АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/576/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківської області, про визнання осіб такими, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2, звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що він на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06.09.2013 р. став власником трикімнатної квартири 111, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 45,0 кв.м, загальною площею 63,1 кв.м. Після придбання зазначеного житла, було виявлено, що у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які не виселилися та не виписалися із вказаного приміщення. Позивач, як єдиний власник квартири не може реалізувати свої права, тому що у квартирі зареєстровані відповідачі, які не є членами його сім*ї, не є близькими родичами, він не укладав з ними ніякі угоди щодо користування квартирою. Таким чином, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися квартирою одноособово або на власний розсуд, вселити у квартиру інших осіб. Крім того, реєстрація відповідачів у приміщенні є підставою для нарахування платежів по житлово-комунальним послугам, які ними не сплачуються. Позивач вважає, що з моменту придбання ним зазначеної квартири у відповідачів припинилися підстави на право користування житловим приміщенням.

Позивач просив визнати ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою; виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із зазначеної квартири, зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2013 р. відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Вирішено виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 та зняти ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що договір купівлі- продажу квартири від 06.09.2013 року, є незаконним, оскільки її сім'я була штучно відсторонена від приватизації даної квартири.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, посвідченим 06.09.2013 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2355, ОСОБА_2 на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1. (а.с. 3).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зазначена квартира зареєстрована на праві приватної власності за позивачем ОСОБА_2 (а.с. 4).

Згідно з довідкою № 2492, виданою дільницею № 32 КП «Жилкомсервіс» 04.10.2013 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи, в спірній квартирі зареєстровані відповідачі дочка колишнього наймача - ОСОБА_1 та онуки колишнього наймача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 8).

Згідно з зазначеним Договором купівлі-продажу, квартира належала ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради 13.09.2002 року, реєстраційний № 5-02-226887.

З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір позички житлового приміщення, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав у безоплатне тимчасове користування ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на строк до 15 липня 2016 року.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, не надав належної оцінки вказаному договору, не визначився із характером спірних правовідносин сторін у справі, не перевірив належним чином доводів відповідачів та підставність заявлених вимог.

Між тим, відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення гл. 58 цього кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 828 ЦК України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до ст. 793 цього кодексу.

Статтею 832 ЦК України, позичкодавець має право на відчуження речі, яка передана ним у користування. До набувача речі переходять права та обов'язки позичкодавця.

Таким чином, на час звернення із позовом та на цей час ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 користуються спірною квартирою на підставі договору позички житлового приміщення від 15 серпня 2013 року.

За змістом та формою договір відповідає вимогам цивільного законодавства, недійсним у встановленому законом порядку не визнаний. Вимог про розірвання договору позивач не заявляв. Строк дії договору позички відповідно до п. 2.1. договору встановлений до 15 липня 2016 року.

Таким чином на цей час зазначений договір позички є дійсним, на час розгляду справи ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 користуються спірним нерухомим майном на належній правовій підставі, тому вимоги позивача є передчасними, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову в частині виселення та похідних вимог є помилковим.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -