Номер провадження: 22-ц/785/4806/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2016 року,

встановила:

05.06.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання його відмови від прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 31.05.2013 року, недійсною, який мотивує тим, що він 29.11.2013 року підписав відмову від спадщини знаходячись у тяжкому емоційному стані після смерті батьків, не витримавши натиску та погроз відповідача ОСОБА_3, що цей правочин вчинений проти справжньої волі ОСОБА_2 внаслідок застосування до нього тиску з боку відповідача.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що в порушення процесуальних норм, суд першої інстанції допустив розголошення нотаріальної таємниці, взяв до уваги докази, що отримані з порушенням порядку, встановленого законом, які поклав в основу оскаржуваного рішення. Також ОСОБА_2 вважає, що районним судом помилково зроблено висновок, що присутність відповідача в кабінеті у нотаріуса законом не заборонено, внаслідок чого суд неправомірно не прийняв до уваги докази, якими обґрунтовані позовні вимоги, а саме: висновок судового експерта, спеціаліста в сфері психології, яким встановлено, що в тому тяжкому стані що перебував позивач на час вчинення відмови від прийняття спадщини 29.11.2013 року, позивач дійсно сприймав присутність відповідача ОСОБА_5, з яким в нього склалися вкрай негативні відносини, як психологічний тиск. ОСОБА_2 вказує, що судом зроблено безпідставний висновок, щодо відсутності у позові посилання на вчинення насильства саме психологічного, що передбачено у ст.231 ЦК України та районний суд безпідставно критично віднісся до свідчень, наданих свідками про вкрай негативні відносини між сторонами по справі, систематичні конфлікти, та образи зі сторони відповідача на адресу як позивача, так і його родини, посилаючись на те, що дружина та син позивача є зацікавленими особами по справі, та не надано копій заяв у правоохоронні органи на незаконні дії відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4, яка є матірю сторін, померла 31.05.2013 року (т.1, а.с. 6) і після її смерті відкрилась спадщина, стосовно якої 16.10.2013 року відкрито Іллічівською міською державною нотаріальною конторою Одеської області спадкову справу №242/2013 (т.1, а.с. 78-147).

Із матеріалів спадкової справи та повідомлення державного нотаріуса ОСОБА_6 (т.1, а.с. 76) слідує, що спадкова справа №242/2013 заведена на підставі заяви ОСОБА_7 про прийняття спадщини від 16.10.2013 року; що 29.11.2013 року надійшла заява ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3; що 29.11.2013 року надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_3; що 14.01.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: Одеська обл., смт. Овідіополь, вул. К.Маркса, 114 ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2014 року встановлено, що батько сторін ОСОБА_8, який помер 20.06.2012 року, залишив заповіт, яким заповів ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований в м. Іллічівську Одеської області по вул. Виноградна, буд. №57 «Б», та земельну ділянку площею 0,0324 га, яка розташована по вул. Виноградній, 57 м. Іллічівська Одеської області; що після смерті матері сторін ОСОБА_4 31.05.2013 року спадкоємцями за законом є сторони, в тому числі і на обовязкову частку ОСОБА_4 в спадковому майні після смерті ОСОБА_8 (т.1, а.с. 32-36).

Докази, подані стороною відповідача (т.1, а.с. 181-183), свідчать про конфлікт 05.08.2014 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_9

Із медичної довідки на а.с. 15 т. 2 слідує, що станом на 03.09.2015 року у позивача під час психіатричного огляду хвороб та психіатричних протипоказань до роботи не виявлено.

Із письмових пояснень нотаріуса ОСОБА_6 (т.1, а.с. 76) вбачається, що під час підписання заяви про відмову від прийняття спадщини 29.11.2013 року вх. №692 будь-якого тиску з боку інших осіб на ОСОБА_2 у присутності нотаріуса не було; що у вищевказаній заяві ОСОБА_2 підтвердив, що усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, що мають для нього істотне значення, без впливу насильства (фізичного та психічного тиску) з боку інших, за своєю справжньою волею цією заявою відмовляється від належного йому спадкового майна за законом, яке залишилось після смерті матері ОСОБА_4 на користь сина померлої ОСОБА_3 Аналогічні пояснення ОСОБА_6 надала суду під час опитування у якості свідка.

Сторони визнали, що у день підписання вищезазначеної заяви з ініціативи позивача відвідали приватного нотаріуса ОСОБА_10, з якою позивач навчався в школі, і у якої отримали консультацію.

ОСОБА_10 під час опитування у суді у якості свідка підтвердила зазначену обставину та пояснила, що позивач приходив до неї на консультацію разом зі своїм рідним братом (відповідачем), що сторони вели себе спокійно, ніяких протиправних дій по відношенню до неї чи між собою не вчиняли і не намагались цього зробити, що позивач цікавився питанням щодо можливості варіантів розподілу спадщини між ним та відповідачем, та можливостей мінімізації потенційних грошових витрат з цього приводу, і наслідками такої відмови.

Свідок ОСОБА_11 дружина позивача суду пояснила, що 29.11.2013 року відбувся конфлікт з відповідачем, з приводу якого було звернення до міліції, що чоловік поїхав з братом до нотаріуса у пригніченому стані. Суд критично поставився до цих пояснень, т.я. не надано доказів щодо звернення до міліції 29.11.2013 року.

Свідок ОСОБА_7 син позивача суду пояснив, що зі слів батька йому відомо про тиск на нього з боку відповідача в день подання заяви про відмову від спадщини, що був напад на його будинок, побиття батька, погрози всім членам сімї. Суд вважав, що як і ОСОБА_11, свідок ОСОБА_7 є зацікавленою особою, і що його покази не доведені іншими доказами (в т.ч. зверненням до правоохоронного органу).

Свідок ОСОБА_12 подруга дружини позивача пояснила, що зі слів ОСОБА_11, з якою вона спілкувалась за телефоном, їй відомо, що останні 10 років між сторонами скандали, конфлікти з приводу спадщини після смерті батьків.

Копія повідомлення на а.с. 14 т. 1 підтверджує, що 22.03.2014 року було розпочато досудове розслідування по факту завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ОСОБА_7 18.03.2014 року.

Із висновків судової психологічної експертизи (т. 2. а.с. 26-33) вбачається, що ОСОБА_2 під час подачі заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 перебував у емоційному стані, який можливо охарактеризувати наступним чином: емоційна напруга, тривога, страх, втома, емоційна виснаженість, пригніченість, невпевненість у правильності свого рішення, недовіра до відповідача, бажання відгородити себе і близьких від взаємодії з відповідачем; що ОСОБА_2 дійсно сприймав присутність 29.11.2013 року відповідача в кабінеті у державного нотаріуса як психологічний тиск; що ОСОБА_2 був здатний повною мірою усвідомлювати фактичний зміст власних дій (відмови від прийняття спадщини після смерті матері), але повною мірою не розумів їх наслідків (а саме, що в результаті його дій він може втратити частину спадщини батька згідно заповіту останнього); що ОСОБА_2 був здатний повною (відповідно до власної волі), усвідомлено прийняти рішення. Цей висновок експерт підтримала в судовому засіданні.

Суд погодився з доводами сторони відповідача, що із висновку експерта, із пояснень позивача (т.1, а.с. 32 об.-33) слідує, що позивач помилився у визначенні обсягу спадкової маси, т.я. не врахував, що до складу спадщини після смерті матері входить і її обовязкова доля у спадщині батька її чоловіка.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою від впливом насильства (ст. 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних діях.

Суд критично оцінив висновок експертизи в частині психологічного тиску присутності відповідача в кабінеті у нотаріуса, т.я. законом це не заборонено, позивач не заперечував проти присутності брата під час складання заяви у нотаріуса. Крім того, в позові позивач не посилався на дану обставину як психологічний тиск, а ті обставини, на які він посилався, не є доведеними, і не визначені експертом як прояви тиску, насильства, які б вплинули на волю позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою визнання недійсною відмови від спадщини позивач зазначив те, що цей правочин вчинений ним проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску (ст. 231 ЦК України).

Із ч. 5 ст. 1274 ЦК України слідує, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Врахувавши вказані обставини та норми права суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню. При цьому суд виходив з того, що позивач добровільно позбавив себе права на частку в спадщині батьків, що такі дії відповідали його волевиявленню, що позивачем не надано доказів застосування щодо нього фізичного, психічного тиску з боку відповідача станом на 29.11.2013 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції допустив розголошення нотаріальної таємниці, взяв до уваги докази, що отримані з порушенням порядку, встановленого законом, які поклав в основу оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки позивач ОСОБА_13 надав письмову згоду на розголошення нотаріальної таємниці (т. 1 а.с.178), а тому суд правомірно допитав нотаріуса в якості свідка.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.04.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_14