3.2.3, 2.1.1.3.5, 2.1.1.12.11, 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг, які передбачають, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову; боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема, з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань; за незгоди зі зміною правил та/або тарифів банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість; банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків; клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами, в межах платіжного ліміту картрахунку; банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком частці в разі невиконання боржником боргових та інших зобовязань за цим договором; у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленій банком частці у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових зобовязань та інших зобовязань за цим договором.

Банк зазначав, що у зв'язку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 29 лютого 2016 року має заборгованість 21685,16 грн., яка складається з наступного:

- 2907,64 грн. - заборгованість за кредитом;

- 14468,70 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

-2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1008,82 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, порушуючи права банку.

Посилаючись також на зміст п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, банк просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість у розмірі 21685,16 грн. за кредитним договором №б/н від 17 грудня 2012 року і судові витрати у розмірі 1378 грн.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 21685,16 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Вказує, зокрема, що суд передчасно розглянув справу та ухвалив оскаржуване рішення про стягнення з нього заборгованості, вважаючи, що розгляд цієї справи неможливий до вирішення його адміністративного позову до колишнього голови Недригайлівської районної державної адміністрації в Сумській області ОСОБА_4 про стягнення допомоги та його цивільного позову до органу державної влади - Недригайлівської районної державної адміністрації, колишнього голови Недригайлівської районної державної адміністрації ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, та посилається, в тому числі, на положення п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України, які передбачають застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (а. с. 69, 90 91).

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, заперечень проти позову та розрахунків банку не надав, право банку-позивача порушене, а тому у останнього виникло право вимагати повернення суми заборгованості за кредитом в нарахованому банком розмірі.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не повністю відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні договору відповідач заповнив анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій письмово зазначив та своїм підписом підтвердив, що він згоден, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг; він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді; зазначив, що Умови та Правила розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, зобовязався виконувати їх вимоги, регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку (а. с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на умовах укладеного кредитного договору отримав в банку та користувався карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», чого він не заперечив.

Як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку отримав ОСОБА_3: тип карти MasterGard Mass, тип кредитної лінії відновлювальна, пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); валюта кредитування гривня; базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) 2,5 %; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 гр. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. В довідці зазначені розміри комісії за зняття готівкових коштів в банкоматах ПриватБанку, інших банків та зарубіжних банків.

Вказаною довідкою передбачений розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 гр. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення за кредитом чи процентами 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

Довідкою передбачений штраф при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів, який складає 500 гр. + 5% від суми позову (а.с. 6-7).

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, щодо яких відповідач погодився, що вони є складовою частиною укладеного між сторонами договору:

1.1.2.4. При незгоді зі зміною Правил та/або Тарифів банку клієнт зобовязується звернутися до банку для розірвання цього договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком, в тому числі заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам.

1.1.2.7. Держатель зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

1.1.3.2.2. У випадку порушення держателем або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання держателем та/ або довіреною особою держателя своїх боргових зобовязань та інших зобовязань за цим Договором.

1.1.3.2.3. Банк має право проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків.

1.1.7.12. Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

2.1.1.2.3. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

2.1.1.2.4. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

2.1.1.3.5. Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, що належать до сплати банку за даним договором, при настанні строків платежів, списання грошових коштів з рахунків клієнта у випадку настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, встановлених цими договорами.

2.1.1.5.5. Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного лiміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

2.1.1.5.6. У разі невиконання зобовязань за договором позичальник зобовязується на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

2.1.1.7.6. При порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій. Штраф обліковується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу.

2.1.1.12.6. За користування кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

2.1.1.12.9. Держатель доручає банку списувати з будь якого рахунку держателя, відкритого в банку, зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань, в тому числі мінімального обовязкового платежу, якщо він вказаний в заяві клієнта і в памятці клієнта/довідці про умови кредитування.

2.1.1.12.11. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині в разі невиконання держателем та/або довіреною особою держателя своїх боргових та інших зобовязань за цим договором (а.с. 8-31).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що внаслідок неналежного виконання останнім зобовязань за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування грошовими коштами та інших платежів, передбачених договором, станом на 29 лютого 2016 року відповідачеві нарахована заборгованість у розмірі 21685,16 грн., з яких:

- 2907,64 грн. - заборгованість за кредитом;

- 14468,70 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1008,82 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 4).

Суми нарахованої заборгованості відповідають умовам кредитування, викладеним в Умовах та правилах надання банківських послуг, довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Тарифах по престижних картах Visa, до яких відноситься і кредитка «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», отримана відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір, що випливає з виконання умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, який має борг перед банком.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Відповідно до ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК Україні, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, ч. 2 ст. 615, ст. 629 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ч.1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом.

Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідач не спростував доводів банку про користування ним кредитними коштами банку в межах встановленого банком кредитного ліміту, та наданих банком розрахунків, з яких вбачається, що прострочена заборгованість виникла і не погашалась: за тілом кредиту - з 30 вересня 2013 року, за процентами - з 18 травня 2013 року. Погашення за наданим кредитом здійснювалось останній і передостанній раз - 26 вересня та 19 серпня 2013 року, в сумі, відповідно, 48 гр. і 1070 гр.

В заяві, наданій 17 травня 2016 року відповідачем суду першої інстанції, вбачається, що він зобовязувався погасити кредит банку після ухвалення рішення у справі за його позовом до Державного казначейства про відшкодування моральної шкоди (а.с 51).

Колегія суддів вважає, що банк позивач довів обгрунтованість свого позову в частині порушення відповідачем обовязку по погашенню нарахованого йому боргу за тілом кредиту та процентів за користування ним, звернувшись 31 березня 2016 року до суду з позовом в цій частині в межах загального строку позовної давності, з врахуванням положень п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг, згідно яких договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що в своїй заяві до суду першої інстанції, ОСОБА_3 просив, зокрема, розглянути справу відповідно до положень п. 22 ст. 92 Конституції України, яка передбачає, що виключно Законами України визначаються, зокрема, засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них, та відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, яка передбачає спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (а. с. 51), однак суд першої інстанції, вирішуючи спір, на це уваги не звернув, питання про застосування позовної давності до вимог банку в цій частині не вирішив.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З розрахунку, наданого банком, вбачається, що банк нарахував відповідачеві заборгованість за пенею та штрафом, зазначивши, в тому числі, в графі 14 розрахунку суму боргу 2800 гр., та вказавши, що ця сума разом складає пеню та комісію. Суму штрафу банк вирахував на підставі умов, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг, а також в довідці про умови кредитування.

Доказів розмежування в загальній графі 14 сум комісії та пені банк суду не надав, не надав і порядку розрахунку зазначених сум заборгованості саме як комісії з врахуванням змісту кредитного договору, зокрема, довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій передбачені умови та підстави нарахування комісії, доказів наявності яких банк в позові та в розрахунку не наводив.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що зазначена сума заборгованості нарахована банком з 1 листопада 2013 року як пеня, а тому при стягненні зазначеної суми на підставі заяви відповідача, наданої суду першої інстанції, слід застосувати спеціальну позовну давність в один рік, за період з 31 березня 2015 року.

З огляду на зазначене на користь банку підлягає стягненню з відповідача сума 2800 гр. 1700 гр. (пеня станом на 31 березня 2015 року) = 1100 гр.

Колегія суддів вважає помилковими і висновки суду про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 гр. + 5% від суми заборгованості, що суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України , виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, зокрема, просив суд стягнути з відповідача одночасно пеню та штраф.

Кредитним договором передбачені різні умови нарахування штрафу:

довідкою про умови кредитування передбачене нарахування штрафу 500 гр. + 5% від суми позову при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів;

пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій (а. с. 6-7).

Довідкою про умови кредитування одночасно передбачений і розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 гр. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочення за кредитом чи процентами 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

Таким чином, кредитним договором передбачена відповідальність позичальника у вигляді пені і штрафу фактично за одне і те ж саме порушення ним зобовязань.

Статтею 61 Конституції України передбачається, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу в сумі 500 грн. - фіксована частина) і 1008,82 гр. - процентна складова.

Доводи апеляційної скарги зводяться також до того, що суд передчасно розглянув справу, оскільки розгляд цієї справи неможливий до вирішення його адміністративного та цивільного позовів у інших справах. При розгляді справи судом першої інстанції відповідач просив суд зупинити провадження у справі до розгляду інших справ, і зазначеним доводам суд дав обґрунтовану оцінку, яка узгоджується з положеннями ст. 201 ЦПК України.

Відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази неможливості розгляду цієї справи до вирішення будь-якої іншої справи, в тому числі і тих, на які посилається відповідач.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає необхідним погодитись з рішенням суду в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитом, та змінити рішення суду в частині стягнення неустойки, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту 2907,64 гр., по процентах 14468,7 гр., по пені 1100 гр., всього - 18 476, 34 гр., а не 21685,16 гр., як зазначено в рішенні суду.

Таким чином, позов банку задоволено на 18 476, 34 гр. : 21685,16 гр. х 100 = 85%.

З огляду на зазначене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір за зверненням з позовом до суду першої інстанції в розмірі 1378 гр. х 0, 85 = 1174,09 гр., а тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати також підлягає зміні.

Враховуючи, що ухвалою апеляційного суду від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 за його частково задоволеним клопотанням було відстрочено сплату судового збору 1515 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, з нього підлягає стягненню в доход держави судовий збір в розмірі 1515 грн. 80 коп. х 0,85 = 1288,43 гр.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 17 травня 2016 року в даній справі змінити.

Позов публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2012 року в сумі 18476,34 гр.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1174,09 гр.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в доход держави на рахунок 0002, код бюджетної класифікації доходів бюджету 22030101, МФО 837013, , отримувач УК у м. Сумах (м. Суми), 22030001, банк отримувача ГУДКСУ у Сумській області, судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду в сумі 1288,43 гр.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -