Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Фаловської І.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Карпенко С.О., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області, третя особа - ОСОБА_4, про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати рішення Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області від 28 січня 2015 року № 524 та від 22 травня 2015 року № 571, якими їй відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Л.Українки, 9, в с. Черемошня, Золочівського району Львівської області, а також зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву про надання такого дозволу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернулась до Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність вищевказаної земельної ділянки, однак їй було відмовлено у наданні такого дозволу, при цьому ОСОБА_3 вважає таку відмову неправомірною, оскільки при зверненні до відповідача нею було дотримано усіх вимог закону, а відтак, правових підстав відмовляти у наданні їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не було.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано незаконним та скасовано рішення 23-ї сесії Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області VI скликання від 28 січня 2015 року № 524, яким відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Визнано незаконним та скасовано рішення 26-ї сесії Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області VI скликання від 22 травня 2015 року № 571, яким відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,35 га, яка розташована по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства. Позивач зазначила, що на вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_6

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач також вказувала, що її родина користується спірною земельною ділянкою понад 40 років.

Рішенням 23-ї сесії Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області VI скликання від 28 січня 2015 року № 524 ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, оскільки остання отримала державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Білокамінською сільською радою 21 жовтня 1996 року за №53 на земельну ділянку площею 0,1313 га - для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Черемошня згідно рішення виконкому Білокамінської сільської ради №185 від 24 грудня 1993 року «Про безплатну передачу земельних ділянок у приватну власність громадян».

Рішенням 26-ї сесії Білокамінської сільської ради Золочівського району Львівської області VI скликання від 22 травня 2015 року № 571 ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,35 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_3 уже використала своє право на безплатну передачу земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Частиною п. ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 ЗК України).

За правилами ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених ст. 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 ст. 123 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч. 3 ст. 123 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186 ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч. 6 ст. 123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах у розмірі не більше 0,25 гектара.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Статтею 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» визначено, що громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених ст. 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень ЗК України на період до 01 січня 2015 року громадяни і юридичні особи можуть набувати право власності на землі сільськогосподарського призначення загальною площею до 100 гектарів.

Згідно ст. 22 цього ж Кодексу, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Зважаючи на те, що позивач звернулася із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою 11 грудня 2014 року, тобто до кінцевого терміну приватизації земель сільськогосподарського призначення понад норми, передбачені ст. 121 ЗК України, суди дійшли вірного висновку, що відмова відповідача є незаконною, а відповідне рішення сільської ради підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами частин 2, 3 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, чинним ЗК України фактично забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із ст. 151 цього Кодексу.

Із вищенаведеного та наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що висновок судів обох інстанцій про те, що при прийнятті оскаржуваних рішень Білокамінська сільська рада Золочівського району Львівської області діяла із порушенням вимог закону, є вірним, оскільки відповідач відмовив у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, які не передбачені ч. 7 ст.118 ЗК України.

Крім цього, суди вірно звернули увагу на те, що позивач зверталася із заявою про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення особистого селянського господарства. Однак, відповідач не врахував той факт, що позивач не реалізувала своє право на безплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах норм безплатної приватизації.

Отже, суди вірно встановили характер спірних правовідносин та дійшли правильного висновку про те, що наявні правові підстави для задоволення позову.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка, а наведені у касаційній скарзі недоліки при розгляді справи не впливають на суть ухвалених рішень і висновків судів не спростовують.

За таких обставин колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не вбачає підстав для скасування ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, так як вони ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 337, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Фаловська

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

С.О.Карпенко

О.В. Умнова