Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1640/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

18.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Голованя А.М., Дьомич Л.М.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частини вкартири,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частини квартири.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що 20 квітня 1985 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6

27 лютого 2001 року між позивачкою та ОСОБА_5 шлюб було розірвано, про що в книзі реєстрації актів розірвання шлюбу у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Кіровограда зроблено запис за № 99.

За час шлюбу ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 01 березня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 512, придбав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 зазначає, що договір купівлі-продажду вказаної квартири від 01 березня 1999 року зареєстровано Кіровоградським БТВ 11 березня 1999 року.

Придбана у шлюбі квартира є об'єктом спільної сумісної власності, співвласниками якої є вона та ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що посвідчується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на вищевказану квартиру.

Спадкоємцями, які прийняли спадщину є мати померлого ОСОБА_3, донька ОСОБА_4, син ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4.

ОСОБА_2 21 серпня 2015 року зверталася до приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу з питань видачі свідоцтва про право власності на ? частину в спільному майні подружжя на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 серпня 2015 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.А. було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя на вищевказану квартиру нотаріусом не може бути видане їй, так як на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 вона не перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі і не може надати нотаріусу документи, який посвідчує їх шлюбні відносини.

Також нотаріусом було зазначено, що згідно архівної довідки виданої ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» вказана квартира станом на 31 грудня 2012 рік належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлв-продажу.

Документів, що засвідчують чи встановлюють право власності позивчки на ? частину вказаної квартири в неї не має, державна реєстрація права власності на ім'я ОСОБА_2 не здійснювалася.

Перехід права власності на спадкове майно до відповідачів порушують права ОСОБА_2, так як припиняє належне їй право власності на майно набуте за час шлюбу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровоград від 02 червня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовав норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_10, представника відповідача - ОСОБА_11, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 1985 року по 27 лютого 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, про що в книзі реєстрації актів розірвання шлюбу у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Кіровограда 27 лютого 2001 року зроблено запис за № 99 (а.с. 12).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 01 березня 1999 року ОСОБА_5 придбав квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1999 року за № 532 Геологорозвідувальною експедицією №37 та зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 23 лютого 1999 року за реєстром № 29549/107, яка складалася із однієї жилої кімнати, загальною площею 31,53 кв. м., в тому числі житловою площею 17,5 кв. м. (а. с.13).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01 березня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 510, ОСОБА_5 продав квартиру за адресою АДРЕСА_3, яка належала йому на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 лютого 1999 року за № 532 Геологорозвідувальною експедицією №37 та зареєстрованого Кіровоградським бюро технічної інвентаризації 23 лютого 1999 року за реєстром № 29549/107, яка складалася із трьох жилих кімнат, загальною площею 58,6 кв. м., в тому числі житловою площею 38,7 кв. м. (а.с.48).

До моменту отримання свідоцтва розірвання шлюбу після винесення Ленінським районним судом м. Кіровограда про розірвання шлюбу, а також на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, позивач та померлий ОСОБА_5 не проживали однією сім'єю, не мали спільних сімейних коштів, не вели спільне господарство, а тому не перебували у сталих шлюбних відносинах, і шлюб носив формальний характер.

Судом першої інстанції також встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було досягнуто усної згоди щодо розподілу майна, а саме після продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_5 придбав житло за адресою АДРЕСА_2, а позивачу ОСОБА_2 з дітьми 28 липня 1999 року була придбана квартира за адресою АДРЕСА_1.

Згідно довідки № 26 від 12.03.2015 року КП «ЖЕК № 9 КМР» ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований з 02.04.1999 року один за адресою АДРЕСА_2 до моменту смерті 02.03.2015 року (а.с. 72).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що посвідчується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 17). Після його смерті приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.А. була заведена спадкова справа № 13/2015, в якій містяться заяви про прийняття спадщини спадкоємців: матері померлого - ОСОБА_3 (1/3 частки), доньки померлого - ОСОБА_4 (2/3 частки), сина померлого - ОСОБА_6 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 (а.с. 66-99).

До складу спадкового майна входить квартира за АДРЕСА_2.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 22, 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі по тексту постанова Пленуму ВСУ), вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя.

У відповідності до ч.1 ст.22, ч.1 ст.24, ст.25, ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинних на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст.29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст.11 КпШС України, у тих випадках коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, відповідно до якого якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участи у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 58, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимими доказів, які б підтверджували, що спірна квартира набута в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти позивача та померлого колишнього чоловіка ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_2 було відомо, що з моменту купівлі спірної квартири ОСОБА_5 вона належить йому на праві особистої приватної власності, але після реєстрації розлучення 27.02.2001 року.

Оскільки на протязі трьох років після розлучення ОСОБА_2 не пред'являла до померлого вимог щодо розподілу квартири, якщо вважала, що дана квартира належала колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності, строк позовної давності для вимоги про поділ майна, встановлений ч.3 ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України завершився в березні 2003 року.

А тому, на час звернення з позовом до суду встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності сплив.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді: