АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/3859/16-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2022/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 26 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар - Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача. Висновком МСЕК від 30.03.2016 року йому було первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах важкої фізичної праці та шкідливих факторів, що перевищують гранично допустимий рівень, просив суд стягнути з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь моральну шкоду у сумі 290000 грн. без стягнення доходів з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на його користь 15000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та на користь держави 551,20 грн. судового збору. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає те, що наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається, позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці проте добровільно виконував такі роботи, з метою отримання більшої заробітної плати; позивач жодного разу не звертався за допомогою з приводу моральних страждань. Крім того у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача в їх настанні. Крім того, вважає необґрунтованим й значно завищеним розмір моральної шкоди, який стягнуто судом.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з 25 червня 2002 року по 01 липня 2015 року працював підземним прохідником ш. Леніна ПАТ «Кривбасзалізрудком». 01 липня 2015 року був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 6-10).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12.01.2016 року ОСОБА_2 встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, вираженою гіпотрофією мязів плечового поясу справа, периферичним нейроваскулярним синдромом, дв. плечелопатковим періартрозом (ПФС справа другого ст.., зліва 1-2 ст., остеоартрозом і періартрозом ліктьових суглобів (ПФС 1-2 ст.) (а.с. 13-15).

ОСОБА_6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 12 лютого 2016 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 30 років 1 місяць, із яких 13 років 2 місяців, в умовах, впливу шкідливих факторів (а.с. 33-36).

Висновком МСЕК від 30.03.2016 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та третю групу інвалідності, починаючи з 14 березня 2016 року з наступним переоглядом 01.03.2017 року. (а.с. 11-12).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

ОСОБА_6 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.17 ОСОБА_6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.02.2016 року, причиною виникнення професійного захворювання є тривала робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну: 40 кг при допустимій нормі 30 кг, робоча поза у нахиленому положенні до 30 градусів / понад 30 градусів: від 47,3 / 8,4 при гранично допустимих 25/0. Нахили корпуса (вимушені більше 30 градусів), кількість за зміну: 260 при гранично допустимих до 100.

Як убачається з п. 19 вказаного акту враховуючи роботу ОСОБА_2 на підприємстві відповідача, впродовж 13 років 2 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, встановити конкретних осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, є неможливим.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем також не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Доводи апелянта про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом тривалого часу, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності у розмірі 35%, встановлення третьої групи інвалідності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_7