У х в а л а

5 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Одеська міська рада, управління земельних ресурсів Одеської міської ради, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про усунення перешкод в користуванні спільною власністю, виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено:

- виділено ОСОБА_5 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано за нею право власності на зазначену частину будинку;

- виділено ОСОБА_4 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та визнано за ним право власності на зазначену частину будинку;

- стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості його частки у розмірі 4 тис. 769 грн;

- виділено у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельні ділянки площею 377 кв.м і 57 кв.м з визначенням меж між земельними ділянками для користування кожного;

- припинено спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1;

- зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_5 користуватись часткою, яка виділена в натурі у спірному житловому будинку;

- стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 травня 2015 року скасовано, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року залишено в силі.

23 грудня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_6, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 364, 376 Цивільного кодексу України, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого і 1 жовтня 2014 року, 4 листопада і три ухвали від 11 листопада 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 23 вересня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, без врахування самовільно збудованих приміщень є можливим. При цьому, запропонований експертом варіант поділу будинку не передбачає значної реконструкції, а також відсутні будь-які заперечення з боку органів місцевого самоврядування, органів контролю архітектурно-будівельної діяльності щодо запропонованого варіанту.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 12 лютого 2014 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, звернув увагу на необхідність встановлення усіх фактичних обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, зокрема з'ясувати питання здійснення сторонами добудов до спірного будинку, перевірити визначений розмір вартості належної відповідачці частки спірного майна, а також питання згоди відповідачки на одержання компенсації;

- в ухвалі від 1 жовтня 2014 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, зазначив про необхідність перевірити дані про згоду співвласника щодо одержання компенсації за частку у майні, а також внесення іншим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, при цьому вказав, що з'ясування цих фактичних обставин справи мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі від 4 листопада 2015 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про задоволення позовних вимог, оскільки перепланування, реконструкція, будівництво спірних нежитлових приміщень проведені без згоди Львівської обласної ради, як власника будинку, а тому зазначені нежитлові приміщення необхідно привести до попереднього стану;

- в ухвалі від 11 листопада 2015 року (6-23997св15) касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність встановити та перевірити обставини реконструкції та поділу спірної квартири, що має істотне значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 11 листопада (6-18469св15) касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність перевірити належність та допустимість доказів позивача на підтвердження заявлених вимог, конкретизувати порядок перебудови приміщень гуртожитку із дослідженням технічної документації, та зазначити в резолютивній частині судового рішення перебудови, які мають знести відповідачі, оскільки допущені судами порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору;

- в ухвалі від 11 листопада 2015 року (6-20745св15) касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, звернув увагу на необхідність перевірити порушення прав співвласника спірного домоволодіння при визначенні варіанту виділу його частки, врахувати положення статті 152 Житлового кодексу України при проведенні переобладнання спірного майна, з'ясувати фактичний порядок користуванням спірним домоволодінням, а також перевірити дійсний розмір спірної земельної ділянки, оскільки указані фактичні обставини мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Одеська міська рада, управління земельних ресурсів Одеської міської ради, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про усунення перешкод в користуванні спільною власністю, виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Ю.Л. Сенін