АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1295/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/27/К/16 суддя Ткаченко С.В.
Категорія - 24 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Чорнобук В.І.

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі: Євтодій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за невиконання договору про надання послуг,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2М.) про стягнення грошових коштів за невиконання договору про надання послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.09.2014 року між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № S 07/14, відповідно до умов якого відповідач зобовязався виконати роботи з проектування, монтажу, наладці та ведення в експлуатацію вузла обліку витрат теплової енергії в будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд.105.

На виконання вказаного договору позивач 30.09.2014 року сплатила відповідачу 4 000,00 грн.

Через місяць, ОСОБА_3 зі сторони відповідача було повідомлено, що процес виготовлення проектної документації потребує її участі. Зібравши самостійно проектну документацію позивач 28.10.2014 року передала її ФОП ОСОБА_2

12.11.2014 року ОСОБА_3 сплатила відповідачу 16 000,00 грн. на придбання теплолічильника, який відповідач пообіцяв встановити до 30.12.2014 року, однак з 30.12.2014 року ФОП ОСОБА_2 на телефонні дзвінки не відповідає та зустрічей уникає.

На теперішній час, відповідач не виконав взяті на себе зобовязання та грошові кошти не повернув.

За допомогою введеного в експлуатацію вузла обліку витрат теплової енергії, який мав би виконуватися на основі лічильника теплової енергії SКS-3, мешканці будинку № 105 по вул. Косіора у м. Кривому Розі, мали б можливість значно знизити витрати на енергоспоживання, сплачуючи кошти за фактично спожиті енергоресурси, але з вини відповідача, мешканці будинку даного будинку, в особі позивача, як представника, понесли матеріальні збитки, у вигляді упущеної вигоди, які оцінюються у 6 000,00 грн.

Також на сьогоднішній день, виконання робіт з проектування, монтажу, наладці та введення в експлуатацію вузла обліку витрат теплової енергії коштує не 20 000 грн., а 40 000 грн., що на 20 000 грн. дорожче ніж у вересні місяці 2014 року.

Крім того, позивачу, як уповноваженому представнику від будинку № 105 по вул. Косіора у м. Кривому Розі, завдано моральної шкоди, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням договору відповідачем, яку вона оцінює у 10 000,00 грн.

За таких обставин, ОСОБА_3 просила суд розірвати договір S 07/14 від 30.09.2014 року; стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь 20 000,00 грн., що були сплачені за вказаним договором; стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь матеріальні збитки у розмірі 26 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розірвано договір S 07/14 від 30.09.2014 року, що укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 Зокрема, судом не враховано, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості скористатись своїми процесуальними правами. Відповідно до п.7.4 договору при достроковому розірванні договору сторони складають відповідне письмове доповнення до договору з переліком фактично виконаних робіт та проводять відповідні розрахунки. Жодних суперечок щодо договору між позивачем та відповідачем не виникало, а терміни виконання робіт узгоджені п. 3.2 договору та не містять конкретної дати встановлення теплолічильника. Крім того, до 14.07.2015 року ФОП ОСОБА_2 постійно спілкувався з ОСОБА_3, виконував зобовязання по договору та не був повідомлений позивачем про бажання достроково розірвати договір, а також про наявність позову та рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду та законність рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди, оскільки дані висновки суду не були оскаржені.

Судом встановлено, що 30.09.2014 року між ФОП ОСОБА_2 як виконавцем та мешканцями будинку № 105 по вул. Косіора м. Кривого Рогу в особі ОСОБА_3, як замовником було укладений договір № S 07/14, відповідно до якого позивач доручила, а відповідач зобов'язався виконати роботи по організації виконання робіт по проектуванню, монтажу, наладці та введення в експлуатацію вузла обліку витрат теплової енергії в будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 105. (а.с.5)

Загальна вартість обладнання та робіт, що виконуються, склала 23 000 грн. Також умовами договору встановлений порядок сплати вказаної суми:

-4 000 грн. за проектну документацію впродовж 3 банківських днів з моменту підписання спірного договору;

-16 000 грн. за лічильник - не пізніше 3 банківських днів з моменту узгодження виконавцем проектної документації у відповідних інстанціях. Орієнтовану дату узгодження виконавець повідомляє замовнику заздалегідь;

-3 000 грн. за монтаж, пусконалагоджувальні роботи та введення в експлуатацію, не пізніше, ніж за 2 банківських дня дати введення вузлу обліку в експлуатацію.

