Провадження № 22-ц/783/5853/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Мікуш Ю.Р. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ПАТ „Банк „Фінанси та кредит,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит, на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 09 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Банк «Фінанси та Кредит» (в подальшому „Банк), треті особи: ОСОБА_6 та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ „Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_7, про стягнення банківського вкладу (депозиту), в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд визнати за позивачем право вкладника та право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 9 100 доларів США за договором № 300131/121386/370-14 банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» від 20 жовтня 2014 року, укладеним з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування, на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного між позивачем та ОСОБА_6

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 20 жовтня 2014 року між ОСОБА_8 в особі уповноваженої особи відділення № 49 м. Олександрія ПАТ „Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 було укладено Договір № 300131/121386/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на суму вкладу 29 000 доларів США.

10 вересня 2015 року між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір відступлення прав вимоги за договором №300131/121386/370-14 банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» від 20 жовтня 2014 року на частину вкладу в сумі 9 100 доларів США, розміщеного на вкладному рахунку, однак Банк в односторонньому порядку відмовляється від виконання своїх зобовязань за вище згаданим Договором (а.с. 2-3, 16, 28-29).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право вкладника за договором № 300131/121386/370-14 банківського вкладу (депозиту) «Пенсійний», укладеного 20 жовтня 2014 року з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи відділення № 49 м. Олександрія ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», на частину вкладу в 9 100 доларів США, розміщеного на вкладному рахунку.

Визнано за вкладником ОСОБА_5 право на відшкодування заборгованості на частину вкладу в сумі 9 100 доларів США за договором №300131/121386/370-14 банківського вкладу (депозиту) «Пенсійний», укладеного 20 жовтня 2014 року з ПАТ „Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи відділення № 49 м. Олександрія ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування (а.с. 98-100).

Дане рішення оскаржила представник ОСОБА_8.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що постановою правління Національного ОСОБА_8 України від 17.09.2015 року № 612 ПАТ „Банк „Фінанси та кредит віднесено до категорії неплатоспроможних і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в згаданому ОСОБА_8 запроваджено тимчасову адміністрацію, а у подальшому прийнято рішення про початок процедури ліквідації цього ОСОБА_8, а також на те, що процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який є спеціальним законом у даних правовідносинах і статтею 36 якого встановлено наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку.

Стверджує, що ОСОБА_6, як вкладник ОСОБА_8, не повідомляв відповідача про укладення з позивачем договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги від 10.09.2015 року і такий залишається вкладником ОСОБА_8, про що свідчить те (зокрема), що йому, як вкладнику ОСОБА_8, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб України 06.11.2015 року було відшкодовано кошти в розмірі 200 000 грн.

Вважає, що особа, з якою був укладений договір уступки права вимоги на частину грошових коштів за договором банківського рахунку (позивач), не може набути статусу вкладника, який має право на отримання відшкодування за вкладом, а тому звернення позивача не має наслідком внесення необхідних змін до договору банківського рахунку щодо заміни сторони, а відтак не дає підстав особі, з якою було укладено договір уступки права вимоги на частину грошових коштів за договором банківського вкладу (позивачу), набути статусу вкладника банку (а.с. 102-105).

Представник позивача ОСОБА_4 (автор позовної заяви), будучи своєчасно належним чином повідомленою про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 141), в судове засідання не зявилася і про причини такої неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта (ОСОБА_8) на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що 10 вересня 2015 року між вкладником ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_5 було укладено договір відступлення прав вимоги за договором банківського строкового вкладу (депозиту) на частину вкладу в сумі 9 100 доларів США (що не суперечить положенням Законів України «Про банки та банківську діяльність» та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), про що належним чином було повідомлено Банк, уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації (до яких у подальшому і звертався позивач про надання йому інформації щодо порядку отримання ним належних йому коштів за договором банківського строкового вкладу), а відтак позивач отримав всі права вкладника за згаданим договором банківського строкового вкладу в сумі 9 100 доларів США.

Однак, вище наведені висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що між третьої особою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 20.10.2014 року було укладено договір № 300131/121386/370-14 банківського строкового вкладу (депозиту) «Пенсійний» на строк до 25.10.2015 року на суму 29 000 доларів США (а.с. 21).

10 вересня 2015 року між позивачем та ОСОБА_6 (як клієнтом ОСОБА_8) було укладено Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договором №300131/121386/370-14 про банківський строковий вклад (депозиту) «Пенсійний» від 20 жовтня 2014 року, згідно якого ОСОБА_6 відступив позивачу право вимоги за згаданим договором банківського строкового вкладу (депозиту) на суму 9 100 доларів США (а.с. 4-5).

В обгрунтування доводів позовної заяви позивачем до позовної заяви було долучено повідомлення про відступлення права вимоги від 12.10.2015 року, адресоване ОСОБА_6 уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ Банк „Фінанси та Кредит ОСОБА_7 (а.с. 6), яке було відправлено останній лише 03.11.2015 року (а.с. 7).

В той же час, докази про отримання ОСОБА_7 згаданого повідомлення про відступлення права вимоги у матеріалах справи відсутні, так само, як відсутні будь-які докази про повідомлення про відступлення права вимоги ОСОБА_8, а відтак висновки суду стосовно того, що про відступлення права вимоги належним чином було повідомлено Банк, належними та допустимими доказами не підтверджено, а Банк цю обставину у письмових Запереченнях проти позову заперечує (а.с. 43-45).

Матеріалами справи стверджується, що про відступлення права вимоги дійсно було повідомлено лише уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк „Фінанси та Кредит, однак лише 04.01.2016 року (а.с. 17-19), тобто вже після того, як 06.11.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб України вкладнику ОСОБА_6 було відшкодовано кошти в розмірі 200 000 грн.

Докази про те, що позивач ОСОБА_5 звертався до ОСОБА_8, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_8 чи уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_8 з приводу визнання його вкладником ОСОБА_8 чи про надання йому інформації щодо порядку отримання ним коштів за договором банківського строкового вкладу у матеріалах справи також відсутні.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного ОСОБА_8 України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17.09.2015 року № 171, яким у ОСОБА_8 запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці (з 18.09.2015 року до 17.12.2015 року включно), а у подальшому Фондом прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ „Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора згаданого ОСОБА_8.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Отже, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (ст. 1 Закону № 4452).

Частинами 1, 5 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до вимог п.1 ч. 5 Закону № 4452 під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (п.1 ч.6 ст. 36 Закону № 4452).

Отже, з 18 вересня 2015 року встановлені обмеження на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів ОСОБА_8, за виключенням зобов'язань банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників.

Однак, і зазначеній категорії вкладників виплати проводяться в межах гарантованого розміру відшкодування коштів за вкладами, який не може бути меншим 200 000 грн.

Пунктом 16 статті 2 Закону № 4452 встановлено, що тимчасова Адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Також встановлено, що третій особі (вкладнику ОСОБА_8) ОСОБА_6 06.11.2015 року виплачено 200 000 грн. в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: вказана обставина позивачем і самим ОСОБА_6 не оспорюється.

Статтею 27 Закону України № 4452 встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, згідно якого Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини 4 статті 26 цього Закону.

В силу вимог ч. 1 ст. 52 Закону № 4452 кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординарним боргом.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Оскільки ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит з 18 вересня 2015 року віднесено до категорії неплатоспроможних, в подальшому запроваджено процедуру його ліквідації, то з цього часу фактично унеможливлені операцій по рахунках як власних клієнтів, так і по розрахунках з іншими кредиторами.

Відтак, позивач після 18 вересня 2015 року мав право вимагати грошові кошти, які йому належать на підстві укладеного договору про відступлення права вимоги, виключно в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки задоволення кредитних вимог ОСОБА_5 в іншому порядку, ніж передбачає цей Закон, буде порушувати баланс інтересів кредиторів ОСОБА_8 та буде суперечити цьому Закону.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_5 були предявленими лише до ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ „Банк «Фінанси та Кредит» (в особі Уповноваженої особи Фонду) лише третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог, а тому суд не вправі був задовольняти позовні вимоги за рахунок коштів згаданої третьої особи, до якої позовних вимог предявлено не було.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_8.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3 і 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит, задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 09 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позовних вимог до Публічного акціонерного товариства „Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства „Банк «Фінанси та Кредит» 606 грн. 32 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: