Дата документу 21.01.2016 Справа № 554/7424/15-ц
Справа № 554/2594/15
Провадження № 2/554/7424/2015-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2016 м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі :

головуючого - судді - Січиокно Т.О.

за участю: секретаря - Ромахової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа: Полтавська міська рада про зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

у червні 2015 року позивач за первісним позовом звернувся до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі розпорядження від 07.08.1996 року відповідача як працівника ОППС «Полтавапошта» було вселено у гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1. Він, як власник гуртожитку, 01.01.2009 року звернувся до ОСОБА_2 з вимогою укласти договір найму кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, на що останній проігнорував. За період часу із 01.09.2011 року по 01.04.2015 року відповідач має заборгованість за комунальні послуги у розмірі 924, 07 грн. Відповідно до актів комісії від 22.03.2014 року, 22.07.2014 року, 05.01.2015 року у вказаній вище кімнаті не проживає, поважності причин не проживання не повідомив.

У зв'язку з цим, позивач просить суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача; стягнути із відповідача на його користь заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 924, 07 грн.

У судовому засіданні позивач уточнив позовну вимогу в частині усунення перешкод у користуванні та майном, а саме просить суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 з гуртожитку по АДРЕСА_1.

Зустрічний позов, який об'єднаний в одне провадження з первісним, подано ОСОБА_2, який з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд з зобов'язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 та інших співвласників громадської будівлі по АДРЕСА_1 припинити дії, які порушують право ОСОБА_2 на проживання в гуртожитку по АДРЕСА_1, а саме: перешкоджати вільному доступу до кімнати № НОМЕР_1; нав'язування умов договору найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території приватного підприємця ОСОБА_1; позбавлення можливості приватизації житла на умовах Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; висування вимог по неправомірній оплаті комунальних послуг.

Зустрічний позов мотивований тим, що у 1996 році ним на законних підставах отримано ордер на проживання в окремій кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_1. З 2013 року приватний підприємець ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні кімнатою № НОМЕР_1 та порушує його права на проживання. Останній самовільно присвоїв собі права власника гуртожитку, незаконно встановлює оплату за комунальні послуги, протиправно примушує до укладення договору найму. Оскільки інші співвласники гуртожитку не мають претензій щодо його проживання у будівлі, то одноосібно перешкоджати йому проживати у кімнаті відповідач не має права. Факт набуття права власності ОСОБА_1 на частину гуртожитку суперечить вимогам законодавства, а отже останній не наділений повноваженням одноосібно нав'язувати мешканцям укладення договорів найму та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, встановлювати тарифи на житлово - комунальні послуги, надавати послуги з електро-, газо, - водопостачання та водовідведення. Окрім цього, у зв'язку із не переданням до комунальної власності приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1, він позбавлений права на його приватизацію.

У судове засідання з'явився представник позивача ОСОБА_3, який наполягає на задоволенні первісного позову з підстав викладених у ньому. Проти задоволення зустрічного позову заперечує, оскільки ОСОБА_1, являється співвласником 1/2 частини гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 15.01.2003 року. Згідно умов даного договору у власність ОСОБА_1 перейшли відповідні приміщення та серед них кімната гуртожитку № НОМЕР_1, яку займає відповідач. Останній як користувач житловим приміщенням зобов'язаний здійснювати оплату за одержані житлово - комунальні послуги та нести витрати на утримання будинку та прибудинкової території. Будь - які права пов'язані з реалізацією права на приватизації не порушені, оскільки гуртожиток, кімнатою у якому той користувався, не належить до об'єктів права державної та комунальної власності.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає незаконним договір купівлі - продажу 1/2 частини гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та протиправним факт реєстрації права власності на дану будівлю за ОСОБА_1 З цих підстав ОСОБА_2, маючи право на користування кімнатою № НОМЕР_1 не зобов'язаний з тим укладати договори найму, сплачувати кошти за комунальні послуги. Саме позивач чинить перешкоди у користуванні кімнатою. Зустрічний позов просить задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник третьої особи: Полтавська міська рада у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази у ній, встановив наступне:

розпорядженням № 9 від 01.08.1996 року вселений ОСОБА_2 у гуртожиток № 1 ОПЕС «Полтавателеком» по АДРЕСА_1 як працівник ОППС «Полтавапошта». (а.с.44).

Згідно виписки з домової книги від 24.01.2003 року ОСОБА_2 проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1 у кімнаті № НОМЕР_2, житловою площею 12 кв.м. (а.с.45).

Із довідки від 07.04.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1 у кімнаті № НОМЕР_2, житловою площею 12 кв.м. (а.с.11).

15.01.2003 року між Відкритим акціонерним товариством «Полтавський алмазний завод» (продавець) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі - продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого продавець продав, а покупець купив 1/2 частину гуртожитку, що знаходиться в АДРЕСА_1. За згодою співвласника колективної виробничо - торгівельної фірми «Крокуль» у власність приватного підприємця ОСОБА_1 перейшли приміщення, в тому числі: кімната № НОМЕР_1. (а.с. 78-80).

Згідно даних свідоцтва про право власності визнано за ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності 1/2 частина громадської будівлі (готельний комплекс та гуртожиток), розташований за адресою: АДРЕСА_1.

До справи додано розрахунок щомісячних платежів, згідно якого заборгованість ОСОБА_2 по квартплаті та комунальним послугам, яка утворилася за період часу з 01.11.2011 року по 01.04.2015 року та становить 924, 07 грн. (а.с.10).

На адресу в.о. директора Полтавської дирекції УДППЗ «Укрпошта» направлено лист № 21/6 від 14.02.2003 року згідно якого питання щодо проживання працівників УДППЗ «Укрпошта» слід вирішувати із власником ПП ОСОБА_1 (а.с.6).

Комісією у складі паспортиста гуртожитку, мешканців складалися акти від 24.03.2014 року, 05.01.2015 року, 22.07.2014 року, згідно яких засвідчено, що квартиронаймач кімнати № НОМЕР_1 ОСОБА_2, який зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з 01.08.2013 року у вказані кімнаті не проживає.

Дана кімната опломбовувалася.( а.с. 7,8,9).

Власником ОСОБА_2 направлялися попередження щодо погашення заборгованості. (а.с. 15,16).

29.10.2015 року із м.Житомир направлено поштовий конверт на імя ОСОБА_1 та лист від імені ОСОБА_2, в якому останній просить не нараховувати йому комунальні платежі, так як із 01.10.2015 року виїхав на заробітки (будівництво і т.к.) і на даний час не може знаходитися у гуртожитку.( а.с.85).

Сторонами не заперечується, що договір найму кімнати у гуртожитку між ними не укладався, з причин того, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється від його укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ФОП ОСОБА_1 являється співвласником 1/2 частини гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт підтверджено договором купівлі - продажу від 15.01.2003 року, а також свідоцтвом про право власності на дане нерухоме майно від 17.12.2013.

Вказаний вище договір купівлі - продажу від 15.01.2003 року є чинним, недійсним не визнавався.

Окрім цього, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 розпорядженням № 9 від 01.08.1996 року був вселений у гуртожиток № 1 ОПЕС «Полтавателеком» по АДРЕСА_1 як працівник УДППЗ «Укрпошта».

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засідань встановлено, що відповідач із 01.08.2013 року у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, що засвідчено у актах про не проживання за місцем реєстрації від 24.03.2015, 22.07.2014, 05.01.2015 року.

Натомість відповідач не надав доказів того, що він з поважних причин не проживав у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку за вказаною вище адресою, його заперечення щодо постійного проживання, в тому числі і на даний час, спростовані актами вказаними вище.

Натомість, відповідач у листі, направленому на адресу ОСОБА_1 повідомляв та визнавав факт не проживання ним у гуртожитку із 01.10.2015 року та просив звільнити його від сплати комунальних послуг. Однак, до суду тим не надано доказів поважних причин відсутності за місцем проживання у гуртожитку більше, ніж 6 місяців.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача за первісним позовом в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Обов'язок наймача вносити плату за користування майном, в тому числі й житлом, встановлено ст.ст.762 та 815 ЦК України.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому, на певний строк за плату.

Відповідно до ст.ст.815,820 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло, наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 був вселений у кімнату гуртожитку вказану вище, то зобов'язаний вносити плату за житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так як власником із 2003 року гуртожитку значиться ФОП ОСОБА_1, тому останній вправі пропонувати відповідачу укладення договору найму, а також вимагати сплати відповідної плати за житлово - комунальної послуги.

Відсутність укладеного між сторонами договору найму житла не звільняє відповідача ОСОБА_2 від обов'язку сплачувати плату за житлово - комунальні послуги.

Розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком.

Таким чином, позовна вимога в частині стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги, яка утворилася за період часу з 01.11.2011 року по 01.04.2015 року, у розмірі 924, 07 грн. підлягає до задоволення.

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного приміщення допускається з підстав, встановлених законом, тобто, виселення є можливим лише з передбачених законом підстав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у частині виселення ФОП ОСОБА_1не зазначив правових підстав, на основі яких суд мав вирішити питання щодо виселення ОСОБА_2

Окрім цього, позивач не звертався до ОСОБА_2 з вимогою звільнити займане ним житлове приміщення.

Таким чином, позовну вимогу що усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_2 слід залишити без задоволення за необґрунтованістю та безпідставністю.

Аналізуючи докази у справі, з урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

В силу ст. 60 ЦПК України, позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів відносно того, яким чином порушуються права ОСОБА_2 на проживання у гуртожитку, зокрема у вільному доступі до кімнати № НОМЕР_1.

Також є безпідставними твердження останнього у нав'язуванні йому умов договору найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, які ОСОБА_2 зобов'язаний брати, оскільки користувався наданою йому кімнатою у гуртожитку.

Одночасно суду не надано доказів, які б підтверджували факт порушення його прав на приватизацію житла на умовах Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки будь - яких даних про те, що він звертався з відповідними заявами до компетентних органів і йому було відмовлено не надано.

Вимога ОСОБА_2 щодо зобов'язання не чинити дії іншими співвласниками гуртожитку є неконретизована. Інші співвідповідачі до справи не залучалися.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт.Довбиш Баранівського району Житомирської області таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № НОМЕР_1 у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт.Довбиш Баранівського району Житомирської області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованість за квартирну плату та плату за комунальні послуги, яка утворилася за період часу з 01.11.2011 року по 01.04.2015 року у розмірі 924 (дев'ятсот двадцять чотири) грн.. 07 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа: Полтавська міська рада про зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт.Довбиш Баранівського району Житомирської області на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 243,60 (двісті сорок )грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя Т.О.Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 26.01.2016 року.