АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3514/14-ц 22-ц/774/109/К/16
Справа № 214/3514/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/109/К/16 суддя Попов В.В.
Категорія - 5 (IV) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Євтодій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6,

представник Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради - Посувайло Яна Олександрівна,

апелянт ОСОБА_3, яка діє неповнолітньої ОСОБА_4, та її представник ОСОБА_8,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернуся до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2002 році він придбав у ОСОБА_9 житловий будинок «А-2» з господарчими будівлями та літньою кухнею «Б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. За розпискою від 27.02.2002 року ним було передано його дружині ОСОБА_9 - ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 4 000 грн.

Із 2002 року та по теперішній час він добросовісно користується домоволодінням, а 12 березня 2014 року ТОВ «Пріма-КР» на його ім'я на зазначене домоволодіння було виготовлено технічний паспорт. При обстеженні вказаного житлового будинку з господарчими будівлями було зазначено, що вищевказані будівлі не належать до самочинного будівництва, так як збудовані до 05 серпня 1992 року.

У висновку експертної оцінки технічного стану та можливості реєстрації домоволодіння №81 від 20.03.2014 року зазначено, що житловий будинок «А-2» та літня кухня «Б» не являються самочинно збудованими, так як рік будівництва споруди: «А-2» - житловий будинок - 1991 рік; «Б» - літня кухня - 1955 рік, і вони придатні до подальшої експлуатації.

Оскільки він добросовісно володіє чужим майном та відкрито користується ним більше ніж 10 років, ОСОБА_5 вважає, що набув право власності на це майно, тому просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок під літ. «А-2» з господарчими будівлями загальною площею 203,3 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м та літню кухню під літ. «Б», що розташовані по АДРЕСА_1 Дніпропетровської області.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності за набувальною давністю на житловий будинок під літ. «А-2» з господарчими будівлями загальною площею 203,3 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м та літню кухню під літ. «Б», що розташовані по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_11, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову ОСОБА_5 Зокрема, судом не враховано, що позивача не можна вважати добросовісним набувачем, оскільки самовільно захватив спірне домоволодіння, зруйнував будинок, який не добудував батько ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і перешкоджав їм у користуванні будинком. Також з огляду на положення ст. 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно. Те, що будинок є самочинним будівництвом підтверджується схематичним планом від 26.02.2002 року, який було зроблено КП ДОР «Криворізьке БТІ». Факт придбання ОСОБА_5 житлового будинку у ОСОБА_9 не відповідає дійсності. Крім того, позивач знаючи про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом після смерті їх матері і батька, не залучив їх до участі у справі в якості відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 у 2002 році придбав у ОСОБА_9 житловий будинок під літ. «А-2» загальною площею 203,3 кв.м., житловою площею 63,7 кв.м. з літньою кухнею під літ. «Б», що розташований по АДРЕСА_1 та згідно розписки від 27.02.2002 року ним було передано його дружині ОСОБА_10 4 000 грн. (а.с.5)

Згідно довідки №89, виданої ОСОБА_5 вуличним комітетом №7 Саксаганського районної у місті ради, останній з 2002 року та по теперішній час добросовісно користується зазначеним домоволодінням. (а.с.6)

Відповідно до запису акту про смерть №525 від 14 березня 2000 року, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.41-43).

12 березня 2014 року ТОВ «Пріма-КР» на ім'я ОСОБА_5 було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 та повідомлено, що при обстеженні цього житлового будинку з господарчими будівлями виявлено будівництво, а саме: житловий будинок під літ. «А-2», загальною площею 203,3 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м та літня кухня під літ. «Б». У технічному паспорті також зазначено, що вищевказані будівлі не належать до самочинного будівництва, так як збудовані до 05 серпня 1992 року, однак правовстановлюючі документи на них не оформлені, а також що домоволодіння потребує присвоєння поштової адреси. (а.с.7-15)

У висновку з експертної оцінки технічного стану та можливості реєстрації домоволодіння №81 від 20.03.2014 року, зазначено, що житловий будинок «А-2» та літня кухня «Б» не являються самочинно збудованими, так як рік будівництва споруди: «А-2» - житловий будинок - 1991 рік; «Б» - літня кухня - 1955 рік (на підставі Наказу №404 від 09.08.2012 року) та придатні до подальшої експлуатації, реєстрація можлива. (а.с.16-21)

Згідно звіту про оцінку майна від 22.06.2015 року, вартість житлового будинку літ. «А-2» з господарчими будівлями загальною площею 203,3 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м. та літню кухню літ. «Б», що розташовані по АДРЕСА_1 складає 180 854 грн. (а.с.71-80)

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 посилався на те, що він добросовісно володіє вказаним житловим будинком з господарськими спорудами та літньою кухнею і відкрито користується ними протягом 10 років, тому набув права власності на це майно.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5, суд першої інстанції з урахування встановлених ним обставин, дійшов висновку про його обґрунтованість.

Колегія суддів не може погодитись таким з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, тому колегія суддів скасовує рішення суду на підставі п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Разом з тим, відповідно до роз'яснень викладених у п.10 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

З огляду на положення статті 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 17.10.1990 року ОСОБА_9 прибав у ОСОБА_12 домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить: глинобитний обкладений цеглою житловий будинок «А-1», жилою площею 16,1 кв.м, саманна обкладена цеглою літня кухня «Б» та господарські будівлі. (а.с.102-103)

При здійсненні КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 виявлено самочинне будівництво житлового будинку під літ. «Г-2» розміром 13,0 м х 12,17 м + 4,76 х 1,77 м, про що зроблено запис у схематичний план від 26.03.2002 року. (а.с.113-114)

Рішенням Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 16 квітня 2002 року №9 було надано згоду ОСОБА_10 на відчуження незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 (готовність 61%) вартістю 44 256 грн. (а.с.115)

Відповідно до попередження Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 23 липня 2003 року, ОСОБА_5 купив недобудований житловий будинок без належних документів (по домашній угоді) і самовільно, без належного дозволу добудував житловий будинок по АДРЕСА_1. Даним попередженням позивача було зобов'язано знести самовільний об'єкт і привести земельну ділянку в належний стан.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2012 року, яке набрало законної сили 25 червня 2012 року, припинено право власності ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на глинобитний обкладений цеглою жилий будинок «А-1», сарай «В» за адресою: АДРЕСА_1, в зв'язку із знищенням майна та зобов'язано КП ДОР «Криворізьке БТІ» скасувати їх державну реєстрацію; встановлено факт прийняття ОСОБА_13 спадщини після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину літньої кухні «Б», в/колонки «І», забора «№1», замощення «ІІ-ІІІ», які розташовані на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/6 частину будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1» розміром (12,17х13,10 + 1,77х4,86) м, який розташований на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів критично оцінює висновок експертної оцінки технічного стану №81 від 20.03.2014 року, в якому вказано, що житловий будинок «А-2» та літня кухня «Б» розташовані за вищевказаною адресою не являються самочинно збудованими, так як рік будівництва споруди: «А-2» - житловий будинок - 1991 рік; «Б» - літня кухня - 1955 рік, оскільки він суперечить іншим письмовим доказам, які наявні в матеріалах справи, зокрема: договору купівлі-продажу від 17.01.1990 року, схематичному плану від 26.03.2002 року, попередженню Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 23 липня 2003 року. Також, колегія суддів враховує, що роки будівництва будівель, які зазначені у технічному паспорті від 12.03.2014 року (а.с.9-12) записані зі слів замовника ОСОБА_5

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що спірний будинок є самочинним будівництвом, а з огляду на положення ст. 376 ЦК України право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно.

Посилання ОСОБА_5 на те, що він у 2002 році придбав у ОСОБА_9 спірний житловий будинок з господарським спорудами та літньою кухнею, не відповідають встановленим судом обставинам справи, оскільки із запису про смерть №525 від 14 березня 2000 року вбачається, що ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тому на думку колегії суддів, відсутня також така обов'язкова ознака для визнання права власності за набувальною давністю, як добросовісність заволодіння чужим майном.

Крім того, ухвалюючи рішення суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до листа Сьомої криворізької державної нотаріальної контори №1249/01-16 від 05.09.2014 року, із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_14, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулись: дружина померлого ОСОБА_10, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_4; мати померлого ОСОБА_13, донька померлого ОСОБА_15, син померлого ОСОБА_16 (а.с.47)

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2012 року було визнано право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину та право власності ОСОБА_4 на 2/6 частини відповідно літньої кухні «Б» та господарських споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також на відповідні частини будівельних матеріалів, які були використані при побудові житлового будинку «А-1», що розташований за цією ж адресою.

Виходячи з наявності спору між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 з приводу права власності на домоволодіння, розташованого за вказаною адресою, про що було відомо суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вирішення цього спору не можливе без залучення до участі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_4

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зі змінами внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, виключено можливість суду апеляційної інстанції скасувати рішення у разі не залучення особи до участі у справі і вирішення судом першої інстанції питання про права та обов'язки такої особи, з направленням справи на новий розгляд.

При цьому, апеляційний суд законодавчо не наділено правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження таку особу до участі у справі, вирішити спір відносно її прав, оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обов'язки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності участі її в цій інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є спадкоємцями за законом після смерті їх матері і батька, однак їх не було залучено до участі у справі в якості відповідачів знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції належним чином зазначені обставини справи не з'ясував, на вказані положення закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 необхідно відмовити в повному обсязі.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають стягненню витрати на оплату судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1 989,39 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено норми матеріального і процесуального права, тому на підставі п.1,34 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1,3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 1 989,39 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: