Справа № 219/4189/16-ц
Провадження № 2/219/2352/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: судді Харченко О.П.,
при секретарі Лісановій М.В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про отримання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, третя особа Служба у справах дітей Управління молодіжної політики Артемівської міської ради, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в якій вказала, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах до 2009 року. Від сумісного життя у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення сумісного життя з відповідачем залишилася проживати з позивачкою і на даний час знаходиться на її вихованні та утриманні. Позивач зазначила, що в смт. Ольховатка Воронезької області Російської Федерації проживають її батьки, які знаходяться вже в похилому віці і позивачці необхідно періодичної відвідувати. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач зазначила, що вона має намір разом з дочкою в літній період на тривалий час виїхати до Російської Федерації відвідати своїх рідних, однак на її неодноразові звернення до відповідача про надання дозволу на виїзд, він відповідає категоричною відмовою, діючи всупереч інтересів дитини. Позивач просила суд постановити рішення, яким дозволити їй виготовити проїзні документи для виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, Україна, без згоди батька ОСОБА_3, дозволити їй виїзд за кордон з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, Україна, без згоди батька ОСОБА_3 строком на 1 рік.
У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та вказала, що вона планує відвідати своїх батьків у Російській Федерації, а також з метою оздоровлення дитини планує виїхати разом з нею на відпочинок до Туреччини, зазначивши, що виїзд дитини буде носити тимчасовий характер з обовязковим поверненням її на територію України. Просила врахувати ці уточнення та задовольнити позовні вимоги.
Відповідач у судове засідання не зявися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки він суд не повідомив. Від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи Управління молодіжної політики та у справах дітей Артемівської міської ради у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Суд, вислухавши доводи та пояснення позивача, представника третьої особи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.
Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі.
Судом встановлено що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах до 2009 року. Від сумісного життя у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а. с. 6).
Малолітня дитина сторін - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю - позивачем по справі ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.
Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Статтею 141 СК України визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
За положеннями ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За правилами ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності,батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2).
Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальних захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.
Позивач ставить питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини на певний термін та визначає країну, враховуючи, при цьому вік дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальні можливості матері дитини, її вподобання та вподобання малолітньої дитини.
Відмова батька в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини, а тому задоволення позовних вимог перш за все буде відповідати інтересам дитини.
Позивач, звертаючись до суду, діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, те що навіть, незважаючи на визначений матірю термін - 1 рік, виїзд дитини носить тимчасовий характер з обовязковим поверненням на територію України, не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцією.
Суд, визнає, вказані обставини доведеними, оскільки іншого судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 14, 57 - 59, 61, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 6, 7, 141, 150, 151, 155 Сімейного Кодексу, Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про отримання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, третя особа Служба у справах дітей Управління молодіжної політики Артемівської міської ради - задовольнити.
Надати дозвіл ОСОБА_1 виготовити проїзні документи для виїзду за кордон малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, Україна, без згоди батька ОСОБА_3.
Надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації та Туреччини (Турецької Республіки) з малолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, Україна, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 терміном на 1 (один) рік з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя О.П.Харченко