Справа № 362/2688/15-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/2109/16 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 46 28.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Лащенка В.Д.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок» про визнання припиненим договору та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26.01.2010 року між ним і ПСП «Лосятинське» було укладено договір оренди землі № 057 за умовами якого останнє прийняло від нього в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,45 га, розташовану в адміністративнах межах Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить йому на праві приватної власності. В подальшому ПСП «Лосятинське» було припинено шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок». У зв'язку з тим, що зазначений договір оренди був укладений на п'ять років та відповідно до умов даного договору він повідомляв орендаря про своє небажання продовжувати дію укладеного між ними договору, позивач просив визнати вказаний договір оренди припиненим з 26 січня 2015 року та зобов'язати орендаря повернути йому належну земельну ділянку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року позов задоволено частково, укладений між ОСОБА_2 і ПСП «Лосятинське» (правонаступник ПСП "Агрофірма "Світанок") договір оренди землі № 057 від 26 січня 2010 року визнано припиненим з 27 січня 2015 року за закінченням строку, на який його було укладено, зобов'язано ПСП «Агрофірма «Світанок» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить йому на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 11 січня 2002 року, стягнуто з ПСП «Агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 730,80 гривень., в іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач ПСП «Агрофірма «Світанок» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що строк дії спірного договору не закінчився, оскільки державна його реєстрація відбулася 29.08.2012 року, відповідно до п. 8 договору становить 5 років, а тому закінчується 29.08.2017 року, що в свою чергу є підставою для відмови в позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору оренди земельної ділянки саме 26 січня 2010 року, що і є моментом укладення договору оренди, тому відповідно до положень цивільного законодавства укладений між сторонами договір оренди землі припинив свою дію 27 січня 2015 року, однак земельну ділянку позивачу відповідачем не повернуто, чим порушено умови укладеного між ними договору оренди землі та права позивача, як власника земельної ділянки. Державна реєстрація договору оренди землі свідчить про виникнення у орендаря речового права на оренду земельної ділянки та може не збігатись із моментом укладення договору оренди, а лише визначає правові засади його чинності.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 26 січня 2010 року між ОСОБА_2 і ПСП «Лосятинське» укладено договір оренди землі №057 згідно із яким об'єктом оренди є земельна ділянка площею 2,45 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 11 січня 2002 року (а.с. 11- 14 ).

У той же день між сторонами підписано Акт прийомки-передачі землі в оренду, який підтверджує факт передачі орендодавцем і прийняття орендарем в тимчасове користування земельної ділянки за умовами укладеного між ними договором оренди (а.с. 15).

Пункт 8 вищезазначеного договору оренди передбачає, що його укладено на п'ять років (а.с.11).

ПСП «Лосятинське» було припинено шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок».

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Крім того, ст. 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» об'єднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, у ч. 1 ст. 33 цього закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Реалізація зазначеного переважного права на поновлення договору оренди можлива лише за умови дотримання встановлених цією нормою певної процедури і строків (частини 2-5 цієї статті).

Так, для застосування ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди, а саме у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність наступних юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору, на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року, у справі № 6-10цс15.

Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд, помилково не врахував правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25 лютого 2015 року, у справі № 6-10цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, та необґрунтовано (немотивовано) відступився від неї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції правильно вказав на те, що строк дії договору розпочався з моменту його укладання, а не з моменту державної реєстрації.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки не звернув увагу на те, що відповідач має переважне право орендаря, відповідач після закінчення строку дії договору продовжив користування спірною земельною ділянкою та належно виконує свої обов'язки за договором, а матеріали справи не містять доказів того, що орендодавцем у передбачені строки було надіслано на адресу орендаря лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди.

Доводи позивача про те, що ним було направлено орендарю лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди в місячний строк, як того вимагає закон, були досліджені колегією суддів, однак зазначені доводи не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки строк договору оренди закінчився 27 січня 2015 року, а листи - повідомлення позивач направив відповідачу 27.03.2015року та 21.04.2015року(а.с.62,18 т.1), тобто після закінчення місячного терміну встановленого ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ПСП «Агрофірма Світанок» 803,88 грн. судового збору, сплаченого відповідачем за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок» задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволені позову ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок» про визнання припиненим договору та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Світанок» 803,88 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: