Справа №592/8399/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Фоменко І. М.
Номер провадження 22-ц/788/859/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю.

22 березня 2016 року Ковпаківським районним судом м. Суми за заявою представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Чернадчука О.В. ухвалено додаткове рішення в даній цивільній справі, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати, пов'язані з правовою допомогою, в сумі 2000 грн.

Вказане додаткове рішення суду позивач 13 квітня 2016 року оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що при ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції не встановив, який фактичний час був витрачений адвокатом відповідача ОСОБА_5 на надання правової допомоги, а також не навів розрахунків стягнутої суми витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., тому, на думку позивача, оскаржуване додаткове рішення є необґрунтованим і підлягає скасуванню.

14 квітня 2016 року, тобто протягом строку на апеляційне оскарження додаткового рішення суду, позивач ОСОБА_3 доповнила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на скрутне матеріальне становище у зв'язку з тим, що єдиним її доходом є пенсія, яку вона отримує як інвалід третьої групи, просила звільнити її від сплати судових витрат у розмірі 2000 грн., що на неї покладено додатковим рішенням суду від 22 березня 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника адвоката Петрової Л.П. про задоволення апеляційної скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Чернадчука О.В. про залишення додаткового рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення і стягнення з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_5 2000 грн. в якості компенсації за понесені ним витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду даної справи не було вирішено питання про вказані судові витрати, які фактично поніс відповідач ОСОБА_5, хоча підстави для цього були, тому ухвалив додаткове рішення із зазначеного питання.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи з вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

5) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Як зазначено в ч.ч.1, 2 ст.84 ЦПК України, витрати на правову допомогу - це витрати, пов'язані з правовою допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.47, 48 постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, адвокат Чернадчук О.В. надавав відповідачу ОСОБА_5 правову допомогу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції на підставі укладеного договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2015 року за № В08-2/15 між ОСОБА_5 та Адвокатським об'єднанням «Мирославський, Чернадчук і Партнери» в особі адвоката Чернадчука О.В. (а.с.65, 66, 67).

Відповідно до додатку № 1 до цього договору було встановлено, що гонорар за виконання доручень ОСОБА_5, як клієнта, до моменту вирішення або узгодження спірних питань, який оформляється актом, але не більше ніж протягом строку в 1 рік, становить 2000 грн.

Гонорар складається з: а) вартості аналізу матеріалів справи та складання процесуальних документів; б) оплати за участь в судових засіданнях; в) вартості складання процесуальних документів (а.с.86).

Виконуючи умови вказаного договору про надання правової допомоги відповідач ОСОБА_5 сплатив адвокатському об'єднанню 2000 грн. відповідно до квитанції за № 0527 від 15 жовтня 2015 року (а.с.85).

Як вбачається з журналів судових засідань по даній справі, адвокат Чернадчук О.В., приймав участь у судових засіданнях суду першої інстанції 01 грудня 2015 року - тривалістю 7 хвилин, 16 грудня 2015 року - 3 хвилини, 02 лютого 2016 року - 1 годину 26 хвилин та 17 лютого 2016 року - 1 годину 23 хвилини (а.с.93, 103, 123, 138). Отже, загальна тривалість участі адвоката відповідача ОСОБА_5 в судових засіданнях суду першої інстанції становить 2 години 59 хвилин, тому виходячи з граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, який не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, що станом на грудень 2015 року - лютий 2016 року становить 551 грн. 20 коп. (1378 грн. * 40%), розмір компенсації витрат на правову допомогу, яку надавав відповідачу ОСОБА_5 адвокат Чернадчук О.В. у судових засіданнях суду першої інстанції, розраховується наступним чином: 551,20 грн. * 179 хв. (тобто 2 год. 59 хв.) / 60 хв. = 1644,41 грн.

Окрім того, адвокатом Чернадчуком О.В. були вчинені інші дії, безпосередньо пов'язані із наданням відповідачу ОСОБА_5 правової допомоги у даній справі, зокрема, він 01 грудня 2015 року знайомився з матеріалами справи в суді першої інстанції, а також надав суду додаткове письмове пояснення до заперечення на позовну заяву від 02 лютого 2016 року (а.с.84, 122).

Таким чином, на думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції до стягнення розмір витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. є обґрунтованим, так як знайшов документальне підтвердження матеріалами справи, оскільки за одну лише участь адвоката у судових засіданнях компенсації підлягає 1644,41 грн., а ще адвокат вчиняв і інші процесуальні дії, такі як ознайомлення з матеріалами справи та складання письмових заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру та безпідставність стягнення витрат на правову допомогу висновків місцевого суду про ухвалення додаткового рішення не спростовують і не містять посилань на такі обставини, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вказаного судового рішення.

Щодо заяви ОСОБА_3 про звільнення її від сплати судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу з посиланням на тяжкий матеріальний стан, то колегія суддів вважає, що позивачка не навела відповідних доводів та не подала належних і допустимих доказів для підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судових витрат у встановленому законодавством порядку і визначеному судом розмірі.

Зокрема, з довідки управління Пенсійного фонду України у м. Сумах від 16 жовтня 2015 року за № 2222, вбачається, що розмір нарахованої ОСОБА_3 пенсії по інвалідності (інвалід ІІІ групи внаслідок загального захворювання) за період з квітня 2015 року по вересень 2015 року становив 1165 грн. 78 коп., хоча додаткове рішення щодо стягнення з неї витрат на правову допомогу було постановлено судом 22 березня 2016 року, а апеляційну скаргу позивачка подала у квітні 2016 року, тобто значно пізніше, ніж були надані дані про розмір її пенсії (а.с.186, 17).

У довідці про склад сім'ї ОСОБА_3 зазначено, що вона одна мешкає у належній їй на праві власності квартирі (а.с.6).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на той факт, що відповідач ОСОБА_5, який поніс витрати на правову допомогу, також є інвалідом третьої групи і періодично проходить лікування, що потребує певних матеріальних затрат (а.с.36).

За таких обставин, коли місцевий суд ухвалив додаткове рішення з дотриманням норм законодавства, так як його висновки відповідають обставинам справи, тому воно є законним і обґрунтованим, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -