АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1013/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю відповідача та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 червня 2016 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до ОСОБА_1

про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно,

УСТАНОВИЛА:

01.07.16 Банк звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 03.06.16, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Порушення вбачає в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та викладені із неповним з'ясуванням обставинами, що мають значення для вірного вирішення спору, а саме: в іпотечному договорі від 08.09.08 відсутнє застереження про необхідність отримання згоди іпотекодавця на передачу у власність банку іпотечного майна.

Також вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги п.39 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.12, в якому зазначено, що з урахуванням положень ч. 3. ст. ст. 33, 36 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.06.16 в задоволенні позову відмовлено.

Представник Банку просив розгляд справи проводити у його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі.

У суді відповідач та його представник скаргу заперечили.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем обрано спосіб захисту власних інтересів шляхом визнання права власності на іпотечне майно, саме як власником майна, хоча банк не є таким в силу приписів закону, а у відносинах виступає виключно як іпотекодержатель, тому відмовив у задоволенні позову.

Із даним висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Установлено, що 08.09.08 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 372-009/ФКВ-08 /по тексту «Договір»/, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 33000 дол. США з розрахунку 12,3% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 05.09.22.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем укладений іпотечний договір, згідно з яким останнім передано в іпотеку нерухоме майно - двохкімнатну квартиру по вул. Танцорова, 20/25 в м. Тернопіль, загальною площею 44,20 м кв.

30.06.10 між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та НБ України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань TOB «Укрпромбанк» на користь AT «Дельта Банк», внаслідок чого позивач, як новий кредитор набув прав вимоги за зобов'язаннями боржників за кредитними договорами та договорами про забезпечення їх виконання (п.п. 4.1, 4.2), серед яких і зобов'язання відповідача.

У силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Укрпромбанк» виконав свої зобов'язання за Договором, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 33000,00 дол. США, й своїх зобов'язань щодо належного виконання умов Договору (повернення коштів) не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 28.07.15 становить 432049,86 грн., з яких: 403739,69 грн. тіла кредиту; 25 453,91 грн. відсотків за користування коштами; 2856,26 грн. комісії.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо виникнення у позивача права на задоволення своїх вимог про дострокове стягнення із відповідача заборгованості за Договором та звернення стягнення на предмет іпотеки й щодо того, що Банком вибрано невірний спосіб захисту своїх прав, виходячи із наступного:

Так, пунктом 4.3. договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього договору.

Разом з тим п.4.4.1 договору іпотеки передбачено, що у разі настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов'язання.

Також, сторонами узгоджено, що іпотечний договір є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами спору щодо задоволення вимог іпотекодержателя, як от: ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 39 цього Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Положення ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України передбачають три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Тому, суд першої інстанції вірно констатував, що позивач, не будучи власником спірного майна, не вправі у судовому порядку визнавати право власності на дане іпотечне майно, так як це не передбачено цивільним законодавством, а ,відповідно, відсутній такий спосіб захисту прав та інтересів (ст.16 ЦК України).

Із огляду на вищенаведене судова колегія приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович