Справа № 621/974/16-ц
Провадження № 2/621/667/16
УХВАЛА

іменем України

02 червня 2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Бережної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Кошевої А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

16.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя особа з боку позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області.

Крім того, ОСОБА_1 надав до суду заяву про забезпечення позову, в якій вказав, що ним висуваються вимоги щодо визнання його батьківства відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 близько 10 років проживав з відповідачем ОСОБА_2. У вересні 2010 року у них відбувся конфлікт, після якого сторони проживали за різними адресами. Наладили відносини приблизно у грудні 2010 року, і з того часу продовжили проживати разом. Приблизно через місяць ОСОБА_2 повідомила позивача, що вагітна, але про те, що він є батьком дитини - вона не казала. 30.05.2011 року відповідач народила сина ОСОБА_3. ОСОБА_1 постійно цікавився у неї, можливо, що саме він є батьком, але ОСОБА_2 постійно повторювала, що «Була дуже зла на нього». Для себе ОСОБА_1 робив висновки, що батьком є не він, однак, коли хлопчик почав підростати, позивач став звертати увагу на те, що ОСОБА_3 все більше стає схожим на нього і навесні 2015 року у позивача почали виникати серйозні підозри з приводу цього. ОСОБА_1 знову почав постійно цікавитися про батька хлопчика і ось 10.07.2015 року ОСОБА_2, у присутності свідків, повідомила, що саме ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3. Саме з того часу ОСОБА_1 почав вмовляти свою цивільну дружину зявитися до органів РАГС та скласти відповідну заяву, але вона постійно вказувала на те, що на це ще буде час.

01.04.2016 року ОСОБА_2 без повідомлення причин забрала свої особисті речі та пішла з будинку разом з дітьми, склавши при цьому записку, що вона виїжджає проживати до Російської Федерації. Як стало відомо позивачу, ОСОБА_2 з дітьми виїхала проживати до іншого населеного пункту і зараз, виходячи із записки, яку вона залишила, готується до виїзду за межі України на постійне місце проживання. Тест записки: «Все с меня хватит я так больше не могу. Уезжаю на ПМЖ в Россию. Когда ты прийдешь домой я пересеку границу, можешь не искать, жыви как тебе нравится. Прощай.».

Отже, ОСОБА_1 вважав, що на даний час існують підстави для забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження дитини, відносно якої визнається батьківство (ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1), права у виїзді за межі України, оскільки в разі задоволення позовних та визнання його батьком дитини, його права будуть порушені, в разі якщо дитина перебуватиме на території іншої держави і рішення суду, на підставі якого він фактично набуде прав та обовязків по відношенню до дитини, зокрема в частині її виховання тощо виконати буде неможливо або утруднено. Крім того, відповідач самостійно письмово повідомила про те, що виїжджає проживати за кордон на постійне місце проживання. Також, позивач звертав увагу суду на погляди ОСОБА_2, яка, залишаючи місце проживання та забираючи з собою дітей, залишила дивного роду літературу «Тайная доктрина» письменниці ОСОБА_4, яка, за думкою вчених, проповідувала сатанізм, окультизм та ін.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив задовольнити його заяву.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються визнання його батьківства відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 8 ч. ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» передбачено обов'язок військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України не пропускати через державний кордон України осіб, яким за мотивованим письмовим рішенням суду тимчасово обмежено право виїзду з України.

Враховуючи те, що предметом позову є визнання батьківства щодо малолітньої дитини, крім того, позивач має наміри заявляти клопотання про призначення судово-генетичної експертизи, отже є підстави вважати, що в разі задоволення позовних вимог може бути утруднено виконання рішення суду щодо дотримання прав та законних інтересів позивача, як батька, а отже і рішення суду, оскільки відповідач разом із дитиною виїде на постійне місце проживання до іншої країни.

Так, в разі задоволення позовних вимог, позивач фактично набуває прав та обов'язків батька по відношенню до дитини, зокрема щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що впливатиме на її фізичний розвиток як складову виховання; спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; приймати участь у розвитку інтересів дитини її внутрішнього світу; створення умов для отримання нею освіти. В свою чергу, дитина буде позбавлена права на виховання її рідним батьком.

Крім того, згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Крім того, в разі виникнення спору щодо батьківства позивача, у справі за клопотанням сторони, може бути призначена судово-медичної генетична експертиза, а в разі відсутності дитини на території держави Україна, виконання відповідної процесуальної дії може бути утруднено або неможливо. Вказана обставина судом зазначається додатково і не є підставою для забезпечення позову, проте суд вважає за необхідне звернути увагу на останню.

Враховуючи вище наведене, а також наявність копії записки ОСОБА_2 про виїзд за межі України, суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову на час розгляду справи є доцільним, оскільки в разі задоволення позову, для виїзду дитини за кордон необхідно буде отримати згоду позивача, що забезпечить права останнього як батька по відношенню до дитини.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації якого: 63448, Харківська область, Зміївський район, с. Беспалівка, вул. Гвардійців Широнінців, 175.

Ухвалу суду для виконання направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26), а також до ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області (63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Гагаріна, 15).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: