Справа № 535/815/16-ц
Провадження № 2/535/436/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Загнійко А.В., при секретарі - Момот Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, Котелевська державна нотаріальна контора,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності на житловий будинок - літ. А-1 загальною площею 51,7 кв.м, у тому числі житлової площі 21,6 кв.м., й господарських будівель і споруд: сараю - літ. В, колодязя №1, що розташований за адресою: вул. Гагаріна, 25, (стара адреса: вул. Гагаріна, 23), с. Козлівщина Котелевського району Полтавської області; та на земельну ділянку загальною площею 0,85 га, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, й для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с. Козлівщина, Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області, і до дня смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_2, який помер 18.12.1998 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що після смерті її батька - ОСОБА_2 вона є спадкоємцем за законом спадкового майна, а саме: житлового будинку, та земельної ділянки загальною площею 0,85 га, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, й для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Козлівщина Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до Котелевської державної нотаріальної контори, однак їй було повідомлено, що державний нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не подано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме не надано оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, та не надано витяг з державного земельного кадастру. За життя її батько втратив оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок. Земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №048769, виданого 13.12.1997 року Козлівщинською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №49. Згідно з листом відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області №29-28-0.4-802/15-16 від 18.05.2016 року відділом проведено перевірку відомостей про земельну ділянку й встановлено, що до Національної кадастрової системи вищевказана земельна ділянка не занесена, та згідно діючого законодавства України відділ не має правових підстав для надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє її права як спадкоємця за законом отримати у спадщину земельну ділянку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 39-42).

Позивачка подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 48).

Відповідач Козлівщинська сільська рада Котелевського району Полтавської області 01.11.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 47).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, 21.10.2016 року подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, заперечень з приводу заявлених позовних вимог ОСОБА_1 не надав (а.с. 32).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора, 27.10.2016 року надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Котелевської державної нотаріальної контори. Проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечень не надала (а.с. 46).

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Частина 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Крім того, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №048769, що виданий 13.12.1997 року Козлівщинською сільською радою Котелевського району Полтавської області, земельна ділянка надана для ведення особистого підсобного господарства, тоді як це суперечить п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. В свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства, тоді як з прийняттям Земельного кодексу України від 25.01.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, ч.4 ст.174, ч.2 ст.197, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1225, 1261, 1268 ЦК України, ст. 81 Земельного кодексу України, ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 року, Законом України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про Державний земельний кадастр», постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку - літ. А-1 загальною площею 51,7 кв.м, у тому числі житлової площі 21,6 кв.м., й господарських будівель і споруд: сараю - літ. В, колодязя №1, що розташоване за адресою: вул. Гагаріна, 25, (стара адреса: вул. Гагаріна, 23), с. Козлівщина Котелевського району Полтавської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,85 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, й знаходиться на території с. Козлівщина Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_2, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №048769, виданого 13.12.1997 року Козлівщинською сільською радою Котелевського району Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №49.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя