№ 201/7985/14-ц
провадження 2-р/201/2/16
УХВАЛА

28 січня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську клопотання ОСОБА_1 про розяснення рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», третя особа ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 червня 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, позовні вимоги змінювалися і уточнювалися. по справі постановлялися різні судові рішення.

18 січня 2016 по справі було ухвалено рішення суду, яким позов задоволено частково.

ОСОБА_1 19 січня 2016 року звернувся до суду з клопотанням про ухвалення додаткового рішення суду, а 20 січня 2016 року з клопотанням про розяснення рішення суду по справі.

28 січня 2016 року по справі ухвалено додаткове рішення суду.

В судове засідання особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Заявник подав до суду заяву в якій просив судове засідання проводити без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК України неявка осіб, які брали участь у справі, і (або) держаного виконавця не перешкоджає розгляду питання про розяснення рішення суду.

Перевіривши матеріали справи та клопотання, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає його необґрунтованим і не підлягаючим задоволенню. При цьому виходить з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року позовну заяву задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ № 70 Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» від 08 травня 2014 року про звільнення позивача з роботи; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючого хірургічним відділенням Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» з 08 травня 2014 року; стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» на користь позивача ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення в сумі 70693 грн. 44 коп.; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах місячного платежу; стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн.; стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» на користь держави судовий збір в сумі 706 грн. 93 коп. (майновий спір) і 551 грн. 20 коп. (немайновий спір), а всього 1258 грн. 13 коп. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» про стягнення моральної шкоди відмовлено. Додатковим рішенням суду від 28 січня 2016 року допущено негайне виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2016 року в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді завідуючого хірургічним відділенням Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» з 08 травня 2014 року.

Судом також було встановлено, що ухвалене рішення суду по справі є зрозумілим, судом при розгляді справи досліджені всі обставини справи, розглянуті конкретно всі заявлені позовні вимоги, їх формулювання знайшли своє вірне відображення в зазначеному рішенні суду, в рішенні конкретно відображено аналіз обставин справи та правового обґрунтування, проаналізовано надані та добуті судом докази, по всім заявленим позовним вимогам надано висновок суду та в рішенні суду містяться посилання на відповідні норми матеріального та процесуального права, а тому з урахуванням зазначеного та вище викладеного ухвалене судом рішення не є незрозумілим.

Пунктом 21 постанови № 14 пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що підстав для задоволення клопотання про розяснення судового рішення не має, а клопотання не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні зазначеного вище клопотання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені.

Таким чином суд приходить до висновку, що клопотання про розяснення судового рішення не обґрунтовано, не підтверджене, безпідставне і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для його задоволення немає, а тому суд вважає за необхідне в його задоволенні відмовити.

З урахуванням вище викладеного, а також враховуючи, що заявник був звільнений від сплати судового збору та в задоволенні клопотання було відмовлено, тому судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 79, 88, 209, 212-215, 218, 221 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про розяснення рішення суду від 18 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни», третя особа ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати по справі - віднести за рахунок держави.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя О.А Антонюк