На виконання вказаного договору позивачем ОСОБА_3 було сплачено ФОП ОСОБА_2 30.09.2014 року - 4000 грн., а 12.11.2014 року - 16 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору та стягнення грошових коштів за невиконання договору, ОСОБА_5 посилалась на те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобовязань по виконанню робіт з проектування, монтажу, наладці та введення в експлуатацію вузла обліку витрат теплової енергії в будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 105, чим завдав позивачу майнової шкоди на загальну суму 20 000 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позивних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що невиконанням ФОП ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором від 30.09.2014 року, відповідач порушив його умови, тому позивач має право вимагати від відповідача розірвання укладеного договору та відшкодування належним чином підтверджених збитків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 651 ЦК України однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Тобто, йдеться про таке порушення однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені указаною нормою.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди мають встановити не лише наявність істотного порушення договору, але і наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що вправі розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 6 червня 2012 року справа № 6-46цс12 і відповідно до ст.214, 360-7 ЦПК України, він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що невиконанням своїх зобовязань щодо проектування, монтажу, наладці та введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії в будинку, відповідач допустив істотне порушення умов договору та завдав позивачу ОСОБА_3 збитків у вигляді сплачених нею за договором грошових коштів на виконання договору, а відсутність активних дій з боку відповідача спрямованих на встановлення вузла обліку теплової енергії не дозволяє позивачу отримати очікуване при укладенні договору, дійшов правильного висновку, що про можливість розірвати укладених між сторонами договір від 30.09.2014 року.

Посилання відповідача на ту обставину, що жодних суперечок щодо договору між позивачем та відповідачем не виникало і до 14.07.2015 року ФОП ОСОБА_2 постійно спілкувався з ОСОБА_3, виконував зобовязання по договору та не був повідомлений позивачем про бажання достроково розірвати договір, а терміни виконання робіт узгоджені п. 3.2 договору та не містять конкретної дати встановлення тепло лічильника, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки факт наявності спору між сторонами підтверджується зверненням ОСОБА_3 до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав, а не зазначення в договорі конкретних строків встановлення вузла обліку теплової енергії не звільняє відповідача від виконання обовязків за договором протягом розумного строку за умови сплати позивачем грошових коштів у порядку передбаченому п.2.2 спірного договору.

Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Положеннями частини 3 вказаної статті визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. При цьому, якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в порушення ст.10,60 ЦПК України відповідачем ФОП ОСОБА_2 не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень про позову, а саме щодо вчинення ним дій спрямованих на виконання своїх зобовязань за договором, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки завдані їй невиконанням договору у сумі сплачених нею коштів за квитанціями від 30.09.2014 року та від 12.11.2014 року, що в загальному розмірі складає 20 000 грн.

Посилання ФОП ОСОБА_2 на ту обставину, що відповідно до п.7.4 договору при достроковому розірванні договору сторони складають відповідне письмове доповнення до договору з переліком фактично виконаних робіт та проводять відповідні розрахунки, відхиляються колегією суддів, оскільки подання ОСОБА_3 позову з вимогами про розірвання договору та стягнення збитків завданих його невиконанням є реалізацією особою свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що відповідає висновку наведеному у Рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості скористатись своїми процесуальними правами, колегія суддів приймає до уваги, оскільки вказані порушення норм процесуального не призвели до неправильного вирішення справи, тому не можуть бути підставами для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

Крім того, колегія суддів враховує, що будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, ні відповідач, ні його представник жодного в судові засідання до апеляційного суду жодного разу не зявились.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: