УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого:

судді Чередник В.Є.

при секретарі Недосєкіній В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною та неправомірною бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис»,-

Встановив:

12.08.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправною бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 р. за період з 13.04.2016 р. по 07.06.2016 р. та просив покласти витрати, пов»язані з поданиням цієї скарг виконавчу службу.

В судове засідання заявник та його представник доводи скарги підтримали, головний державний виконавець відділу ОСОБА_2, проти задоволення скарги заперечував та вважав, що державні виконавці, у провадженні яких на викотнанні знаходилось дане виконавче провадження проводили всі передбачені законом дії для його належного та своєчасновго викотнання.

Представник заінтересованої особи ПАТ «АКБ «Базис» ОСОБА_3 в ході розгляду справи проти доводів заявника заперечувала, посилаючись, зокрема, на те, що ухвали суду, на які посилається заявник не набрали законної сили, отже стверджувати, що дії державного виконавця за інший період викзнані судом незаконними- є передчасним.

Суд, вислухавши думку сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 383 ЦПК України визначено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляду як заявник. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби розглядаються загальними судами за участю заінтересованих осіб державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що у відповідності до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2014 року по справі 640/6838/14-ц та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2014 року по справі 640/6838/14-ц, згідно із вимогами статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" Київський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області 22.10.2014р. відновив виконавче провадження №34201516.

Київський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області звернувся до суду з клопотанням, у якому просив встановити порядок та спосіб виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2012 року у зв'язку з тим, що поточний рахунок №0022 у ПАТ "АКБ Базис" закритий та боржник не веде банківську діяльність, списати кошти з рахунку неможливо.

Ухвалою суду від 20.10.2015 року клопотання представника Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області було задоволено та змінено порядок виконання Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.06.2012 року у цивільній справі №2/2018/2366/2012/06 в частині стягнення з поточного рахунку №0022 у ПАТ "АКБ Базис" на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2 021 500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп..

на виконання рішення в цій частині шляхом стягнення з ПАТ "АКБ Базис" на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2 021 500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп.

08.06.2016 року Постановою державного виконавші було зупинене виконавче провадження на підставі п. І ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження".

Заявник вважає, що з 13.04.2016 року по 07.06.2016 року державним виконавцем також не було проведено жодних виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду після зміни порядку його виконання, який і було змінено за клопотанням самого державного виконавця, це вбачається з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено. своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 11 вказаного Закону, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. З ст. 11 вказаного Закону, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для, проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Згідно з ч. З ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до п. 7.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (далі Інструкції), при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують три мінімальні розміри заробітної плати, державний виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів на рахунках боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Згідно з п. 4.1.8 Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов'язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборон на його відчуження. Постанова підписується державним виконавцем та скріплюється печаткою органу ДВС.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Разом з тим, державним виконавцем не було проведено виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, зокрема, не проводилось накладання арешту на майно боржника, опечатування, вилучення, реалізація майна в установленому законодавством порядку; не проводилось накладання арешту на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, опечатування каси, приміщення і місця зберігання грошей, тощо.

Після зміни порядку виконання рішення суду державним виконавцем не направлялись боржнику платіжні вимоги щодо сплати коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 14 ЦПК України визначена обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Отже, такою протиправною та незаконною бездіяльністю Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області було порушено право стягувача ОСОБА_1 на примусове виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012р., передбачене Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802.

При цьому, суд вважає безпідставним посиланням представника ВДВС щодо отримання виконавчою службою ухвали Київського районного суду від 20.10.2015 р. тільки 10.05.2016 р, разом з заявою ОСОБА_1, оскільки дані твердження спростовуються відомостями журналу вихідної кореспонденції Київського районного суду м. Харкова, де 23.10.2015 р. мається підпис працівника виконавчої служби та печатка служби про отримання копії ухвали судді Золотарьової Л.І. по справі ОСОБА_1, яка була оглянута судом в судовому засіданні.

Вимогами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час виконання рішень державний виконавець має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти. Порядок доступу до таких реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України спільно з відповідними центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

П. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" надано право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувана одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Згідно вимог ч.1 ст.6 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження зворотного, та наявності об'єктивних причин для невжиття всіх необхідних заходів для виконання сулдового рішення, матеріали даної справи не містять і таких доказів до суду представником Київського відділу ДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області - не представлено.

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Такі ж рекомендації викладені в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі».

На підставі викладеного, керуючись ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 р. за період з 13.04.2016 р. по 07.06.2016 р.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали шляхом подачі апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя