Справа № 465/4483/15 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/4855/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 банк ПриватБанк звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з відповідача 47220,83 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що укладеного договору № DNH4KP75380594 від 18.09.2006 року ОСОБА_3 (далі - Відповідач) 18.09.2006 року отримав кредит у розмірі 2208,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак відповідач своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не дотримався, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 22 квітня 2015 року становить 47220,83грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_3

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року в позові Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не встановлено обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам. Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував встановлену Законом позовну давність. Зазначає, що отримані Позичальником кредитні кошти Банку не повернуті в повному обсязі, що підтверджується розрахунком про заборгованість, не заперечується Відповідачем. Враховуючи, що Кредитний договір № ВИН4КР75380594 від 18.09.2006 року, не є розірваним, чи припиненим згідно до правових підстав визначених ст.ст. 599, 651, 654 ЦК України то відповідно до умов Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом, а тому вважає, що має право на отримання процентів за користування кредитними коштами за період з 22.04.2012 р. по 22.04.2015 р. в межах збільшеної позовної давності (п. 5.5 Умов), визначеної ст. 259 ЦК України, а проценти за своєю правовою природою є основною вимогою. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 рокускасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, оскільки зобов'язання по кредиту виникло 18.09.2006 р., а позивач звернувся до суду лише 06.07.2015 р.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають зібраним по справі доказам.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримав, не встановив дійсних обставин справи.

Матеріалами справи встановлено, відповідно до укладеного договору № DNH4KP75380594 від 18.09.2006 року ОСОБА_3 (далі - Відповідач) 18.09.2006 року отримав кредит у розмірі 2208,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Факт отримання ОСОБА_3 кредиту підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем.

У частині 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. ст. 526, 527, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач умов кредитного договору не виконав допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, а згідно розрахунку поданого Банком станом на станом на 22.04.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 47220,83 грн., яка складається з наступного: 2091,14 грн. - заборгованість за кредитом; 12931,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 29473,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2224,80 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач подав заяву в якій просив суд застосувати норми ст. 267 ЦК України - наслідки спливу позовної давності.

Згідно зі статтями 526, 527, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України ).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України ).

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016р. у справі № 6-1188цс16.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягаю захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 18.01.2009 року з врахування строку позовної давності. Оскільки позов до суду позивачем подано лише 06.07.2015 року, то заборгованість за згаданим кредитним договором слід стягувати в період з 6 липня 2012 року по 6 липня 2015 року.

Отже, апеляційна скарга ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягає до часткового задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року слід скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "ПРИВАТБАНК" в межах строку позовної давності.

Таким чином, до задоволення підлягає заборгованість за відсотки за період з 06.07.2012 року по 06.07.2015 року (12931,28 грн. - 8665,17 грн.) = 4266,11 грн.; пеня за період з 06.07.2014 року по 06.07.2015 року (29473,61 грн. - 24113,58 грн.) = 5360,03 грн.; штраф фіксована частина 500,00 грн.; штраф процента складова 4266,11 грн. х 5% = 213,31 грн. Разом: 4266,11 грн. + 5360,03 грн. + 500,00 грн. + 213,31 грн. = 10339,45 грн.

Задовольняючи частково апеляційну скаргу та частково позовні вимоги, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати (судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги) пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 93,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, 309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10 339, 45 грн. за кредитним договором №DNH4KP75380594 від 18.09.2006 року, яка складається з наступного:

-4266, 11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-5360, 03 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-213, 31 грн. штраф (процентна складова);

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «Приватбанк» судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 93,56 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_5