Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-123/09 Головуючий у 1-й інст. Гриб О.С.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 5 квітня 1997 року померла її мати ОСОБА_3

Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, входить ? частина житлового будинку, розташованого в с. Забілоччя, Радомишльського району Житомирської області, по вул. Голіївка, №29.

Позивачка вказує, що у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті матері та 27 грудня 2002 року отримала у Радомишльській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку ( пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Працівник» с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області, розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

Однак вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на ? частину вказаного житлового будинку, оскільки відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на це майно.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 просила визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в с. Забілоччя, Радомишльського району Житомирської області, по вул. Голіївка, №29.

Позивачка також просила визнати за нею право власності на дане житло в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3, яка померла 5 квітня 1997 року в м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, право власності на ? частину житлового будинку №29 по вул. Голіївка в с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області.

5 вересня 2016 року до суду з апеляційною скаргою на дане рішення звернулась ОСОБА_2, яка зазначила, що у липні 2016 року під час оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок №29, який розташований по вул. Голіївка в с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області, їй стало відомо про те, що ОСОБА_1 набула право власності на ? частину даного житла.

Зазначає, що спірний житловий будинок будували ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5

Будучи єдиним власником цього житла після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 17 грудня 1986 року склала заповіт, відповідно до якого даний житловий будинок та господарські споруди заповідала синам: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

1 серпня 1988 року ОСОБА_4 померла. Після її смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 успадкували цілий житловий будинок, який складався із трьох кімнат та мав один вхід через веранду.

В подальшому між братами виник спір щодо будівництва нової веранди з окремим входом, а також щодо поділу в натурі житлового будинку.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 червня 1991 року затверджено мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділено в натурі по ? частині вказаного житлового будинку кожному.

ОСОБА_2 також зазначає, що 1 травня 1993 року ОСОБА_8 помер. До складу спадщини входили ? частина спірного житлового будинку та земельна ділянка для обслуговування житла. Після його смерті спадщину прийняла дружина ОСОБА_9, яка 2 грудня 1997 року склала заповіт на її імя.

3 грудня 1997 року ОСОБА_9 померла. Прийнявши спадщину після смерті останньої, ОСОБА_2 вказує, що набула право власності на ? частину даного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що 12 березня 2010 року помер її батько ОСОБА_7 За життя спадкодавець склав заповіт, відповідно до якого належні йому 25/100 частин житлового будинку та господарських споруд заповідав їй. 26 липня 2016 року вона отримала у Першій київській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на дане нерухоме майно.

Будучи єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька, вона також має право на 25/100 частин спірного житлового будинку, які не увійшли до складу спадщини за заповітом.

Таким чином вона є єдиним власником цілого житлового будинку. Однак при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції не зясував зазначені обставини та ухвалив незаконне рішення, яке порушує її права.

Поза увагою суду також залишилась та обставина, що мати позивачки ОСОБА_3 не мала права власності на житловий будинок №29 по вул. Голіївка в с. Забілоччя, а лише проживала як наймач в одній з кімнат даного житла. Вона не отримувала рішення про передачу їй у користування земельної ділянки для обслуговування спірного житла, не брала участі у його будівництві та не вела господарство. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують право власності останньої на даний житловий будинок.

Окрім того, останні роки перед смертю мати позивачки проживала у м. Боярка, де й померла. Вказана обставина також свідчить про відсутність у неї будь-яких прав на спірне житло.

При розгляді справи, суд першої інстанції порушив вимоги матеріального права, зокрема ст. 392 ЦК України, не врахував судову практику, та визнав право власності за померлою особою.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_2 просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу, вказавши, що записи у погосподарських книгах лише підтверджують факт проживання матері позивачки у спірному житловому будинку, який належав ОСОБА_4

Представник ОСОБА_2 також зауважив, що визнання права власності на ? частину даного житла за ОСОБА_3 порушує права його довірительки та не узгоджується з вимогами цивільного законодавства, що, в свою чергу є підставою для скасування рішення суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнала апеляційну скаргу та пояснила, що її мати у встановленому законом порядку набула право власності на ? частину спірного житлового будинку.

На думку представника відповідача, апеляційна скарга є необгрунтованою, оскільки за вказаною адресою розташовано два господарства, головою одного з них була мати позивачки ОСОБА_3, а іншого - сестра останньої ОСОБА_4 Кожній з них належало по ? частині цього житлового будинку, отже й до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 входили зазначені частки з будинковолодіння.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 5 квітня 1997 року померла мати позивачки ОСОБА_3.

Наявна в матеріалах справи довідка, видана Забілоцькою сільською радою Радомишльського району Житомирської області 1 квітня 2008 року за №234, містить інформацію про те, що ОСОБА_3 належить ? частина житлового будинку по вул. Голіївка, №29 в с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області ( а.с.11). Проте право власності на зазначену частину житлового будинку за спадкодавцем не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 30 вересня 2008 року ( а.с.13).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері. 27 грудня 2002 року державним нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори на її імя видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Працівник» с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області, розміром 4,41 в умовних кадастрових гактарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 надала суду свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори на її імя 26 липня 2016 року, відповідно до якого вона набула право власності на 25/100 частин житлового будинку та господарських споруд в с. Забілоччя Радомишльського району, по вул. Голіївка,№29, після смерті свого батька ОСОБА_7, який помер 12 березня 2010 року.

Зазначена частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі мирової угоди, укладеної між ним та ОСОБА_6, 14 червня 1991 року, та затвердженої ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 червня 1991 року .

Зміст даної мирової угоди свідчить про те, що ? частина житлового будинку №29 по вул. Голіївка в с. Забілоччя належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті їхньої матері ОСОБА_4, яка померла 1 серпня 1988 року.

Відповідно до вказаної мирової угоди ? частина спірного житлового будинку поділена в натурі між спадкоємцями та кожному з них виділено по 25/100 частин даного житла.

На підтвердження факту належності вказаного житлового будинку ОСОБА_2 надала також копію заповіту, складеного ОСОБА_9 2 грудня 1997 року, відповідно до якого остання заповідала їй частину житлового будинку та земельну ділянку в с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області.

3 грудня 2997 року ОСОБА_9 померла.

В судовому засіданні досліджувались оригінали погосподарських книг на житловий будинок №29 по вул. Голіївка в с. Забілоччя, записи у яких свідчать про те, що за вказаною адресою розташовано два господарства, які відносились до суспільної групи «колгоспний двір». На кожне господарство був відкритий окремий особовий рахунок. Головою одного колгоспного двору була ОСОБА_3, а іншого ОСОБА_4.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкоєців на момент закінчення будівництва житлових будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарськог обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року за №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року за №1/5.

Так, за змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР, підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до вимог зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення цих будівеь та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погоподарські книги місцевих рад.

Отже, погосподарські книги є однією із форм статистичного обліку, який здійснювався в УРСР. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, які підтверджують право приватної власності.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 була власником ? частини житлового будинку №29 по вул. Голіївка в с. Забілоччя Радомишльського району. Право власності на іншу частину даного нерухомого майна мала ОСОБА_4, й відповідно сини якої успадкували не цілий житловий будинок, а ? його частину, зокрема, по ? частці кожний, поділивши їх в натурі.

Отже, ОСОБА_2, оформивши право власності на ? частину житлового будинку в порядку спадкування після смерті свого батька, вправі також реалізувати свої права на ? частину цього нерухомого майна як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_9

Вказане свідчить про те, що ухвалене судом рішення про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, не порушує права ОСОБА_2

За змістом ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року за №12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя доповідач відповідно до цієї норми постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Апеляційний суд мав можливість перевірити доводи скарги ОСОБА_2 лише після відкриття апеляційного провадження шляхом дослідження відповідних доказів в судовому засіданні.

За таких обставин, коли суд під час розгляду даної справи не вирішував питання про права ОСОБА_2, апеляційне провадження слід закрити. При цьому, апеляційний суд позбавлений можливості надавати правову оцінку висновкам суду першої інстанції та перевіряти відповідність ухваленого судом рішення вимогам матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 292, 303, 304, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2009 року,- закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча : Судді: