Справа № 299/1657/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Ігнатюк Б.Ю.

за участю секретаря Чонка Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 18 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Великоком'ятівська сільська рада про припинення порушення права на користування земельною ділянкою та усунення перешкод шляхом демонтажу теплиць,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 у червні 2015 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є землекористувачем земельної ділянки по вул. Партизанській, 26, в с. Великі Комяти, Виноградівського району, відповідач ОСОБА_2 є суміжним землевласником земельної ділянки що розташована по вул. Партизанській, 24, в с. Великі Комяти, Виноградівського району та встановила теплиці таким чином, що їх тильна сторона вийшла за борозну на 50 см., яка є межею між їхніми земельними ділянками, чим створює підстави для незаконного розширення своєї земельної ділянки та створення незручностей і перешкод у користуванні земельною ділянкою позивача.

В судовому засіданні в порядку ст. 31 ЦПК України доповнила підстави позову та уточнила прохальну частину позовних вимог зазначивши, що 2010р. згідно акту встановлення та погодження меж при видачі Державного акту на право власності ОСОБА_4 (який в подальшому в порядку спадкування успадкувала відповідачка ОСОБА_2В.) були встановлені в натурі межі земельної ділянки в тому числі і між їхніми земельними ділянками, які в подальшому втрачені в натурі, і при розгляді їхнього спору голова сільської ради особисто, з метою відновлення меж, набив деревяні кільки по межі їхніх земельних ділянок та посилаючись на обміри відповідних земельних ділянок складений сертифікованим інженером-землевпорядником, яким стверджується захват земельної ділянки з боку відповідача остаточно просила суд визнати дії відповідачки ОСОБА_2 щодо тривалого порушення її прав, як землекористувача, в частині встановлення теплиць ближче ніж 1-го метра до межі суміжних земельних ділянок протиправними; зобовязати відповідачку демонтувати теплицю, яка встановлена на земельній ділянці, яка належить їй, ОСОБА_2; зобовязати відповідачку відновити зниклі межові знаки по межі, визначеній згідно державного акту на право власності на земельну ділянку,; заборонити відповідачці встановлювати теплиці та інші господарські споруди ближче 1-го метра до межі із суміжною земельною ділянкою позивачки; стягнути з відповідачки на її користь судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи позов зазначала, що вона стала власником вказаної земельної ділянки з 2012 року згідно свідоцтва про право в на спадщину за заповітом в порядку спадкування за своїм померлим батьком ОСОБА_4 Вказана земельна ділянка була приватизована покійним батьком в 2010 році в тому числі і за погодженням меж із сусіднім землекористувачем ОСОБА_3, та відповідно встановленні межі земельної ділянки в натурі. Стверджувала, що спірна теплиця знаходиться на одному й тому ж місці як станом на 2010 рік, на час приватизації земельної ділянки так і станом на 2012 рік на час прийняття нею спадщини, так і на даний час, жодної зміни конфігурації, розмірів або ж місця розташування вказаної теплиці не було. Вказує що всіма актами сільської ради по спірному земельному питанню було виявлено зміщення борозни (межі) з боку ОСОБА_3 в сторону її земельної ділянки. Вказує й на інші фактичні дані які на її думку стверджують безпідставність предявлених до неї позовних вимог з боку ОСОБА_5

Рішенням Виноградівського районного суду від 18.02.2016 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, визнано дії ОСОБА_2В, протиправними щодо тривалого порушення прав ОСОБА_3, як землекористувача, в частині встановлення теплиць ближче ніж 1-го метра до межі суміжних земельних ділянок. Зобовязано ОСОБА_2 демонтувати теплицю, яка встановлена на земельній ділянці, що належить їй, ОСОБА_2, на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ 073890, кадастровий номер :00:006:0095, виданого 29.12.2010 року Великокомятівською сільcькою радою (с. В.Комяти, вул. Партизанська, 24, Виноградівського району) по межі із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_3, за адресою с.Великі Комяти, вул. Партизанська, 26, Виноградівського району. Зобовязано ОСОБА_2В, демонтувати теплицю, яка встановлена на земельній ділянці, що знаходиться в її користуванні (с.Великі Комяти, вул. Партизанська, 24, Виноградівського району) по межі із суміжною земельною ділянкою ОСОБА_3, за адресою с. Великі Комяти, вул. Партизанська, 26, Виноградівського району. В решті позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції із ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі. В скарзі посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, та те що позивач обрала спосіб захисту про припинення порушеного права користування земельною ділянкою, який не відповідає нормам матеріального права які регулюють спірні правовідносини, оскільки позивачка ОСОБА_3 не довела, що вона є належним землекористувачем земельної ділянки в с. В.Комяти по вул. Партизанській, 26, і що в даному випадку саме сільська рада є розпорядником земельних ділянок які не приватизовані. Наводить й інші підстави з яких на його думку рішення суду є незаконне та необґрунтоване, а позовні вимоги ОСОБА_3 безпідставними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які зявилися в судове засідання перевіривши, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд виходив з того, що відповідно до інженерного плану земельних ділянок сторін, який складений сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6 17.06.2015 року встановлено, що захват землі позивачки по межі із приватизованою ділянкою відповідачки складає у верхній точці 0,42 м, в нижній точці - 0,46 м, навпроти встановленої теплиці зі сторони позивачки; захват землі позивачки по межі із земельною ділянкою відповідачки, яка не приватизована і знаходиться в її користуванні, складає у верхній точці 0,11 м, а в нижній точці - 2,57 м.; захват землі на неприватизованій ділянці, навпроти встановленої теплиці зі сторони позивачки складає у верхній точці 0,82 м, а в нижній точці - 1,00 м. При цьому з твердженням відповідачки, що до межі встановленої комісійно, до відстані у 1 метр, відповідно до вказаного кадастрового плану земельної ділянки не доходить 4-10 см, і це не порушує прав позивачки, оскільки бокова відстань від теплиці знаходиться в межах похибки встановлення межових знаків, суд першої інстанції не погодився, оскільки таке розміщення спірних теплиць на межі земельних ділянок призводить до порушень прав позивачки передбачених ст. 103 ЗК України. Таким чином, суд прийшов висновку про можливість часткового задоволення позову ОСОБА_3 в частині щодо усунення перешкод в користуванні її земельною ділянкою з боку відповідачки, шляхом демонтування теплиць.

Про те погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може колегія суддів апеляційного суду виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджено наявними матеріалами справи, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами земельних ділянок, що знаходяться за адресою вул. Партизанській, 26 та 24, в с. Великі Комяти, Виноградівського району, відповідно.

Є також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою користується двома земельними ділянками які мають різні правові статуси: земельною ділянкою наданою у приватну власність, та земельною ділянкою яка знаходиться у фактичному використанні (а.с.23)

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.2012 року відповідачка ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки площею 0,02500 га, розташованої на території Великокомятської сільської ради, с.Великі Ком'яти вул.Партизанська, 24, зареєстрованої за кадастровим номером №000060095, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №073830 від 03.12.2010 року належала спадкодавцю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 24.12.2010 року. Після прийняття відповідачкою спадщини, державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори на державному акті було зазначено про зміну власника земельної ділянки.

У 2010 році згідно акту встановлення та погодження меж земельної ділянки б/н, погодженим сільською радою, комісійно: інженер, інженер-землевпорядник, землекористувача земельної ділянки ОСОБА_4, за участю суміжних землекористувачів, в т.ч. позивачки, були встановлені в натурі межі земельної ділянки за адресою В. Комяти, вул. Партизанська, 24, для будівництва та обслуговування житлового будинку і ОСОБА_4 передано на зберігання 11 межових знаків стосовно приватизованої земельної ділянки.

Щодо підстав набуття права користування іншої земельною ділянкою, яка знаходиться у фактичному використанні відповідача ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні відповідні відомості.

Також встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є фактичним землекористувачем суміжної з відповідачкою земельної ділянки, розташованої за адресою: с.Великі Комяти, вул. Партизанська, 26. В матеріалах справи також відсутні дані щодо підстави набуття користування вказаною земельною ділянкою, розміри, конфігурація загальна площа, період часу такого набуття, та відповідно до яких актів індивідуальної дії була надана вказана земельна ділянка позивачу у відповідне фактичне користування.

Судом також вірно встановлено, що з вересня 2012 року між сторонами виник спір з приводу суміжного землекористування вказаними земельними ділянками. У звязку з цим Великокомятською сільською радою не раз приймалися заходи по врегулюванню даного земельному спору.

Так згідно акту погоджувальної комісії від 24.10.2012 року, яку було створено розпорядженням голови Великоком'ятівської сільської ради від 03.10.2012 року № 31 для розгляду заяви позивачки ОСОБА_3, було встановлено, що відповідачка не відступила 1-го метра від прокопаної борозди. Комісія запропонувала відповідачці встановити (переставити) каркас металевих теплиць та відстань не менше 1 метра від межі суміжних земельних ділянок, як цього вимагають ДБН Б2.4-1-84, згідно яких борозди, що встановлюються повинні бути не менше одного метра від суміжних земельних ділянок, щоб землекористувачам сусідніх земельних ділянок не завдавати незручності у користуванні відповідно до їх цільового призначення.

Згідно акту погоджувальної комісії від 02.04.2013 року, яку було створено розпорядженням голови Великоком'ятівської сільської ради від 28.02.2013 року № 5 для розгляду заяви відповідачки ОСОБА_2, було встановлено, що між суміжними земельними ділянками нещодавно прокопано борозду і візуально видно, що така викривлена в бік теплиць ОСОБА_2 Для відновлення меж земельних ділянок ОСОБА_2 при роботі погоджувальної комісії було запрошено спеціалістів ТзОВ «ГЕО-СЕВ», організації, яка в 2010 році провела геодезичну зйомку земельних ділянок ОСОБА_2В, згідно якої межі суміжних земельних ділянок проходять від каркасу крайньої теплиці, нижня сторона на відстані 90 см, верхня сторона на відстані 90 см, ширина земельної ділянки ОСОБА_2 повинна складати 20 м. Однак сторони до згоди не дійшли відносно проходження спільної межі. Для припинення межового спору комісія пропонувала позивачці ОСОБА_3 відновити межу по встановленим геодезичним знакам.

Згідно акту погоджувальної комісії по Великомятівській сільській раді від 03.06.2015 року по розгляду заяви гр. ОСОБА_2, обом конфліктуючим сторонам сільською радою було надано дозвіл на виготовлення документації щодо передачі земельних ділянок у власність, при комісійному обстеженні земельних ділянок та виявленні порушень комісіє запропоновано громадянам ОСОБА_3, ОСОБА_2 замовити та виготовити кадастрові плани на земельні ділянки, які знаходяться у їх користуванні, в організаціях, що мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання даних видів робіт, а виготовленні проекти землеустрою подати на розгляд та затвердження чергової сесії сільської ради.

Як вбачається з рішення 44 сесії шостого скликання Великоком'ятівської сільської ради від 16 червня 2015 року прийнято до відома акт погоджувальної комісії від 03.06.2015 року та запропоновано сторонам виконати пропозиції комісії.

За вказаних обставин колегія суддів констатує, що матеріалами справи стверджено, що по лінії розмежування між суміжними землекористувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають місце з боку відповідача ОСОБА_2 дві земельні ділянки із різним правовим статусом. Спочатку по лінії розмежування по плану меж земельної ділянки державного акту на право власності на земельну ділянку сер.ЯЛ №073830 від 03.12.2010 року виданого ОСОБА_4 від В до Г проходить межа приватизованої земельної ділянки по якій були встановлені та погодженні межі земельної ділянки. В подальшому проходить межа земельної ділянки яка знаходиться в фактичному користуванні ОСОБА_2 З боку позивача ОСОБА_3 має місце земельна ділянка що знаходиться в неї тільки у фактичному користуванні.

Стосовно вирішення спору по межі земельної ділянки яка знаходиться на праві власності ОСОБА_2 то колегія суддів виходить із наступного.

Як уже зазначалося при приватизації вказаної земельної ділянки у 2010 році згідно акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, були встановлені в натурі межі земельної ділянки за адресою В. Комяти, вул. Партизанська, 24, які в подальшому як стверджують сторони були втрачені в натурі.

За змістом ч.1 ст. 107 ЗК України основою відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації.

За наявності земельно-кадастрової документації відновлення меж здійснюється в порядку передбаченому для їх встановлення відповідно до ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» з дотриманням процедури, визначеної Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджених наказом Держкомзему від 18.05.2010 р. № 376. Безпосередньо встановлення та відновлення меж покладається на землевпорядні організації, які мають ліцензію на здійснення такого виду діяльності. Про те процедура встановлення та відновлення меж передбачає активну участь у цьому процесі відповідних власників та землекористувачів.

В матеріалах справи наявний кадастровий план земельної ділянки наданої у власність будівництва та обслуговування житлового будинку с. В. Комяти вул. Партизанська 24, (а.с.54).

Крім того заперечуючи позов відповідач ОСОБА_2 надала суду кадастровий план земельної ділянки складений за результатами топографо-геодезичної зйомки, що розташована по вул.Партизанська, 24 с.В.Комяти Виноградівського району за 2015 рік, проведеної спеціалістами ТОВ «Експерт» - ОСОБА_7 (який має кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника №010038) та ОСОБА_8 (який має кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиста №010033) і яким встановлено, що відстань від крайньої межі теплиці і до межі земельної ділянки за №26 складає 0,96 - 0,9 м. (а.с.50-68).

При цьому виходячи із вищенаведених норм матеріального права саме вказана земельно-кадастрова документація надана відповідачем є належним та допустимим доказом щодо встановлення (відновлення) меж приватизованої земельної ділянки, яку суд першої інстанції не правомірно не взяв до уваги.

За змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із позовної заяви та заяви про доповнення підстав позову та уточнення позовних вимог позовні вимоги предявленні з підстав, що відповідачка ОСОБА_2 захопила земельну ділянку позивача, та з тих підстав, що згідно акту погоджувальної комісії від 24.10.2012 року було встановлено, що відповідачка не відступила 1-го метра від прокопаної борозди, як цього вимагають ДБН Б2.4-1-84, згідно яких борозди, що встановлюються повинні бути не менше одного метра від суміжних земельних ділянок, щоб землекористувачам сусідніх земельних ділянок не завдавати незручності у користуванні відповідно до їх цільового призначення.

За встановлених обставин, оскільки факту захоплення земельної ділянки ОСОБА_3 по лінії розмежування земельної ділянки яка находиться у приватній власності відповідача ОСОБА_2 не встановлено, а посилання на акт комісії як на підставу задоволення позову також не може бути взято до уваги, позаяк всі нормативні акти в тому числі ДБН Б2.4-1-84 не містять такого поняття як «борозда» натомість такі оперують правовим визначенням «межа» і в даних актах не зафіксовано, що теплиці розташовані в порушення одного метра від встановленої межі, а відповідачем по справі належними доказами доведено протилежне, в силу чого позовні вимоги в цій частині ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 відносно спору меж земельних ділянок сторін які знаходяться у їх фактичному використанню то колегія суддів виходить із наступного.

Частиною 2 ст. 107 ЗК України передбачено, що у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Встановлення меж за фактичним використанням земельної ділянки проводиться в порядку земельно-кадастрової інвентаризації, проведення якої врегульовано наказом Держкомзему N 85 від 26.08.97 "Про затвердження Положення про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів", таким чином, підставою для встановлення меж та місце розташування земельних ділянок в тому числі і тих, що знаходиться у правомірному користуванні, є рішення відповідного органу місцевого самоврядування про затвердження технічної документації щодо проведення інвентаризації земельної ділянки, якою визначається (встановлюється) фактична площа та межі земельної ділянки, яка перебуває у власності фізичної особи (громадянина). Орган місцевого самоврядування відповідно до наданих повноважень, визначених пунктом 12 "Перехідні положення" Земельного кодексу України та статей 10, 12, 122 Кодексу, вправі прийняти рішення про затвердження технічної документації щодо проведення інвентаризації земельної ділянки щодо уточнення меж земельної ділянки.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Встановлення меж земельних ділянок до компетенції суду не належить.

Як встановлено матеріалами справи позивач ОСОБА_3 не оспорює рішення 44 сесії шостого скликання Великоком'ятівської сільської ради від 16 червня 2015 року, яким прийнято до відома акт погоджувальної комісії від 03.06.2015 року та запропоновано сторонам виконати пропозиції комісії, а саме замовити обом сторонам та виготовити кадастрові плани на земельні ділянки, які знаходяться у їх користуванні, в організаціях, що мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання даних видів робіт, а виготовленні проекти землеустрою подати на розгляд та затвердження чергової сесії сільської ради. Як і відсутні дані в матеріалах справи про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виконали вказане рішення сесії.

За вищевикладених обставин позовні вимоги ОСОБА_3 стосовно порушення правил добросусідства та те , що відповідачка ОСОБА_2 захопила земельну ділянку позивача по лінії розмежування їхніх земельних ділянок які знаходяться у їх фактичному користуванні є недоведеними. Оскільки межі за фактичним використанням у порядку передбаченого ч.2 ст.107 ЗК України компетентним органом не визначенні та не затвердженні, посилання позивача, в даному випадку, на інженерний план земельних ділянок сторін, який складений сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6 від 17.06.2015 року не є належним та допустимим доказом в силу вищенаведених норм матеріального права які регулюють спірні правовідносини.

У звязку з цим позовні вимоги ОСОБА_3 відносно спору щодо меж земельних ділянок сторін які знаходяться у їх фактичному використанню також не підлягають задоволенню.

Позаяк позивачем ОСОБА_3 не доведено, що з боку відповідача ОСОБА_2 має місце порушення земельного законодавства, то відповідно не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги ОСОБА_3 як щодо демонтажу теплиць та відновлення зниклих межових знаків а також інших похідних позовних вимог ОСОБА_3

За змістом ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухваленням нового рішення є неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відповідності до ч.5 ст. 88 ЦПК України підлягають зміні і розподіл судових витрат між сторонами, із позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь відповідача ОСОБА_2. понесенні нею судові витрати по оплаті судового збору за подачу подачу апеляційної скарги в розмірі 607грн.21 коп. (а.с.116).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 303, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 18 лютого 2016 скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Великоком'ятівська сільська рада про припинення порушення права на користування земельною ділянкою та усунення перешкод шляхом демонтажу теплиць відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_4 понесені нею судові витрати в розмірі 607 (шістсот сім) гривень 21 (двадцять одна) копійка.

Рішення набирає законної сили з дня його постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: