ухвала

іменем україни

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання недійсним договору кредиту, додаткових угод до договору кредиту, визнання недійсним договору іпотеки, договору поруки, визнання протиправними дій щодо підвищення процентної ставки за договором кредиту та застосування наслідків недійсності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 17 січня 2006 року вона уклала кредитний договір з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), за яким отримала у тимчасове користування грошові кошти для інвестування в будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_1 у сумі 40 000 доларів США на строк до 17 січня 2021 року зі сплатою 12,75 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 17 січня 2006 року сторонами був укладений іпотечний договір, за яким в заставу були передані майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, заставною вартістю 261 943 грн 50 коп.

Додатковою угодою від 19 серпня 2008 року № 1 в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

17 січня 2006 року на забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту банком був укладений договір поруки з ОСОБА_5

Під час укладенні договору кредиту банк не проінформував позивача щодо схеми та переваги форм кредитування, а також не повідомив про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

У зв'язку з неможливістю сплачувати кредит позивач неодноразово зверталася до банку з проханням реструктуризації кредиту.

У 2014 році під час підписання договору про внесення змін від 22 травня 2014 року № 3 до договору кредиту від 17 січня 2006 року, ОСОБА_4 отримала детальний розпис сукупної вартості кредиту, а також їй стало відомо, що процентна ставка за кредитом з 2008 року становить 14 %, а не 12,75 %, як було визначено умовами договору кредиту від 17 січня 2006 року.

У травні 2015 року ОСОБА_4 отримала розширену довідку про всі оплати за договором кредиту, відповідно до якої, позивач вважає, що розрахувалась з банком за отриманий кредит, і не повинна сплачувати залишок за кредитом. Враховуючи викладене, просила позов задовольнити та визнати недійсним договір кредиту, додаткові угоди до договору кредиту, визнати недійсним договір іпотеки, договір поруки, визнати протиправними дії щодо підвищення процентної ставки за договором кредиту та застосувати наслідки недійсності цих правочинів.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2016 року, в позові відмовлено повністю.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Під час підписання кредитного договору ОСОБА_4 мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільне, а також вона розуміла всі правові наслідки обумовлені даним договором.

Відповідач виконав умови кредитного договору та надав грошові кошти позивачу, яка в свою чергу зобов'язалась повернути кредит та сплатити проценти, відповідно до умов договору кредиту.

Суди дійшли висновку, що на момент підписання договору кредиту позивачу були відомі кредитні умови, тип відсоткової ставки; сума, на яку кредит може бути виданий; орієнтовна сукупна вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування

Крім того, судами попередніх інстанцій не встановлено, що спірний договір кредиту є нечесною підприємницькою практикою та був укладений шляхом введення позивачки в оману, як і не доведено умислу відповідача щодо вчинення дій щодо введення позивача в оману.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не була попереджена про вкрай невигідні та несправедливі умови, а також про безпідставне підвищення банком процентної ставки в односторонньому порядку не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій 17 січня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 10-29/1351, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000 доларів 00 центів США, зі сплатою 12,75 % річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання: починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 17 числа кожного місяці рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 504 долара США, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 17 січня 2021 року.

У разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням правління, комітету з питань управління активами та пасивами кредитно-інвестиційного комітету, тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну процентів.

Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

У разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованим кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.8.1. цього договору, повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі.

Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

Позичальник зобов'язаний протягом двох робочих днів повідомляти кредитора про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імена, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують.

Усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відправлення зв'язку одержувача.

17 січня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (поручитель), укладено договір поруки № 02-10/39, за умовами якого, поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту від 17 січня 2006 року № 10-29/1351.

17 січня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір № 02-10/38, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту від 17 січня 2006 року № 10-29/1351, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, на 4 (четвертому) поверсі, загальною проектною площею 54,60 квадратного метра.

14 червня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту, відповідно до якої, у зв'язку з достроковим погашенням частини кредиту позичальником, сторони домовились здійснити перерахунок ануїтетного платежу, встановивши розмір останнього у сумі 454, починаючи з 14 червня 2006 року. Інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують свої обов'язки щодо них.

17 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту, а саме: у зв'язку із зміною порядку погашення кредиту з ануїтетного на звичайний, сторони домовились викласти договір кредиту в новій редакції: кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 40 000,00 доларів США, зі сплатою 12,75 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно з графіком.

19 серпня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (іпотекодавець) укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки № 02-10/38, відповідно до п.п. 1.9., 2.1.9. іпотечного договору, у зв'язку з державною реєстрацією за іпотекодавцем права власності внесено зміни та доповнення до пункту 1.1. статті 1 іпотечного договору, виклавши його в такій редакції: іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту від 17 січня 2006 року № 10-29/1351, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, таке нерухоме майно однокімнатна квартира № 6, загальною площею 50,10 кв. м, житловою площею 27,80 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Вишгородською міською радою 30 жовтня 2007 року на підставі рішення Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 28 серпня 2007 року № 193, і зареєстроване відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 06 листопада 2007 року Вишгородським бюро технічної інвентаризації (номер витягу 16547482), реєстраційний номер 20824261.

23 липня 2009 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_4 (позичальник) укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту від 17 січня 2006 року № 10-29/1351 про наступне: сторони дійшли згоди щодо надання відстрочки з погашення тіла кредиту, основний борг станом на 23 липня 2009 року становить 29 087 доларів США 24 центів та в зв'язку із цим внесено відповідні зміни до тексту договору кредиту, а саме: п.п. 1.1.1. та 1.1.2 викладено в наступній редакції: «1.1.1. починаючи з 27 липня 2009 року графік погашення заборгованості за кредитом буде здійснюватися відповідно до 10 числа (включно) кожного місяця».

Відповідно до детального розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 24 липня 2009 року процентна ставка за кредитом становить 14 % річних.

Однак, згідно з висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 29 лютого 2016 року № 18533/18534/15-32, підпис від імені ОСОБА_4 у детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 24 липня 2009 року, - виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою.

Як убачається з п. 2.8.1 договору кредиту, про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду.

Крім того, згідно з п. 2.8.3 договору кредиту у разі, якщо позичальник не погодиться з запропонованим кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом строку, зазначеного в п. 2.8.1. цього договору, повернути кредитору існуючи заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та можливі штрафні санкції (штраф, пеню) в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

На виконання вимог п. 2.8.1 договору кредиту, 21 жовтня 2008 року на адресу позивача, яка зазначена у договорі кредиту, направлено лист з повідомленням про підвищення розміру процентної ставки за договором кредиту від 17 січня 2006 року № 1029/1351 до 14% річних з 03 листопада 2008 року у зв'язку з підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, з додатковою угодою від 21 жовтня 2008 року про внесення змін до договору кредиту від 17 січня 2006 року №10-29/1351.

Однак даний лист з угодою повернувся до банку з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання.

Згідно з п. 7.2. договору кредиту усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відправлення зв'язку одержувача.

Пунктом 3.3.14. договору кредиту передбачено, що позичальник зобов'язаний протягом двох робочих днів повідомляти кредитора про зміну місця проживання, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують. Однак в матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем вимог п. 3.3.14 договору кредиту, таким чином позивач порушила дану вимогу договору кредиту.

Доводи касаційної скарги щодо не врахування судами висновку експертизи від 29 лютого 2016 року № 18533/18534/15-32, яким підтверджується відсутність підпису позивача лише у детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту від 24 липня 2009 року не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не впливають на дійсність оспорюваних позивачем договорів.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич І.М. Фаловська