Справа № 367/7033/16-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Пархоменко О.В.

з участю секретаря Григорян Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особи - Орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_1, перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, 14 квітня 2009 року їх шлюб з відповідачем був розірваний, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зараз знаходиться на її повному утриманні. 23 серпня 2014 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, від другого шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона та її другий чоловік матеріально утримують та належним чином піклуються про здоров'я її сина від першого шлюбу, функції батька на себе взяв її другий чоловік, який виховує, утримує та піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток сина ОСОБА_6. Відповідач участі у вихованні та догляді за сином не бере, розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання сина та розвиток дитини не надає. Її друга сім'я часто вивозить їх діточок на відпочинок, а тому вона постійно звертається до відповідача надати їй згоду на вивіз їх спільного сина ОСОБА_6 за кордон; останній раз вона зверталася до відповідача в липні 2015 року, відповідач надав їй таку згоду, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою, яку вона додає до заяви.

Позивачка вказує, що зараз її сім'я має намір виїхати з дітьми за кордон, а саме до Німеччини, Іспанії та інших країн Шенгенської зони; вона звернулася до відповідача про надання дозволу на вивіз їх спільного сина за кордон, однак останній не має бажання таку згоду надавати. Вона вважає, що останній безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я сина, його фізичного, духовного та морального розвитку, зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення. Виїзд за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості, але, незважаючи на це її колишній чоловік безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить.

Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітнього ОСОБА_3 шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право сина на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Вказує, що вона та її другий чоловік мають можливість та бажання дітей ознайомити з Європою, побувати у Німеччині, Іспанії та інших державах Шенгенської зони, вона ні в якому разі не перешкоджала та не буде перешкоджати відповідачу брати участь у вихованні та спілкуванні з їх спільним сином, однак, відповідач не бажає цього.

В зв'язку із викладеними обставинами позивачка просила надати дозвіл матері - ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою 08292, АДРЕСА_1 на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон малолітній особі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 без згоди його батька ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_4; надати дозвіл матері ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою 08292, АДРЕСА_1 на тимчасовий виїзд за межі території України громадянина України, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, проживає: 08292, АДРЕСА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, проживає в АДРЕСА_4, строком з 01 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року до Німеччини, Іспанії та інших країн Шенгенської зони; допустити негайне виконання рішення суду.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, позовну заяву підтримує та просить задовольнити, щодо виїзду дитини ОСОБА_3 за кордон не заперечує.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

В зв'язку із цим суд, враховуючи письмові заяви позивача та відповідача, а також те, що третя особа належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірваний у встановленому законом порядку. Від даного шлюбу вони мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає з матір'ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2.

Встановлено, що 23 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, після державної реєстрації даного шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4, від даного шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно довідки від 11.02.2015 року , виданої Управлінням праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради Київської області про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживали АДРЕСА_5 перемістилися з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_3 та їх місце перебування зареєстровано за даною адресою з 17.06.2015 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

У відповідності до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в'їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в'їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Згідно п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року ( із змінами від 19.10.2016 року) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

У відповідності до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що в зв'язку із тим, що відповідач не надає позивачці нотаріально посвідченої згоди на виїзд їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за кордон, однак надав суду письмову заяву про те, що він не заперечує щодо виїзду дитини ОСОБА_3 за кордон та позовну заяву позивачки підтримує, а тому враховуючи інтереси дитини слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України громадянина України, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1 строком з 25 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року до Німеччини, Іспанії та інших країн Шенгенської зони.

Що стосується позовних вимог позивача про надання їй дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон малолітній особі - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди його батька ОСОБА_2, суд вважає, що для виготовлення документів для виїзду дитини за кордон рішення суду не потребується, а тому дані вимоги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягають.

Крім того, не підлягає задоволенню вимога позивача допустити негайне виконання рішення суду, оскільки ст. 367 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав, за якими суд допускає негайне виконання рішення суду та даною нормою закону не передбачено негайного виконання рішення суду щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України громадянина України, а тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення даних позовних вимог.

Таким чином суд задовольняє заявлений позов частково.

На підставі ст. ст. 16, 291, 313 ЦК України, ст. ст. 150, 152, 154 СК України, ст. ст. 1, 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року ( із змінами від 19.10.2016 року) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218, 367 ЦПК України суд:

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України громадянина України неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, проживає за адресою 08292, АДРЕСА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у супроводі матері ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою 08292, АДРЕСА_1 строком з 25 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року до Німеччини, Іспанії та інших країн Шенгенської зони.

В інший частині позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Пархоменко