Справа № 455/764/14-ц
Провадження № 2/455/113/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2016 року м.Старий Самбір

Старосамбірський

районний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Лойзик М.В.

за секретаря Бобельської Н.М.,

з участю прокурора Стахів М.О., представника позивача -1 ОСОБА_1, представника позивача 2 ОСОБА_2З, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Старий Самбір справу за позовом Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Фонд державного майна України, про визнання права власності та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2014 року прокурор в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що 27.03.2009 року Рівненською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею «Прайс» проведено публічні торги з продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі загальною площею 1716 квадратних метрів, що розташована за адресою: вулиця Б.Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району Львівської області (будівля Військторгу № 37), які оформлені протоколом № 21-н про хід публічних торгів.

На підставі цих публічних торгів 24.06.2009 року між ОСОБА_4 (Покупець) та державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу, згідно п.1.1. якого Продавець передав у власність, а Покупець - набув у власність нежитлову будівлю, загальною площею 1716 квадратних метрів, що розташована за адресою: вулиця Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району.

Згідно п.2.1 Договору сторони погодили ціну договору в розмірі 252194,04 гривні, в тому числі ПДВ, на підставі протоколу № 21-н про хід публічних торгів від 27.03.2009 року.

Дане нерухоме майно є власністю держави в особі Міністерства оборони України та знаходилось на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс».

Відповідно до п.7.3 Статуту Концерну «Військторгсервіс» його майно перебуває у державній власності та закріплене за ним на праві господарського відання.

Таким чином, спірна будівля є державним майном та відноситься до сфери управління Міністерства оборони України, яке реалізовує права держави як власника цього майна, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням ним, та знаходиться на праві господарського відання Концерну «Військторгсервіс».

Відповідно до п.7.3 Статуту Концерну «Військторгсервіс», здійснюючи право господарського відання, Концерн володіє, користується і розпоряджається майном із обмеженнями правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою органу управління майном - Міністерства оборони України, а відповідно до п.7.5 цього ж Статуту відчуження основних фондів Концерну здійснюється ним лише за попередньою згодою органу управління майном - Міністерства оборони України.

Концерн «Військторгсервіс» є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України, а отже, нерухоме майно, яке є предметом оспорюваного договору є загальнодержавною власністю, яке перебуває на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс», а тому відчуження останнього повинно здійснюватися з урахуванням особливостей його правового режиму, встановлених чинним законодавством України.

Підставою проведення публічних торгів та укладення договору купівлі-продажу стало звернення начальника філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_5 з необхідними документами до Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі «Прайс».

Однак ОСОБА_5 звернувся до біржі без достатніх на те повноважень виходячи з наступного:

Довіреністю директора концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_6, що видана начальнику філії Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_5, передбачено, що останній має право здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном Концерну - Міністерства оборони України.

В свою чергу, 04.10.2004 року за вих. № 220/2071 Міністр оборони України видав довіреність ОСОБА_6, як начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, а не як директору концерну «Військторгсервіс» згідно якої останній отримав право надання від Міністерства оборони України дозволу на відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання.

Однак, відповідно до наказу Міністра оборони України № 47 від 31.01.2006 року Головне управління торгівлі тилу МОУ припинило свою діяльність в зв'язку із створенням концерну «Військторгсервіс».

А отже, оскільки довіреність Міністра оборони України від 04.10.2004 вих. № 220/2071, що видана начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи, а довіреність директора концерну «Військторгсервіс», що видана начальнику філії Управління торгівлі Західного оперативного командування даного концерну ОСОБА_5 не уповноважує останнього самостійно здійснювати реалізацію майна, тому спірний договір від 24.06.2090 року, що укладений ним (ОСОБА_5М.) та ОСОБА_4, укладений з порушенням норм законів.

Крім того, 12.05.2005 року Міністр оборони України окремим дорученням скасував довіреність від 04.10.2004 року №220/2071 надану ОСОБА_6 і остання була повернута до адміністративного департаменту МОУ 18.02.2005 року, що підтверджується супровідним листом начальника Головного управління торгівлі тилу МО України № 140/ЮР/154 від 17.02.2005 року.

Отже, на момент укладення оспорюваного договору, довіреність (дозвіл) від 04.10.2004 року №220/2071, втратила свою чинність на підставі ч.3 ст.249 ЦК України, згідно з якою права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Таким чином, зазначене нерухоме майно, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України, вибуло з володіння поза його волею внаслідок укладеного договору купівлі-продажу від 24.06.2009 року.

Оскільки нежитлова будівля, загальною площею 1716 квадратних метрів, що розташована за адресою: вулиця Б.Хмельницького у місті Хирів Старосамбірського району перебуває у незаконному володінні ОСОБА_4, просив поновити строк звернення до суду, визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на це нерухоме майно та зобов'язати відповідача повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України дане нежитлове приміщення.

Рішенням Старосамбірського районного суду від 13.03.2015 року, яке Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 15.06.2015 року залишено без змін, в позові прокурору було відмовлено.

Проте, ухвалою суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Рішення від 13.03.2015 року та Ухвала від 15.06.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції по причині виконання не в повній мірі судами вимог ч.4 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, не уточнення позовних вимог та вирішення спору з урахуванням норм ст.388 ЦК України в той час, як прокурор як на правові підстави позову посилався на норми ст.387, 388 ЦК України, правові механізми яких передбачають різні засади та механізми захисту права власності власника майна, а саме: ст.387 ЦК України регулює правовідносини у випадку вибуття майна на користь не власника без будь-яких правових на те підстав і право власника на витребування такого захищено законом у повному обсязі; ст.388 ЦК України регулює правовідносини у випадку вибуття майна на користь не власника за відплатним договором і право власника на витребування такого майна може бути обмежено законом.

До Старосамбірського районного суду справа поступила 30.12.2015 року та була призначена до розгляду на 08.02.2016 року, проте за заявами учасників процесу про неможливість явки в судове засідання, про необхідність уточнення вимог, долучення документів, судові слухання неодноразово відкладалися.

У суді прокурор, представники Міністерства оборони та концерну «Військторгсервіс» позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та уточнених позовних вимогах (а.с.63-66,110-117,190-191) і просили враховуючи правову позицію, викладену в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12. 2015 року щодо необхідності уточнення позовних вимог, а також те, що ОСОБА_4 в даному випадку є добросовісним набувачем нежитлового приміщення (будівлі), загальною площею 1716 кв.м, що розташоване по вулиці Б.Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району, п.3 позовних вимог уточнити з огляду на положення ст.388 ЦК України викладенням в наступній редакції: Зобовязати добросовісного набувача ОСОБА_4 повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення(будівлі) загальною площею 1716 кв.м, що розташоване по вулиці Б.Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району.

Представник відповідача просив відмовити у позові з підстав, викладених у запереченнях (а.с.166-174).

Представник третьої особи - Фонду Державного майна України в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, дослідивши долучені до справи докази суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

У відповідності із долученим до справи Договором купівлі-продажу нежитлової будівлі (а.с.10-13,118-121), 24.06.2009 року між Концерном «Військторгсервіс» в особі начальника філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності, посвідченої 12 вересня 2007 року за реєстровим номером 4165 ОСОБА_7, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та ОСОБА_4М.(покупець) укладено договір купівлі-продажу.

Пунктом 1.1. Договору Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність у відповідності до чинного законодавства України нежитлову будівлю, загальною площею 1716 квадратних метрів, що розташована за адресою: вулиця Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району Львівської області.

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили ціну нерухомості в розмірі 252194,04 гривень в тому числі ПДВ, на підставі протоколу №21-н про хід публічних торгів від 27.03.2009 року.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що всі умови договору виконані.

У відповідності із Статутом Концерну "Військторгсервіс", затвердженим наказом Міністра оборони України від 25.06.2005 року №358 в редакції наказу Міністра оборони України від 27.12.2006 року № 754 (а.с.140-160), Концерн "Військторгсервіс" заснований на державній формі власності та належить до сфери управління Міністерства оборони України (п.1.1); до складу Концерну "Військторгсервіс" входить державне підприємство МОУ "Управління торгівлі Західного оперативного командування" (п.1.5); Концерн має право укладати угоди, набувати майнові та немайнові права та нести зобов'язання (п.3.5.); Концерн має право укладати угоди, договори (контракти) (п.5.1); Концерн є правонаступником прав та обов'язків, майна, а також інших цінностей реорганізованих підприємств, які належать до сфери управління органу управління майном, в тому числі тих, що входять до складу Концерну (п.5.2.); майно Концерну становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Концерну (п.7.1); Статутний фонд Концерну формується за рахунок майна, переданого Органом управління майном. Розмір статутного фонду Концерну становить 4283178.31грн. (п.7.2); майно Концерну перебуває у державній власності і закріплене за Концерном на праві господарського відання, здійснюючи право господарського відання, Концерн володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою Органу управління майном у випадках, передбачених чинним законодавством України(п.7.3); відчуження основних фондів Концерну здійснюється ним лише за попередньою згодою Органу управління майном і, як правило, на конкурентних засадах (п.7.5).

Пунктом 4.4 вказаного Статуту передбачено, що керівництво та оперативне управління поточною діяльністю Концерну здійснює генеральний директор, який призначається на посаду органом управління майном - Міністерством оборони України. Генеральний директор має право розпоряджатися майном Концерну та надання доручень (довіреностей) на здійснення власних повноважень іншим особам.

Прокурор та представники позивача не заперечили того факту, що Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі 24.06.2009 року із відповідачем ОСОБА_4 від імені Концерну «Військторгсервіс» укладав начальник філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_5, на підставі довіреності генерального директора Концерну, виданої в межах повноважень, передбачених п.4.4. Статуту Концерну, проте копії довіреності суду не надали посилаючись на відсутність у їх розпорядженні такої, тому визначення обєму повноважень ОСОБА_5 за цією довіреністю, умов та обмежень їх здійснення, є неможливим.

Прокурор стверджує, що 27.03.2009 року Рівненською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею «Прайс» проведено публічні торги з продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі загальною площею 1716 квадратних метрів, що розташована за адресою: вулиця Б.Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району Львівської області (будівля Військторгу № 37), які оформлені протоколом № 21-н про хід публічних торгів.

Підставою проведення публічних торгів та укладення договору купівлі-продажу стало звернення начальника філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_5 з необхідними документами до Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі «Прайс».

Однак ОСОБА_5 звернувся до біржі без достатніх на те повноважень, оскільки довіреністю директора концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_6, виданою начальнику філії Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_5, передбачено, право останнього здійснювати відчуження нерухомого майна лише з дозволу органу управління майном Концерну - Міністерства оборони України, а 04.10.2004 року за вих. № 220/2071 Міністр оборони України видав довіреність ОСОБА_6, як начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України, а не як директору концерну «Військторгсервіс» згідно якої останній отримав право надання від Міністерства оборони України дозволу на відчуження майна, що закріплене за ними на праві господарського відання.

Однак, відповідно до наказу Міністра оборони України № 47 від 31.01.2006 року Головне управління торгівлі тилу МОУ припинило свою діяльність в зв'язку із створенням концерну «Військторгсервіс», отже, оскільки довіреність Міністра оборони України від 04.10.2004 вих. № 220/2071, що видана начальнику Головного управління торгівлі тилу Міністерства оборони України відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 248 ЦК України втратила свою чинність внаслідок припинення даної юридичної особи.

Проте ці твердження прокурора не заслуговують на увагу, оскільки заявивши, що підставою проведення публічних торгів та укладення договору купівлі-продажу стало звернення начальника філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_5 з необхідними документами до Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі «Прайс», він, всупереч визнанню факту наявності необхідних документів у представника Концерну, тут же заявляє про відсутність у останнього повноважень по причині втрати чинності довіреності Міністра оборони від 04.10.2004 року, яка не має жодного відношення до укладення спірного договору.

Документи по публічних торгах Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі «Прайс» від 27.03.2009 року, докази відсутності дозволу Міністерства оборони України на відчуження спірного майна, як і довіреність від 12.09.2007 року, на підставі якої діяв представник Концерну ОСОБА_5, суду не надано, тому згадані суперечливі твердження прокурора з огляду на не спростований в суді і не оспорений пункт 1.1. Договору купівлі-продажу в тій частині, що у відповідності до чинного законодавства України Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність нежитлову будівлю, загальною площею 1716 квадратних метрів, що розташована за адресою: вулиця Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району Львівської області після встановлення, як зазначено в Договорі, правоздатності і дієздатності Концерну та повноважень його представника, - слід вважати бездоказовими.

У відповідності з п.7.1 Статуту Концерну «Військтогсервіс» майно Концерну становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Концерну; Статутний фонд Концерну формується за рахунок майна, переданого Органом управління майном. Розмір статутного фонду Концерну становить 4283178.31грн. (п.7.2); майно Концерну перебуває у державній власності і закріплене за Концерном на праві господарського відання, здійснюючи право господарського відання, Концерн володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою Органу управління майном у випадках, передбачених чинним законодавством України(п.7.3).

Статтею 397 ЦК України встановлено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду, а згідно зі ст.398 цього Кодексу право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Наведені норми свідчать, що Міністерство оборони України, створивши наказом № 358 від 25.06.2005 року Концерн «Військторгсервіс» та затвердивши його Статут, з власної волі, добровільно передало Концерну державне майно, в тому числі очевидно і спірне (хоч акти прийому-передачі суду не надані, але цей факт не заперечується сторонами), на праві господарського відання, яке передбачає право володіння, користування і розпорядження, тобто Концерн з 25.06.2005 року є володільцем спірного майна, яким вправі користуватися та розпоряджатися і яке за відплатним договором від 24.06.2009 року передав у власність ОСОБА_4

Прокурор на підставі ст.388 ЦК України вимагає визнати за Державою в особі Міністерства оборони України право власності на продане Концерном «Військторгсервіс» ОСОБА_4 майно посилаючись на те, що представник Концерну не мав права відчужувати спірне майно і таке вибуло із володіння Міністерства оборони поза його волею.

У відповідності зі ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Прокурор та позивачі визнають, що відповідач ОСОБА_4 є добросовісним набувачем.

Дослідженими судом належними та допустимими доказами достовірно встановлено, що спірне майно вибуло із володіння власника - Міністерства Оборони в 2005 році з його волі у звязку із передачею на праві господарського віданння, що передбачає володіння, користування, розпорядження, Концерну «Військторгсервіс», який в особі начальника філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності, посвідченої 12 вересня 2007 року у встановленому законом порядку, відчужив це майно за відплатним договором після встановлення, як зазначено в Договорі (а.с.12,120) правоздатності та дієздатності Концерну та повноважень його представника.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач як добросовісний набувач не зобовязаний доказувати правомочність представника продавця на укладення договору купівлі-продажу, а прокурор, Міністерство оборони, Концерн «Військторгсервіс» не надали суду доказів відсутності у Концерну «Військторгсервіс» та його представника ОСОБА_5 повноважень та дозволу власника на відчуження нежитлової будівлі загальною площею 1716 квадратних метрів, що розташована за адресою: вулиця Хмельницького 42 у місті Хирів Старосамбірського району Львівської області, отже не доказали вибуття майна із володіння власника чи Концерну, у володінні якого це майно перебувало, не з їхньої волі іншим шляхом.

Натомість, у матеріалах службового розслідування Концерну «Військторгсервіс» від 16.09.2009 року та у Акті службового розслідування, затвердженому Тимчасово виконуючим обовязки Міністра оборони України 24.09.2009 року зазначено, що можливість Концерну здійснювати відчуження частини основних фондів було передбачено затвердженим Міністром оборони України річним фінансовим планом концерну, також на обєкти нерухомого майна, що без шкоди для організації виробничої діяльності можуть бути відчужені у встановленому законодавством порядку, був наданий дозвіл згідно з наказом Міністра оборони України від 23.03.2009 року № 130. Отриманню дозволу передувало погодження на відчуження із Фондом державного майна України, яке надано листом від 24.02.2009 року № 10-24-2486 (а.с.215, 221 т.2).

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.10,11,60,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.388 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Фонд державного майна України, про визнання права власності та витребування майна, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд на протязі 10 днів з часу його проголошення.

Суддя