У х в а л а

ІМенем УКраїни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

МостовоїГ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, визнання кредитного договору припиненим, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання іпотечного договору припиненим, припинення поруки, зобов'язання повернути правовстановлюючі документи, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_3та Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення апеляційного суду Полтавської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 30 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 156 250 грн зі сплатою визначених умовами договору процентів, комісії та інших винагород строком до 30 вересня 2023 року. На забезпечення виконання зобов'язань між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що позичальник не належним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

У липні 2014 року ОСОБА_4 подав до суду позов, в якому зазначав, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір. Посилаючись на викладене, повне погашення ним кредиту і виконання обов'язків за кредитним договором та сплату коштів на погашення кредиту в більшому розмірі, ніж передбачено договором, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом. Зазначала, що ОСОБА_4 виконав зобов'язання за кредитним договором, банк без її згоди з 1 лютого 2009 року збільшив розмір процентної ставки за кредитним договором, просила задовольнити зустрічний позов.

Ухвалами Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2014 року та від 10 лютого 2015 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано кредитний договір від 30 вересня 2008 року № PLL0GA, укладений між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4, таким, що припинив свою дію з 14 червня 2013 року. Визнано пеню і штрафи, нараховані за кредитним договором від 30 вересня 2008 року № PLL0GA після 14 червня 2013 року, незаконними. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 надмірно сплачені 14 червня 2013 року грошові кошти в сумі 480 грн 84 коп. та безпідставно зняті з його поточного рахунку за період із 5 вересня 2014 року по 2 жовтня 2014 року 3 343 грн 61 коп. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано договір іпотеки від 30 вересня 2008 року, укладений між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3, таким, що припинив дію з 14 червня 2013 року. В іншій частині в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 2 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» і задоволення позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_3 Ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2008 року № PLL0GA у розмірі 107 092 грн 11 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,9 кв. м, належну на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» із укладанням від імені банку договору купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем за початковою ціною 250 000 грн, визначеною п. 33.4 договору іпотеки, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. В іншій частині в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційними скаргами, в яких просять рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У поданій Шулікою А.В., яка діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», касаційній скарзі ставиться питання про скасування рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову банку про виселення ОСОБА_3 з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передачу справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд виходив із того, що внаслідок несплати позичальником винагороди за час резервування виникла заборгованість за кредитним договором, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні позовів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із безпідставності позовних вимог.

Проте погодитись із таким висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що 30 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № PLL0GA, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 182 500 грн, з яких: 150 000 грн на споживчі цілі шляхом видачі готівки через касу, 4 500 грн на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, 1 000 грн для сплати страхового платежу за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 750 грн за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, 26 250 грн на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту - 3 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів - 6,6 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. цього договору, строком до 30 вересня 2023 року.

Відповідно до п. 3.6 кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в п. 8.1 цього договору. Якщо згідно п. 8.1 договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п. 8.1) від дня списання коштів із кредитного рахунку до дати повного погашення кредиту. При цьому незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього періоду сплати до дня остаточного погашення кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість за кредитним договором не проводиться.

За змістом п. 8.1 кредитного договору кредит надано зі сплатою винагороди за резервування ресурсів - 6,6 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

На забезпечення виконання зобов'язань між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається із п. 2.4.1 кредитного договору, позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту. При цьому позичальник зобов'язаний сплатити банку суму процентів, суму винагороди відповідно до п. 8.1 цього договору.

Відповідно до п. п. 4.1-4.5 кредитного договору для виконання зобов'язань за цим договором банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, визначеному у ст. 8.1 кредитного договору. Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи із 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання договору. При останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується на весь час резервування (до дати погашення кредиту), при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума вказана у графіку погашення кредиту (додаток № 2 до договору). Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно ст. 4.2 кредитного договору. У випадку повного погашення кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за кредитом.

Таким чином, встановлення сплати передбаченої кредитним договором суми винагороди за резервування ресурсів обмежується терміном до дати повного погашення кредиту. При цьому у кредитному договорі відсутні будь-які додаткові умови, що пов'язують дату повного погашення кредиту із графіком його погашення.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 30 вересня 2008 року вбачається, що винагороду, яка нараховувалась на суму зарезервованих ресурсів відповідно до умов кредитного договору, за резервування ресурсів сплачено одночасно з повним погашенням кредиту за період до його погашення (а. с. 7-9).

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про наявність заборгованості позичальника за кредитним договором у вигляді винагороди у зв'язку із резервуванням ресурсів.

Тому неможливо погодитись і з наведеними у рішенні апеляційного суду мотивами відмови у задоволенні вимог банку про виселення, оскільки вирішення спору в цій частині залежить від наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не можна визнати законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_4, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 2 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.В. Кадєтова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова

М.І.Наумчук