АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/809/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М.
Провадження № 22-ц/789/1176/16 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, стягнення аліментів та коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років,-
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Кременецького районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_5 про визнання батьківства, стягнення аліментів та коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилась дочка ОСОБА_6 , батьком якої є відповідач ОСОБА_5 . Проте, відповідач відмовляється визнати своє батьківство щодо дитини, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьох років добровільно не надає, хоч має достатній дохід, оскільки працює. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, через що не має змоги працювати, коштів які отримує від держави, не достатньо для утримання дитини, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі. З цих підстав просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення повноліття в розмірі по 2000 грн. та кошти на її утримання до досягнення дитиною трьох років в розмірі по 1000 грн. щомісячно.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено батьківство ОСОБА_5 відносно малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 квітня 2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 4477 (чотири тисячі чотириста сімдесят сім) гривень 46 копійок судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2016 року доповнено рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2016 року, яким рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто із ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

08 серпня 2016 року судом винесено ухвалу, якою виправлено допущену арифметичну помилку у резолютивній частині рішення та вказано, що із ОСОБА_5 слід стягнути на користь ОСОБА_1 4563 грн. 37 коп. судових витрат.

ОСОБА_5 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що доводи щодо ймовірного батьківства відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Будь-які фактичні дані, які б давали можливість прийти до висновку про те, що ОСОБА_5 є батьком дитини, у справі відсутні. Наявні в матеріалах справи висновки генетичних експертиз проведені з порушенням вимог чинного законодавства. Крім цього, суд безпідставно стягнув із нього кошти на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років, оскільки він ніколи не перебував із позивачкою в шлюбі.

Просив рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка та її представник проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що факт батьківства відповідача доведений належними та допустимими доказами, в зв`язку із чим він зобов`язаний надавати кошти на утримання дитини та її матері.
З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі не перебували.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 січня 2015 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилась дочка - ОСОБА_7 , про що 23 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрацій служби Кременецького районного управління юстиції у Тернопільській області складено відповідний актовий запис №13, де в графі «батько» виконано запис « ОСОБА_8 ».

З медичного свідоцтва про народження №3634 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 народилась дочка - ОСОБА_7 .

З довідки №344 від 20 травня 2015 року, виданої головним лікарем КЗ «Обласний перинатальный центр» Рівненської обласної ради та з історії пологів 3753 вбачається, що ОСОБА_1 12 грудня 2014 року поступила в комунальний заклад «Обласний перинатальний центр» Рівненської обласної ради до відділення патології вагітних. Перебувала у закладі до пологів. При поступленні вказала, що в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала, батько дитини - ОСОБА_5 , 1954 року народження, місце роботи: АДРЕСА_1 , лікар. 30 грудня 2014 року о 08 год. 25 хв. шляхом кесарського розтину народила живу доношену дівчинку. 04 січня 2015 року в задовільному стані разом з дитиною виписана додому.

Дитина народилася у ОСОБА_1 як матері, яка не перебувала в шлюбі.

Відомості про батька в актовому записі про народження ОСОБА_7 записані вказівкою матері у зв`язку з відсутністю заяви батька відповідно до ч.1 ст.13 Сімейного кодексу України.

Малолітня ОСОБА_7 проживає з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Відповідно до ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України, для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 15 липня 2015 року у справі була призначена судово-генетична експертиза, на вирішення якої поставлено питання: чи являється ОСОБА_5 біологічним батьком ОСОБА_7 . Проведення експертизи, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_9 , було доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи.

29 вересня 2015 року до суду надійшов висновок експерта №274 від 18 вересня 2015 року, згідно якої молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 складає величину не менш ніж 99,99% Біологічне батьківство ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 практично доведено.

Допитана судом першої інстанції у режимі відеоконференцзв`язку експерт Юрченко М.В. свій висновок №274 від 18 вересня 2015 року підтримала та пояснила, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 складає величину не менш ніж 99,99%. Біологічне батьківство ОСОБА_5 відносно ОСОБА_7 практично доведено. Виділення ДНК проводилося згідно з методикою, викладеною в методичних рекомендаціях: «Дослідження ДНК з об`єктів біологічного походження методом полімеразної ланцюгової реакції» ДНДЕКЦ МВС України 2003 рік.

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_9 ухвалою суду від 26 лютого 2016 року, у відповідності до ч.2 ст.150 ЦПК України, у справі було призначено проведення повторної судово-генетичної експертизи, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_5 батьком ОСОБА_7 . Виконання експертизи, за клопотанням представників відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , було доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро СМЕ Дніпропетровської обласної ради.

Підставою призначення повторної експертизи слугувало те, що судом першої інстанції було встановлено, що судово-генетична експертиза, яка була виконана фахівцем Київського міського бюро судово-медичної експертизи 18 вересня 2015 року, проведена з порушенням вимог закону щодо проведення судово-генетичної експертизи, а тому викликає сумніви в її правильності.

13 липня 2016 року до суду надійшов висновок експерта № 114 від 26 червня 2016 року, згідно якого відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (не материнського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Встановлено, що ОСОБА_5 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вірогідність того, що ОСОБА_5 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_7 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99.99999%.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

Згідно п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.
Згідно з вимогами ст.126 СК України, встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до державного органу реєстрації актів цивільного стану.
Оскільки такої заяви ОСОБА_5 не бажає подавати, то відповідно до вимог ст.128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлені статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Однак, висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України (належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності).

Колегія суддів вважає, що висновок повторної судово-генетичної експертизи №114 від 26 червня 2016 року, згідно якого підтверджено батьківство відповідача, містить докладний опис проведеного експертом дослідження, належно мотивований та науково обґрунтований з поставлених запитань, виконаний кваліфікованим спеціалістом, який попереджений про кримінальну відповідальність за ст..ст.384, 385 КК України, у відповідності до Закону України «Про судову експертизу» №4038-ХІІ від 25 лютого 1994 року та Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 року за №252/788.

Вказаний висновок молекулярно-генетичної експертизи підтверджує

біологічне батьківство ОСОБА_5 відносно його дитини -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підстави вважати вищезазначений висновок судової експертизи необґрунтованими відсутні.

В обгрунтування неправомірності дій експертів під час проведення експертного дослідження відповідачем надано суду Витяг з кримінального провадження №0002449, яке розслідується Дніпровським районним відділенням поліції (сел.Слобожанське) Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за ч.1 ст.366 КК України.

Згідно із даним Витягом, 03 жовтня 2016 року до Дніпровського районного відділення поліції (с.Слобожанське) ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 24 червня 2016 року посадова особа вчинила підроблення документів, чим спричинила майнову шкоду потерпілому. (ЖЄО № 11932 від 03.10.2016 року)

Будь-які дані про пред`явлення підозри у вказаному кримінальному провадженні, складання обвинувального акту та передачу його в суд у даному Витягу відсутні.

Таким чином, оцінивши вказаний висновок за правилами ст.212 ЦПК України суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність даного висновку експерта чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому він є належним та допустимим доказом у справі.

Враховуючи, що вищевказаний висновок експертизи засвідчує походження дитини ОСОБА_7 від відповідача, узгоджується з показами позивачки, ОСОБА_5 ухилився від дачі особистих пояснень у судовому засіданні, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК

України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно вимог ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 свої постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином, в судовому засіданні було вірно встановлено, що малолітня донька сторін з грудня 2014 року проживає разом з матір`ю, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів у судовому порядку.

У судовому засіданні суду першої інстанції представники відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили покази позивачки про те, що відповідач працює командиром військової частини НОМЕР_2 , начальником військового госпіталю Луцького гарнізону, є військовим пенсіонером.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, в розмірі ? частини із всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи положення ст.182 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Колегія суддів не погоджується із посиланнями апелянта на те, що позивачка не має права на утримання до досягнення дитиною трьох років, оскільки сторони ніколи не перебували у шлюбі.

У відповідності до ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої спільної дитини, відповідно до частин другої-четвертої ст.84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які них застосовуються, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача в її користь коштів на її утримання в розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315, 317, 319, 324, 325, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів