Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Прокопенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 09 серпня 2013 р. Відділом РАЦС Мозирського райвиконкому Гомельської області. Мотивує заяву тим, що подружнє життя у них не склалося по причині протилежних поглядів на сімейне життя, повної несумісності характерів, сторони не знаходять взаєморозуміння між собою, шлюбні відносини між ними припинилися з жовтня 2015 року, спільного господарства не ведуть, відповідач на даний час проживає в Республіці Білорусь, подальше сумісне життя і збереження сім'ї та примирення між ними є неможливими та суперечить інтересам позивача.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просила розгляд справи провадити за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Зазначила, що з жовтня 2015 р. разом з відповідачем не проживають, шлюбні відносини не підтримують. Майнового спору не мають. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її матеріальному утриманні.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Зазначив, що він являється співробітником Міністерства внутрішніх справ Республіки Білорусь та наказом виїзд на територію України йому заборений, надав згоду на розлучення.

Тому суд вважає можливим слухати справу за їх відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно ч. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., яка ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994 р., та набула чинності для України 14.04.1995 р., якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що позивач є громадянкою України, перебуває в шлюбі з громадянином Республіки Білорусь, ОСОБА_2, який зареєстровано 09.08.2013 р., про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 25 травня 2016 року, актовий запис №697, видане повторно Відділом РАЦС Мозирського райвиконкому Гомельської області (а.с. 2).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві 06.05.2014 р., актовий запис №864 (а.с. 3), який проживає разом із матір'ю (а.с. 6). Спору щодо визначення місця проживання дитини і майнового спору між сторонами не має.

Строк на примирення надавати сторонам є недоцільним, оскільки сторони спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують з жовтня 2015 року, проживають окремо, місцем проживання відповідача є Республіка Білорусь, Гомельська область, м. Мозир, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі сторін, суперечить їх інтересам, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином суд вважає встановленим, що збереження сім'ї неможливо, шлюб сторін існує формально і може бути розірваним.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 105, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України, 8,11, 208, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09.08.2013 р., у Відділі РАЦС Мозирського райвиконкому Гомельської області, актовий запис №697 - розірвати та вважати його припиненим з дня набрання чинності даним рішенням.

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до Відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб, відповідно до вимог ч. 2 ст. 115 СК України

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун