Справа № 463/4883/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/660/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов'язання до виконання умов договору, відшкодування матеріальної і моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору безоплатного користування приміщенням, -

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про зобов'язання до виконання умов договору, який в ході судового розгляду збільшила заявою від 27.03.2015 року, та просила зобов'язати відповідача виконувати умови договору безоплатного користування приміщенням від 06.10.2000 року, шляхом покладення на нього обов'язку відновити зруйновану ним стіну між кімнатою нотаріальної контори під літ.3-11 та приміщенням перукарні за адресою: АДРЕСА_1. Крім цього, просила стягнути з відповідача на свою користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 6040 грн. 00 коп.; упущену вигоду, яку вона б могла реально одержати, як дохід за звичайних обставин, якби її право не було порушено, в сумі 14515 грн. 00 коп.; моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідачем на даний час порушуються умови договору, оскільки всупереч ухвалі суду про забезпечення позову у справі про поділ спільного майна подружжя, ним 10.09.2014 року пробито отвір у нотаріальну контору із суміжного приміщення перукарні, яка теж перебуває у його власності, що спричинило виникнення умов неможливості здійснення нею нотаріальної діяльності. З метою захисту своїх прав, нею у приміщенні нотаріальної контори під літ.3-11 власними коштами декілька разів відновлювалася зруйнована стіна, однак впродовж наступних днів 10, 11, 12 вересня 2014 року відповідач її знову руйнував. У зв'язку з цим їй заподіяно збитки, які полягали у вимушеному залученні нею додаткових кошів на проведення будівельних робіт із спорудження стіни та закупівлю будівельних матеріалів в розмірі 2239,20 грн., оплати вартості встановлення в приміщенні нотаріальної контори фізичної охорони для забезпечення її схоронності в розмірі 2016,0 грн., а також витрат в розмірі 1785,0 грн. на заміну міжкімнатних деревяних дверей на металеві між приміщенням нотконтори під літ.3-11 та приміщенням під літ.3-4. А тому просила стягнути із відповідача заподіяні їй збитки. Також вказала, що внаслідок руйнування спірної стіни між нотконторою та перукарнею протягом 10-12 вересня 2014 року відповідачем їй заподіяно моральну шкоду на суму 20 000 грн.

Відповідач подав зустрічний позов, в якому просив розірвати договір безоплатного користування приміщенням від 06 жовтня 2000 року, укладений між ними.

Зазначав, що на даний час існують підстави для розірвання укладеного між ним та приватним нотаріусом ОСОБА_2 договору безоплатного користування приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 з його ініціативи, оскільки позивачем істотно порушено умови укладеного договору, чим завдано істотної шкоди належному йому на праві власності майну, порушено його права та законні інтереси. Без його згоди, в порушення умов договору, вона передала приміщення нотаріальної контори своєму синові для здійснення нотаріальної діяльності. Тому просив задовольнити зустрічний позов.

Оскарженим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов'язання до виконання умов договору, відшкодування матеріальної і моральної шкоди - відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 - задоволено.

Розірвано договір безоплатного користування приміщенням від 06 жовтня 2000 року, укладений між ОСОБА_4 та приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

Вирішено питання судових втрат.

Рішення суду оскаржила приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необ'єктивним, неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, є невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що істотним порушенням умов договору зі сторони позивача було укладення договору про спільну діяльність з приватним нотаріусом ОСОБА_6

Вказує, що суд невірно застосував ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Не прийняв до уваги норми Закону України «Про нотаріат» та тексту договору про співпрацю від 28 жовтня 2009 року.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вважає підставою для розірвання договору безоплатного користування «перекриття водопостачання в перукарню, яка знаходиться в суміжному приміщенні». Суд в цьому твердженні не посилається ні на закон, ні на договір. Вважає, що вона не мала обов'язку постачати водою фізичну особу-підприємця ОСОБА_7, оскільки такі умови в договорі безоплатного користування відсутні.

Крім того зазначає, що відповідач заздалегідь розібрав стіну зі сторони перукарні, щоб 10 вересня 2014 року при проведенні обстеження комісією Львівського обласного управління юстиції демонстративно доруйнувати її. Ніякого обвалу перегородки з вагонки в дверному отворі не було, а було свідоме руйнування відповідачем стінної перегородки в приміщенні. Таким чином із-за неправомірних, злочинних дій відповідача ним було порушено умови договору.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у зустрічному - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 06.10.2000 року між ОСОБА_4 та приватним нотаріусом ОСОБА_2 було укладено договір безоплатного користування приміщенням, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав приватному нотаріусу ОСОБА_2 у безоплатне користування на невизначений термін приміщення загальною площею 58,2 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачем ОСОБА_2 на підставі договору про співпрацю від 28.10.2009 року було надано у спільне користування ОСОБА_6 приміщення на АДРЕСА_1 в м. Львові, для здійснення нотаріальної діяльності.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений договір від 28.10.2009 року є змішаним договором та містить елементи договору піднайму, а відтак є таким, що в порушення положень ст.774 ЦК України укладено наймачем про передання майна в піднайм без згоди власника.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_6, розмістивши свою нотконтору на частині приміщень, що перебували у власності ОСОБА_4 та здійснюючи свою нотаріальну діяльність без згоди власника приміщень, завдав ОСОБА_4 шкоди створивши перешкоди у використанні власником належних йому на праві власності приміщень на свій розсуд.

З врахуванням цих обставин та пояснень свідків суд прийшов до правильного висновку про доведеність ОСОБА_4 обставин істотного порушення приватним нотаріусом ОСОБА_2 умов договору безоплатного користування приміщенням від 06.10.2000 року, зокрема, у тому, що вона будучи зобов'язаною використовувати зазначене у договорі приміщення для своєї професійної діяльності вчинення нотаріальних дій, без згоди власника приміщень передала їхню частину у користування іншій особі.

Суд також врахував і те, що в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 визнала, що дійсно нею було перекрито постачання води в суміжні приміщення, що також перебували у власності відповідача та передані в користування перукарні, у зв'язку із неоплатою власником перукарні послуг водопостачання.

При таких обставинах суд також прийшов до правильного висновку, що у відповідача на даний час існують підстави вимагати розірвання договору в односторонньому порядку із приватним нотаріусом ОСОБА_2 внаслідок порушення нею істотних умов договору та частково задовольнив зустрічний позов.

Суд також встановив, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом про зобов'язання ОСОБА_4 виконувати умови договору безоплатного користування приміщенням від 06.10.2000 року шляхом покладення на нього обовязку відновити зруйновану ним стіну між кімнатою нотаріальної контори під літ.3-11 та приміщенням перукарні за адресою: АДРЕСА_1, оскільки з моменту розірвання зазначеного договору спірні правовідносини між сторонами є припиненими, позивач втрачає право на користування цими приміщеннями, як і право вимоги до іншої сторони договору про виконання будь-яких його умов.

З врахуванням наведеного не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що суд прийшов до помилкового висновку, що істотним порушенням умов договору зі сторони позивача було укладення договору про спільну діяльність з приватним нотаріусом ОСОБА_6 та суд першої інстанції безпідставно вважає підставою для розірвання договору безоплатного користування «перекриття водопостачання в перукарню, яка знаходиться в суміжному приміщенні».

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду в цій частині рішення, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Отже, висновки суду в цій частині рішення відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення в цій частині немає.

Решту заявлених відповідачем підстав зустрічного позову суд обґрунтовано не задовольнив, оскільки в ході судового розгляду відповідачем у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України не обґрунтовано та не доведено факту захоплення позивачем інших приміщень та підробку технічних документів, доведення позивачем спірних приміщень до занедбаного стану, а також що наслідком настання цих обставин та позаоблікового використання води, мало місце порушення позивачем умов договору та заподіяння власнику приміщень істотної шкоди.

Рішення суду в цій частині сторони не оскаржують.

Провіряючи обґрунтування решти первісних позовних вимог, суд вказав, що ОСОБА_2 вимоги про відшкодування матеріальних збитків мотивувала тим, що внаслідок винних дій відповідача, що полягали у демонтажі 10.09.2014 року стіни між приміщеннями нотаріальної контори та перукарні, а також подальшому демонтажу капітальної стіни протягом 10-13 вересня 2014 року, вона не могла здійснювати протягом місця нотаріальну діяльність, не отримувала доходів, внаслідок чого просила стягнути з відповідача упущену вигоду, а також змушена була нести витрати по закладенню дверного отвору, заміни дверей, облаштування фізичної охорони в приміщенні нотаріальної контори. Крім цього, вважала, що внаслідок таких винних дій відповідача їй заподіяно моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову в цій частині, суд вказав, що 10.09.2014 року під час огляду приміщень комісією з управління юстиції, при натисканні рукою ОСОБА_4 на вагонку, влаштовану в дверному отворі між приміщеннями нотаріальної контори та перукарні, вагонка провалилася в приміщення нотаріальної контори.

Суд прийшов до висновку, що при цьому немає жодної вини відповідача у припиненні нотаріальної діяльності позивача з 10.09.2014 року, вказавши, що на момент огляду приміщення нотаріальної контори таке не відповідало положенням ст.25 Закону України «Про нотаріат», так як наявність перегородки з вагонки на місці дверного отвору не може забезпечувати схоронність нотаріальної таємниці. Крім цього, як встановлено з акту від 10.09.2014 року, відповідач вчиняв дії з натисканням рукою на перегородку з вагонки на вимогу начальника відділу нотаріату Пелех О.З. в ході здійснення перевірки відповідності вимогам закону приміщення нотаріальної контори.

Суд також вказав, що позивач не мала права без згоди власника приміщень ОСОБА_4 здійснювати будь-які перепланування в приміщенні нотаріальної контори, шляхом встановлення капітальних стін, і що суд не вбачає жодних порушень в діях відповідача протягом 11-13 вересня 2014 року, що полягали у демонтажі незаконно встановлених стін. А відтак, спорудивши незаконно капітальну стіну без згоди власника, позивач не набула жодного права на відшкодування вартості понесених нею матеріальних збитків на проведення будівельних робіт внаслідок відсутності вини в діях відповідача.

Суд також вказав, що оскільки судом не встановлено в діях відповідача вини у демонтажі перегородки 10.09.2014 року та влаштованої капітальної стіни протягом 11-13 вересня 2014 року, такі його дії охоплювалися загальним положенням ст.391 ЦК України щодо усунення перешкод у здійсненні прав власника, а відтак відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Проте такі висновки суду є помилковими.

Встановлено, що при розгляді справи щодо поділу майна сторін, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 5.03.2012 року про забезпечення позову було заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії по реконструкції, демонтажу, переобладнанні спірних приміщень (а.с.13).

В той же час вчинені ним дії по демонтажі перегородки 10.09.2014 року є порушенням вказаної заборони.

Тому судова колегія прийшла до висновку, що ці його дії є неправомірні.

При цьому судова колегія враховує посилання ОСОБА_2 на те, що в стінах між приміщеннями відповідно 5-1 та 5-4, приміщеннями 6 та 8, приміщеннями 3-11 та 3-15 не було будь-яких отворів, зокрема і дверних.

Ці обставини стверджені поясненнями свідків, на які вказує апелянт, та представленими технічними паспортами, які складались працівниками бюро технічної інвентаризації в 1995,1999 та 2011 роках і цих обставин ОСОБА_4 не заперечив.

Встановлено, що з метою захисту своїх прав та відновлення нотаріальної діяльності, ОСОБА_2 відновлювала зруйновану стіну у приміщенні нотаріальної контори під літ.3-11 власними коштами декілька разів, однак впродовж наступних днів 10, 11, 12 вересня 2014 року відповідач її знову руйнував.

Цих обставин він не заперечує і це стверджено письмовими доказами по справі, зокрема актами (а.с.39-42).

Посилання суду на те, що його дії охоплювалися загальним положенням ст.391 ЦК України щодо усунення перешкод у здійсненні прав власника, як і посилання на це ОСОБА_4, не заслуговують на увагу, оскільки його дії суперечать вимогам ст.319 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, тому судова колегія прийшла до висновку, що вказані дії ОСОБА_4 є неправомірними та завдали матеріальну шкоду ОСОБА_2

При цьому судова колегія враховує те, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дії, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданому матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_4 не звертався із захитом своїх прав відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 386 ЦК України.

Отже ОСОБА_2 діями ОСОБА_4 спричинена матеріальна шкода в сумі 6040 грн., що стверджено представленими нею письмовими доказами та її поясненнями в засіданні судової колегії про залучення нею додаткових кошів на проведення будівельних робіт із спорудження стіни та закупівлю будівельних матеріалів в розмірі 2239,20 грн., оплати вартості встановлення в приміщенні нотаріальної контори фізичної охорони для забезпечення її схоронності в розмірі 2016,0 грн., а також витрат в розмірі 1785,0 грн. на заміну міжкімнатних деревяних дверей на металеві між приміщенням нотконтори під літ.3-11 та приміщенням під літ.3-4. (а.с.158-164). Тому її позовні в цій частині слід задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Встановлено, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання приміщення для нотаріальної діяльності на підставі звіту за роботу, яким не підтверджено, що ці доходи вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Отже наданими до суду доказами не підтверджується завдання позивачеві збитків (упущеної вигоди) у розумінні ст. 22 ЦК України, а тому не встановлено підстав для стягнення 14 515 грн.

Судова колегія також прийшла до висновку, що не знайшли свого підтвердження і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн. 00 коп. з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом5 якої передбачено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Посилаючись на спричинення її відповідачем душевних страждань, позивач вказувала на обставини справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із вимогами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Встановлено, що позивач не була допитана в якості свідка, тому її пояснення не можуть бути прийняті до уваги.

З врахуванням зазначених вимог норм ЦПК України, судова колегія прийшла до висновку про те, що нею не представлено доказів про заподіяння їй моральної шкоди та з огляду на це немає підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином рішення суду в частині відмови у задоволенні цих позовних вимог є обґрунтованим.

Таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Рішення суду в частині відмови щодо відшкодування матеріальної шкоди слід скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 6040 грн.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2015 року в частині відмови відшкодування матеріальної шкоди 6040 грн. скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зобов'язання до виконання умов договору, відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану неправомірними діями в сумі 6040 грн. (шість тисяч сорок гривень).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.