Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Оніпко О.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації, Здолбунівської районної державної адміністрації про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення є незаконним та необгрунтованим.

Зазначає, що його звільнення з роботи відбулося з грубим порушенням норм трудового законодавства.

Стверджує, що він вимушений був написати заяву про звільнення, оскільки на нього та на членів його сім»ї чинився тиск зі сторони голови Здолбунівської РДА та осіб, які представлялися бійцями «Правого сектору».

Доводить, що 03 серпня 2015 року, тобто в межах 14 днів, він відкликав свою заяву про звільнення та просив скасувати наказ про звільнення. Крім того, звільнення відбулося тоді, коли він перебував у відпустці та з наказом його не ознайомлено.

Також зазначає, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає в приниженні його честі, гідності та ділової репутації, моральних стражданнях і переживаннях, втраті нормальних життєвих зв»язків, засобів до існування, вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути солідарно із відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації та

________________________________________________________________________________

Справа № 562/2074/15-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Мичка І.М.

Провадження № 22-ц/787/59/2016 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

Здолбунівської районної державної адміністрації в його користь моральну шкоду в сумі 29000 гривень.

У запереченнях на апеляційну скаргу відділ освіти Здолбунівської районної державної адміністрації просить рішення суду 1 інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню, як і похідні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_4 з 01 вересня 1987 року прийнятий на посаду директора Будеразької загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5).

30.07.2015 року позивач звернувся до начальника відділу освіти Здолбунівської РДА із заявою про звільнення його із займаної посади у зв»язку із виходом на пільгову пенсію з 27 серпня 2015 року (а.с.6).

Наказом відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації № 135-К від 30 липня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора Будеразької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області 27 серпня 2015 року за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію за вислугою років (ст.38 КЗпП України). Відокремленому підрозділу - централізована бухгалтерія доручено провести нарахування та виплату компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 1 календарний день за період роботи з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року (а.с.7).

03.08.2015 року ОСОБА_4 вікликав заяву про звільнення та просив скасувати наказ про звільнення.

Наказом відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації № 176-К від 27 серпня 2015 року визнано таким, що втратив чинність наказ відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації від 30 липня 2015 року № 135 - К «про звільнення ОСОБА_4.» (а.с.31). З наказом ОСОБА_4 ознайомлений 28.08.2015 року, про що свідчить його підпис.

Наказом відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації № 211-К від 31 серпня 2015 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора Будеразької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області за п.3 ст.41 КЗпП України, вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку,несумісного з продовженням даної роботи 01 вересня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції та вважає, що оскільки наказом відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації № 176-К від 27 серпня 2015 року визнано таким, що втратив чинність наказ відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації від 30 липня 2015 року № 135 - К «про звільнення ОСОБА_4.», то позовна вимога про скасування даного наказу є безпідставною.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду 1 інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача з відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В суді апеляційної інстанції представники відділу освіти визнали, що звільнення ОСОБА_4 30.07.2015 року відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Ураховуючи, те що Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 1000 гривень, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про порушення законних прав позивача, яке полягало у моральних стражданнях і переживаннях, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя, втраті нормальних життєвих зв»язків, засобів до існування.

З матеріалів справи вбачається, що наказ № 135-К від 30 липня 2015 року, яким ОСОБА_4 звільнено з посади директора Будеразької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Здолбунівської районної ради Рівненської області 27 серпня 2015 року за власним бажанням у зв»язку з виходом на пенсію за вислугою років (ст.38 КЗпП України), виданий відділом освіти Здолбунівської районної державної адміністрації, який і є завдавачем моральної шкоди позивачу. Здолбунівська районна державна адміністрація не порушила права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року у частині відмови ОСОБА_4 до відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації у стягненні моральної шкоди та про задоволення позову ОСОБА_4 в цій частині частково, в решті рішення ухвалене з дотриманням вимог закону.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2015 року у частині відмови ОСОБА_4 до відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації у стягненні моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_4 в цій частині задовольнити частково та стягнути з відділу освіти Здолбунівської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з відділу освіти Здолбунівської районної адміністрації на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути

оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: О.В. Оніпко

С.В. Хилевич