У х в а л а

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., СитнікО.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за кредитним зобов'язанням одного із колишнього подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 7 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за кредитним зобов'язанням одного із колишнього подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що у період перебування із відповідачем у зареєстрованому шлюбі нею 17 червня 2005 року було укладено із відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль») кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії строком до 16 червня 2015 року, які були використані на потреби сім'ї та частково повернуті банку за рахунок спільних коштів подружжя, проте після розірвання шлюбу у квітні 2013 року остаточне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2 590,45 доларів США вона здійснила власними коштами, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь 1 295,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 28 158 грн 08 коп.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 липня 2015 року позов ОСОБА_3задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 295,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 28 158 грн 08 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 7 серпня

2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 липня 2015 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду Закарпатської області від 7 серпня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що укладений позивачем кредитний договір не створює обов'язків для відповідача, а

відтак - відсутні правові підстави для стягнення з нього грошових коштів у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Судом установлено, що сторони з 11 листопада 1995 року до 11 квітня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

17 червня 2005 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/5409/82/18340, згідно з яким позивач отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США строком до

16 червня 2015 року (а.с. 3-5), а відповідач виступив поручителем за вказаним зобов'язанням позивача (а.с. 6).

Статтею 63 CК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 2 ст. 65 цього Кодексу передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї.

Як роз'яснено у пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

За таких обставин, суд першої інстанції, на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, той факт, що кредитні кошти, отримані позивачем за договором від 17 червня 2005 року були використані в інтересах сім'ї, а заборгованість за кредитом у розмірі 2 590,45 доларів США була погашена позивачем після розірвання шлюбу за рахунок особистих коштів, дійшов правильного по суті висновку про стягнення з відповідача Ѕ частини вказаної суми, що становить 1 295,22 долари США, у гривневому еквіваленті - 28 158 грн 08 коп.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував і помилково скасував рішення суду першої інстанції, зазначивши про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 7 серпня 2015 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 липня

2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 7 серпня

2015 року скасувати.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 3 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік