Справа 206/3262/15-ц
Провадження 2/206/22/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" травня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Колісник В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, орган опіки та піклування Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на заставлене майно, виселення, зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2015 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 11 липня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту до 22 000,00 доларів США 00 центів зі сплатою 12,8 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 липня 2021 року, на умовах визначених договором кредиту. 11 липня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту до 60 000,00 доларів США 00 центів зі сплатою 13 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 липня 2021 року, на умовах визначених договором кредиту. 11 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6 та ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6 було укладено іпотечний договір № 598, згідно умов якого відповідачем в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке складається з: - літ. «Г-2» - житловий будинок, шл. Бл. Обл. цеглою, житловою площею 49,5кв.м., загальною площею 146,7кв.м., 1-5, К-інші споруди, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Мальовнича, буд.85. Боржник порушив виконання умов договору, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Станом на 28.04.2015 рік заборгованість за кредитом № 09.2/270-6 складає 40627,89 доларів США, що в еквіваленті 930320,37грн., за кредитом № 09.2/269-6 складає 121343,86 доларів США, що в еквіваленті складає 2622967,80грн.

Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом, в якому він, з урахуванням уточнень від 05 жовтня 2015 року, просить суд звернути стягнення за іпотечним договором № 598, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 2548, на нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке складається з: - літ. «Г-2» - житловий будинок, шл. Бл. Обл. цеглою, житловою площею 49,5 кв.м., загальною площею 146,7 кв.м., 1-5, К-інші споруди, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мальовнича, буд.85. Визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», надати ПАТ «Укрсоцбанк» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Надати право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6 від 11 липня 2006 року в сумі 930 320 (дев'ятсот тридцять тисяч триста двадцять) гривень 59 копійок та всі витрати, повязані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Надати право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6 від 11 липня 2006 року в сумі 2 622 967 (два мільйона шістсот двадцять дві тисячі дев'ятсот шістдесят сім) гривень 80 копійок та всі витрати, повязані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. Виселити з домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мальовнича, буд.85 без надання іншого жилого приміщення усіх мешканців, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 Григор'євича, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та зняти їх з реєстраційного обліку. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, ОКПО 00039019, т/р 0003, сплачений судовий збір за подання даного позову в сумі 42 998 (сорок дві тисячі дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 52 коп. (а.с.97-102).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та прохав їх задовольнити з підстав викладених у позові. 05 травня 2016 року надали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі (а.с.171-172).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні прохав відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснив, що він не згоден з розрахунком заборгованості, коштів на проведення експертизи у нього немає. Просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на ОСОБА_8 України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Також надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку обґрунтовує тим, що трирічний строк позовної давності щодо сплати суми кредиту та сум процентів по кредитному договору № 09.2/269-6 від 11.07.2006р. сплив 05 жовтня 2012 року, оскільки останній платіж по кредиту був у 2008 році. Просить застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення суми заборгованості за кредитом з погашенням за період до 10.09.2012 року на суму 14985 доларів США, що за курсом НБУ на 05.10.2015 року становить 325033,91грн. (а.с.49-50, 115-116).

26.10.2015 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення проти позову які він обґрунтовує тим, що він постійно проживає в будинку 85, по вул. Мальовнича в м. Дніпропетровську іншого нерухомого житлового майна у нього не має, тому відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" позов не підлягає задоволенню (а.с.117-118).

Від представника третьої особи Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради надійшла заява, в якій вони просили суд розглянути справу без їх участі та прийняти рішення згідно до діючого законодавства України, враховуючи інтереси дитини (а.с.93).

Третя особа ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причина неявки суду невідома.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 11 липня 2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 22 000,00 доларів США зі сплатою 12,8 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 липня 2021 року (а.с.11-13).

Відповідно до п. 1.2 даного договору кредит надається на споживчі цілі з встановленням іпотеки.

У відповідності до умов договору кредиту п.п. 3.3.7., 3.3.9. боржник взяв на себе зобовязання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобовязань у визначений термін.

Згідно п. 3.3.15 договору кредиту у разі невиконання ОСОБА_1 обов'язків по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6 від 11.07.2006 року, в тому числі непогашення траншів, в строки, передбачені договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6 від 11.07.2006 року, або непогашення відсотків, термін надання кредиту позичальнику за цим договором вважається таким, що сплив. Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

П.7.3 договору встановлено, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

11 липня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 60 000,00 доларів США зі сплатою 13 % відсотків річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 липня 2021 року (а.с.108-110).

Відповідно до п. 1.2 цього договору кредит надається на споживчі цілі з встановленням іпотеки.

У відповідності до умов договору кредиту п.п. 3.3.7., 3.3.9. боржник взяв на себе зобовязання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобовязань у визначений термін.

Згідно п. 3.3.15 договору кредиту у разі невиконання ОСОБА_2 обов'язків по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6 від 11.07.2006 року, в тому числі непогашення траншів, в строки, передбачені договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6 від 11.07.2006 року, або непогашення відсотків, термін надання кредиту позичальнику за цим договором вважається таким, що сплив. Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

П.7.3 договору встановлено, що договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

11 липня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ СР «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6 та ОСОБА_1 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6 було укладено іпотечний договір № 598, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 2548, згідно умов якого ОСОБА_1 в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке складається з: - літ. «Г-2» - житловий будинок, шл. бл. обл. цеглою, житловою площею 49,5кв.м., загальною площею 146,7кв.м., 1-5, К-інші споруди, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Мальовнича, буд. 85 (а.с.14-17).

Відповідно до п. 4.2. договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, а також порушення господарським судом справи про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання договору кредиту-1, договору кредиту-2, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п. 4.6. цього договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом продажу предмета іпотеки будь-який особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.4.).

Згідно п. 7.3 договору іпотеки договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення договору кредиту-1, договору кредиту-2. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України "Про іпотеку".

14 липня 2006 року ОСОБА_2 та 18 липня 2006 року подала до банку заяви про видачу готівки та отримала 8000,00 доларів США (еквівалент у гривнях 40400,00грн.) та 14000,00 доларів США (еквівалент у гривнях 70700,00грн.), що підтверджується заявою № 24-19 та № 24-09 (а.с.18-19).

ОСОБА_1 є власником домоволодіння по вул. Мальовнича, будинок 85 в м. Дніпропетровську на підставі рішення виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради від 26.05.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.06.2006 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.07.2006 року (а.с.20-21).

26 травня 2015 року АТ "Укрсоцбанк" направляв ОСОБА_1 досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № 09.2/270-6 від 11.07.2006 року (а.с.22).

28 вересня 2015 року ОСОБА_2 зверталася до банку з заявою про вільну реалізацію заставного майна по договору іпотеки № 598 від 11.07.2006 року (а.с.91).

29 липня 2008 року народився ОСОБА_9 батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 193428 від 06 серпня 2008 року (а.с.60).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позовні вимоги порушують права дитини, оскільки договір іпотеки було укладено ним ще до народження дитини.

З домової книги вбачається, що в домоволодінні по вул. Мальовнича будинок № 85 зареєстровані ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.64-68).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10 зареєстрованими або знятими з реєстрації по вул. Мальовнича, буд. 85 в м. Дніпропетровську не значаться (а.с.131-132).

З довідки квартального від 24.10.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 з червня 2008 року постійно проживає з сім'єю дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_5, 29.07.2008 року в домоволодінні по вулиці Мальовнича, будинок 85 в м. Дніпропетровську (а.с.119).

Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача ОСОБА_1 станом на 28 вересня 2015р. утворилася заборгованість за кредитним договором № 09.2/269-6 від 11.07.2006р. у розмірі 121343,86 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 2622967,80грн., з яких: 50343,00 доларів США - заборгованість за кредитом, прострочена заборгованість по тілу - 26973,00 дол. США, 43095,43 дол. США - заборгованість за простроченими відсотками, 11835,53 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 16069,89 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам (а.с.104-107).

Відповідно до розрахунку заборгованості у ОСОБА_2 станом на 28 квітня 2015р. утворилася заборгованість за кредитним договором № 09.2/270-6 від 11.07.2006р. у розмірі 40627,89 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 930320,37грн., з яких: 18462,00 дол. США заборгованість за кредитом, прострочена заборгованість по тілу - 9272,00 дол. США, 15296,38 дол. США - заборгованість за простроченими відсотками, 2706,33 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 4163,19 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам (а.с.7-10).

Ухвалою судді від 25 листопада 2015 року за заявою ОСОБА_1 по справі була призначена судова економічна експертиза для встановлення, яку суму у доларах та у гривнях становить основний борг, проценти і пеня за кредитними договорами № 09.2/270-6 та № 09.2/269-6 від 11 липня 2006 року (а.с.146-147).

Ухвалою судді від 14 квітня 2016 року скасовано ухвалу про призначення судової економічної експертизи від 25 листопада 2015 року у зв'язку з несплатою та відновлено провадження по справі (а.с.166).

В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

За загальними положеннями ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Стаття 585 ЦК України передбачає, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

За змістом ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини 1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог вказаної норми закону, позивачем було направлено письмову вимогу про виконання зобов'язання, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак відповідач залишив їх поза увагою (а.с.22).

Згідно з п. 37 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року: «Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України».

Обираючи такий спосіб забезпечення виконання прострочених зобовязань відповідача, як звернення стягнення на предмет іпотеки, є правом позивача, яке передбачено зокрема укладеним кредитним договорам, договором іпотеки та Законом України «Про іпотеку».

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, за змістом частин 1, 2 статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

У пункті 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», звертається увага на те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до п.39 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ... суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений п.4.6.4. договору іпотеки - є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у обраний позивачем спосіб.

При цьому суд, при ухвалені рішення, враховує положення п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст.39 Закону України «Про іпотеку», а так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України.

Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог саме у такий спосіб, суд виходить з того, що зареєстроване за Іпотекодавцем право власності на предмет іпотеки, яке не припинено, може стати підставою для відмови у реєстрації права власності за Іпотекодержателем, що вбачається із змісту ст.19, п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

З метою захисту прав та інтересів позивача, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, існують всі підстави для припинення права власності іпотекодавця (в т.ч. право володіння, користування і розпорядження) на предмет іпотеки, оскільки за змістом ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані у квартирі, що є предметом іпотеки зі зняттям їх з реєстрації, оскільки за змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», лише після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VII, відповідно до якого на даний час не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» такого ж висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року, ухваливши постанову у справі №6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в інвалюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

ОСОБА_8 України «Про мораторій» те, що його дія поширюється і на правовідносини сторін, у звязку з чим не підлягає виконанню рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню й рішення в частині виселення на час дії цього Закону, також висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2947цс15 від 03 лютого 2016 року.

Тому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що позов не підлягає задоволенню на підставі ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Розглядаючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд виходить із наступного.

В силу ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Змістом ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Оскільки для спірних правовідносин не передбачена спеціальна позовна давність, що визначена в ст. 258 ЦК України, строк позовної давності для неї складає три роки.

У відповідності до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ст. 266 ЦК України і спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач періодично, але не в повному обсязі сплачував за кредитним договором № 09.2/269-6 від 11.07.2006р., а саме дійсно останнє погашення за кредитним договором відбулося у 2008 році, термін остаточного погашення кредиту не пізніше 10 липня 2021 року ще не настав, а отже, суд вважає, що строки позовної давності щодо вимог про стягнення суми заборгованості за кредитом та процентами за період до 10 вересня 2012 року не сплинули.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд зокрема має вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Аналізуючи зміст вказаних вище норм права та розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним при зверненні до суду судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 42998,00грн.

керуючись ст.ст. 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 14-16, 526, 589, 590, 615, 1054 ЦК України, ст.ст. 48, 10, 11, 18, 5760, 88, 208, 209, 212 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно домоволодіння №85 (вісімдесят пять), що знаходиться у м. Дніпропетровську, вул. Мальовнича, яке належить ОСОБА_1, та складається з літ. Г-2 житловий будинок шл. бл. обл. цеглою, житловою площею 49,5 кв. м, загальною площею 146,7 кв. м, 1-5, К інші споруди, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 09.2/270-6 від 11 липня 2006 року в сумі 930 320 (девятсот тридцять тисяч триста двадцять) гривень 59 копійок, яка утворилася станом на 28.04.2015р., та за договором відновлювальної кредитної лінії № 09.2/269-6 від 11 липня 2006 року в сумі 2 622 967 (два мільона шістсот двадцять дві тисячі девятсот шістдесят сім) гривень 80 копійок, яка утворилася станом на 28.09.2015р., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 42998,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков