Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/4544/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Купавська Н.М.
Провадження № 22-ц/778/539/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Мелітопольська міська рада Запорізької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Мелітопольська міська рада Запорізької області, про встановлення порядку користування земельною ділянкою, який протягом розгляду справи уточнювала.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею 23/50 часток домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 червня 1993 року. В цьому договорі вказана загальна площа земельної ділянки - 2480 кв.м., однак, фактичний розмір земельної ділянки складає 2567 кв.м. Власницею інших 27/50 часток даного домоволодіння є відповідачка ОСОБА_4, якій дана частка належить на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 1978 року. Попередніми власниками даних часток домоволодіння був узгоджений певний порядок користування загальною площею земельної ділянки. Так, первинному забудовнику ОСОБА_5 в 1937 році було виділено земельну ділянку площею 1600 кв.м. (колишня адреса АДРЕСА_2), якою на даний час позивачка користується відповідно до належної їй 23/50 часток будинку. Інша частина будинку, яка була збудована братом первинного забудовника ОСОБА_6, в подальшому була передана Міськжитлоуправлінню, як безхазяйна річ. Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 13 березня 1953 року земельні ділянки, які виділялись під забудову ОСОБА_5 і ОСОБА_6 поділені так, що загальний розмір земельної ділянки зменшено до 2480 кв.м. та ОСОБА_5 (на даний час позивачці) виділено 1600 кв.м., а решта 880 кв.м. Міськжитлоуправлінню (на даний час відповідачці). Згодом частку домоволодіння Міськжитлоуправління придбала колишній власник ОСОБА_7 Також, рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 21 жовтня 1971 року затверджено ідеальні частки співвласників домоволодіння по АДРЕСА_1 а саме: ОСОБА_5 - 63/100 частки, ОСОБА_7 - 37/100 частки. Спільною заявою від 08 жовтня 1971 року між співвласниками на той момент була укладена угода, де був встановлений порядок користування земельною ділянкою площею 2480 кв.м., залишивши ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1580 кв.м., а ОСОБА_7 900 кв.м.

Вважає, що хоча частки співвласників домоволодіння неодноразово мінялися, це не змінювало межі та розмір користування земельними ділянками. А тому, їй перейшло право користування земельною ділянкою площею 1580 кв.м., а відповідачці 900 кв.м. і саме в таких розмірах земельними ділянками вони тривалий час користуються, як користувались і попередні власники часток житлового будинку.

На підставі зазначеного просила визначити порядок користування земельною ділянкою площею 2567 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за фактичним використанням, виділивши в користування їй земельну ділянку розміром 1580 кв.м., а відповідачу ОСОБА_4 - решту вказаної земельної ділянки.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання

У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачка заявила вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 2567 кв.м, яка виходить за межі ділянки, яка виділялась попереднім власникам відповідно до законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на Технічні вказівки щодо визначення меж земельних ділянок спільної та спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб на збудованій території у населених пунктах, затверджені Державним комітетом України по земельним ресурсам від 18.05.1998 р., є неприйнятним, вони не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки сторони користуються надлишками земельної ділянки, яка не була відведена у встановленому законом порядку і юридично відносяться до земель комунальної власності м.Мелітополь та передумовою для їх отримання у користування є звернення до міської ради із відповідною заявою.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України до відання сільських, селищних і міських рад у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, в тому числі, передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування.

Стаття 116 ЗК України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування

Відповідно п.34 ч. І ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Ч. 14 ст.123 ЗК передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Мелітопольська міська рада,яка приймала участь у розгляді справи як третя особа, заперечувала проти задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивач була письмово повідомлена Мелітопольською міською радою про те, що вирішення питання про надання надлишків землі за співвласниками будинку АДРЕСА_1 можливо після звернення до ради з відповідною заявою (а.с. 89). На ці ж самі обставини міська рада посилається і в запереченнях на апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у призначенні експертизи для визначення варіантів користування земельною ділянкою площею 2567 кв.м., є неприйнятними. Фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування є самовільним зайняттям земельної ділянки, а відтак не підлягає розподілу в судовому порядку, і суд обґрунтовано дійшов висновку, що процесуально недоцільно призначати експертизу. До того ж, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 (єдиний унікальний № НОМЕР_1 провадження НОМЕР_2) про встановлення порядку користування земельною ділянкою проводилися експертиза і було встановлено, що сторони користуються надлишками земельної ділянки, яка не була відведена у встановленому законом порядку. Отже, сторонам у відповідності з вимогами ч.1 ст.123 ЗК України слід вирішити питання щодо надання їм надлишків земельної ділянки з визначенням нових меж земельної ділянки площею 2567 кв.м.

За таких обставин, оскільки вирішити питання про визначення порядку користування земельною ділянкою загальною фактичною площею 2567 кв.м не є можливим без вирішення питання про передачу власникам будинку ще додаткових надлишків земельної ділянки, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що всупереч положень ст. 60 ЦПК України позивач не довела свої позовні вимоги, а тому позов задоволенню не підлягає, оскільки є передчасним.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: