У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, третя особа - ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 та частини квартири АДРЕСА_2. ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. 4 червня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначене майно. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. від 11 червня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 та частини квартири АДРЕСА_2, які належали ОСОБА_6

ОСОБА_4 зазначає, що причиною пропуску строку на прийняття спадщини стало перебування її за кордоном, а саме у Російській Федерації з квітня 2012 року по липень 2014 року. Весною 2015 року позивач поїхала до місця проживання ОСОБА_6 де і дізналася про її смерть.

З огляду на викладені обставини просила позов задовольнити та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. 1222, ч. 3 ст. 1272 ЦК України дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову. У ОСОБА_4 перешкод для подання заяви не було, вона не скористалася правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, тому відсутні підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, позивач повернулась у м. Київ у липні 2014 року, а з заявою про прийняття спадщини звернулася до нотаріуса у червні 2015 року, при цьому доказів поважності причин з яких не зверталася із відповідною заявою саме у цей період також не надала.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик