Справа № 359/8785/14-ц Головуючий у І інстанції Чирка С. С.
Провадження № 22-ц/780/766/16 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 38 28.01.2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року у справі:

- за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи: державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Шершун Н.К., Громадська організація садівниче товариство «Вишеньки - 2» про визнання права власності в порядку спадкування за законом;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 треті особи: державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Шершун Н.К., Громадська організація садівниче товариство «Вишеньки-2» про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернуласядо суду із вказаним вище позовом,який надалі доповнила і мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її мати ОСОБА_7, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_4

Після смерті матері відкрилася спадщина на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,056 га, що розташована в садівничому товаристві «Вишеньки-2» по АДРЕСА_1, та 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2. Вказані земельна ділянка і будинок були придбані матір'ю у шлюбі із ОСОБА_4 і є їх спільною власністю подружжя.

Спадкоємцями першої черги за законом є вона та відповідачі: її брат ОСОБА_2, сестра ОСОБА_8, чоловік померлої ОСОБА_4 Всі спадкоємці прийняли спадщину шляхом подачі у встановлений строк заяви до держнотконтори, проте у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно їй було відмовлено у оформленні спадщини. Вважає, що кожний із спадкоємців має право на 1/8 частину ділянки і будинку. У зв'язку із наведеним просила визнати за нею право власності на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,056 га в садівничому товаристві «Вишеньки-2» по АДРЕСА_1 та 1/8 частину будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

У грудні 2014 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, яку надалі доповнив і просив визнати за ним право власності на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,056 га в садівничому товаристві «Вишеньки-2» по АДРЕСА_1 та 1/8 частину будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 Позовні вимоги мотивував тим, що після смерті матері він прийняв спадщину, однак не має змоги оформити її у державній нотаріальній конторі у зв'язку із відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року первісний та зустрічний позови задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право власності за кожним на 1/8 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

В решті позову відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

Не повністю погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову про визнання права власності на 1/8 частину земельної ділянки і ухвалити нове, яким вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що висновки суду про набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку щляхом її приватизації грунтуються на припущеннях, бо в матеріалах справи відсутнє рішення виконкому Вишенківської сільскої ради № 112 від 31 жовтня 1997 року про передачу відповідачу у власність земельної ділянки. Крім того, вважає, що спірна ділянка належить ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» як майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог про визнання права власності на 1/8 частину будинку та задоволити її позов про визнання права власності в порядку спадкування на 1/8 частину земельної ділянки, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. У скарзі зазначає, що житловий будинок по АДРЕСА_2 не належить на праві власності ОСОБА_4, а належить іншій особі, а тому дане майно не відноситься до спадщини. Крім того, вказує, що спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_4 під час шлюбу із ОСОБА_7, а відтак вона є їх спільною сумісною власністю і 1/2 частина цієї ділянки після смерті ОСОБА_7 підлягає спадкуванню, а посилання суду на ЗК України 2001 року суперечать ст.58 Конституції України.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області і ухвалити рішення про визнання права власності ан 1/8 частину зеемльної ділянки. В частині вимог по будинку просили відмовити.

Представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції подану апеляційну скаргу підтримав, не заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині скасування рішення про визнання права власності на 1/8 частину будинку, поскільки цей будинок належить іншій особі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представники в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційних скарг в частині скасування рішення про визнання права власності на 1/8 частину будинку не заперечували, поскільки цей будинок не належить скасування рішення про визнання права власності на 1/8 частину будинку, поскільки цей будинок не належить ОСОБА_4 В іншій частині скарг щодо скасування рішення про відмову у визнанні права власності на 1/8 частину ділянки заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення в цій частині та відсутність підстав для його скасування.

Решта учасників справи належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

- 3 -

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7

Спадкоємцями першої черги за законом на момент смерті ОСОБА_7 є її діти ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_8 та чоловік померлої ОСОБА_4 Всі спадкоємці у встановлений законом шестимісячний строк вчинили дії по прийняттю спадщини шляхом подачі заяв до Другої Київської державної нотаріальної контори.

Постановами від 12 серпня 2014 року та від 2 вересня 2015 року нотаріус відмовив відповідно ОСОБА_2 і ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що заявники не змогли надати нотаріусу правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позови, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги за законом у встановлений строк прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_7 і мають право на спадкування, однак позбавлені можливості оформити спадщину в держнотконторі. При цьому суд виходив з того, що спадщина відкрилася на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2, а відтак позивачі мають право кожен на 1/8 частину будинку з огляду на наявність 4-х спадкоємців.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками суду щодо відкриття спадщини на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_2 поскільки вони зроблені в результаті неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_4 звертав увагу суду, що будинок по АДРЕСА_1 йому не належить, він ніколи не був і не є його власником і йому про будинок нічого невідомо, у зв'язку з чим суд зробив відповідний запит до Катеринопільської селищної ради, однак не дочекавшись відповіді ухвалив рішення. В той же час із листа Катеринопільської селищної ради з додатками, який надійшов до Бориспільського міськрайонного суду 8 грудня 2015 року вбачається, що власником будинку по АДРЕСА_2 є не чоловік померлої - відповідач ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, а інша особа ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, який згідно витягу з погосподарської книги є головою господарства і проживає в будинку із дружиною ОСОБА_9 та донькою ОСОБА_10 (т.3 а.с.101-104).

Наведені обставини щодо того, що вказаний будинок не відноситься до спадщини після смерті ОСОБА_7 підтвердили в суді апеляційної інстанції представники позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду

- 4 -

обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/8 частину будинку не грунтується на матеріалах справиі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог первісного та зустрічного позовів в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні первісного і зустрічного позовів щодо визнання за ОСОБА_2 і ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування на 1/8 частину земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,056 га в садівничому товаристві «Вишеньки-2», суд першої інстанції керувався тим, що вказана ділянка отримана у власність ОСОБА_4 в порядку безоплатної приватизації у 1997 році, є його особистою власністю і не відноситься до спільного майна подружжя із ОСОБА_7, на яку спадщина не відкривалася.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону, зокрема ст.22 КпШС України, ст.ст.1216, 1218 ЦК України.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_2 про те, що спірна земельна ділянка для ведення садівництва була надана ОСОБА_4 під час шлюбу із ОСОБА_7, а відтак вона є їх спільною сумісною власністю і 1/2 частина цієї ділянки після смерті ОСОБА_7 підлягає спадкуванню не грунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час приватизації ділянки, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв можливе застосування норми ст.22 КпШС України(правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-38цс15 від 3 червня 2015 року).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у встановленому законом порядку приватизував займану ним земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,056 га у садівничому товаристві «Вишеньки-2» та отримав 26 червня 2000 року державний акт серія НОМЕР_1. Приватизація проведена на підставі рішення виконкому Вишеньківської сільської ради № 112 від 31 жовтня 1997 року.

Отже з огляду на спосіб набуття ОСОБА_4 права власності спірна земельна ділянка не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя у розумінні ст.ст. 22 КпШС України як мано набуте подружжям в період шлюбу за спільні кошти чи спільною працею, а є його особистою власністю.

Аналогічні роз'яснення містить п.182 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 на недоведеність факту приватизації ОСОБА_4 земельної ділянки з огляду на відсутність у справі рішення виконкому Вишенківської сільскої ради № 112 від 31 жовтня 1997 року спростовуються наявним в матеріалах справи державним актом, в якому чітко зазначено, що ОСОБА_4 набув права власності на ділянку в порядку приватизації на підставі вказаного рішення виконкому (т.1 а.с.52).

Крім того, колегія суддів враховує, що заперечуючи проти цього, апелянт ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів, які б спростовували такі висновки суду чи вказували на інший порядок набуття ОСОБА_4 права власності на ділянку, зокрема оплатне придбання ділянки на підставі правочину, тощо.

Посилання у скарзі ОСОБА_2 на те, що спірна ділянка належить ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на підставі ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» як майно придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї безпідставні із викладених вище підстав, бо не є майном, набутим внаслідок вкладання спільної праці чи спільних коштів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що посилання суду на ст.81,116 ЗК України 2001 року суперечать ст.58 Конституції України, бо ділянка приватизована у 1997 році, коди діяли положення ЗК України 1990 року безпідставні, поскільки дані норми вказані судом у рішенні при викладенні тексту роз'яснень п.182 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», в якому містяться посилання на ст.81,116 ЗК України 2001 року. Дані норми повністю відповідають положенням ст.ст.6,17 ЗК України 1990 року, які врегульовували питання безоплатної передачі (приватизації) земельних ділянок у власність громадян, а відтак суд обгрунтовано врахував вказані вище роз'яснення при ухваленні рішення.

Решта доводів апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/8 частину будинку скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2 в частині вимог про визнання права власності 1/8 частину будинку по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: