справа №619/2608/16-ц
провадження №2/619/1469/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.

при секретарі Бурлаковій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон» « Про захист прав споживача та стягнення коштів» , -

В С Т А Н О В И В:

До Дергачівського районного суду Харківської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон» « Про захист прав споживача та стягнення коштів».

ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004558 від 19 липня 2016 року. Стягнути з ТОВ «Лізінгова компанія «Еталон» сплачені кошти у розмірі 41 120 грн. та стягнути на її користь судові витрати у розмірі 551.20 грн.

Відповідно до заперечення , що надійшло до суду від представника ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон» зазначено, що 19 липня 2016 року між ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон» та ОСОБА_1О . було укладено договір фінансового лізингу № 004558.

Відповідно до п.1.1 договору лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно , а лізінгоодержувач зобовязується прийняти предмет лізінгу та сплатити лізингові та інші платежі.

ОСОБА_1 було сплачено 41 120.00 грн. - комісію за організацію. Договір фінансового лізингу № 004558 вчинений у письмовій формі та добровільно підписаний ОСОБА_1 на кожному аркуші .

Комісія за організацію у сумі 41 120.00 грн. , що сплачена позивачем відповідно до умов договору відносить до інших витрат , що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Таким чином лізингоодержувач погодився на всі умови договору фінансового лізингу .

Представник ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон», зазначає ,що компанією не було введено в оману позивача, та компанія не займається нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки, її діяльність не суперечить правилам здійснення лізингової діяльності та жодним чином не впливає на економічну поведінку споживача продукції. ОСОБА_1 погодилась з умовами договору та самостійно підписала його.

19.07.2016 року в день підписання договору , позивач також підписав заяву про те , що він уважно прочитав та зрозумів умови договору , а також ОСОБА_1О . погодила з менеджером компанії марку, модель, та вартість предмету лізингу , котрий вона самостійно обрала, тому твердження позивача стосовно того, що умови договору є несправедливими та такими що суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обовязків є надуманими. Позивачем не було доведено наявність ознак дисбалансу, порушення принципу добросовісності та спричинення шкоди споживачеві.

Зазначені в договорі права та обовязки , їх кількість не суперечать вимогам ст. 10,11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» .Говорити про наявність дисбалансу неприпустимо, оскільки відповідно до умов договору передбачена відповідальність як лізингодавця так і лізінгоодержувача.

Позивач стверджує, що у договорі фінансового лізингу відсутні істотні умови щодо предмету договору , а саме вказує, що автомобіль ( предмет договору лізингу ) є річчю яка не визначена індивідуальними ознаками. Предмет договору лізингу визначений в самому договорі та додатках до нього. Крім того ст. 3 ч.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» зазначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Додатком № 3 договору від 16.07.2016 року визначена марка та модель предмету лізингу.

Не відповідають дійсності висновки позивача про те, що умови договору не надають право позивачу отримати компенсацію у звязку з його розірванням . Дане право передбачено п.12.12. ст.12 Договору відповідно до якого у випадку розірвання даного договору лізингоодержувач до підписання акта приймання передачі предмету лізингу , лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів.

Щодо твердження позивача стосовно того ,що умови договору про сплату комісії на організацію - виходять за межі переліку платежів передбачених ст. 16 ч.2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» є несправедливим, то відповідач зазначає, що комісія за організацію та комісія за передачу предмету лізингу входить до інших витрат , повязаних з виконанням договору лізингу .

Щодо висновків позивача про відсутність в договорі відповідальності лізингодавця , то в договорі , а

саме в п.12.1 чітко передбачено, що у випадку невиконання своїх зобовязань до договору лізингодавець , повертає всі сплачені кошти лізінгоодержувачу та сплачує штраф у розмірі 10 % від вартості предмету лізингу .

Щодо відсутності компенсації від відповідача у звязку з розірванням або невиконанням договору та відсутності права для лізингоодежрувача розривати договір . Така компенсація передбачена п.12.12 Договору це 80% від суми авансового платежу: комісії за організацію, авансового платежу, комісію за передачу предмету лізингу .

Виходячи з наведеного позивач свідомо не виконав всіх необхідних умов для настання бажаного результату , чим і порушив умови договору. Як наслідок до позивача було застосовано штрафні санкції , яка має ознаки забезпечення виконання зобовязань.

Ціна предмету лізингу може змінюватись залежно від цінової політики продавця до моменту надходження грошових коштів в розмірі авансового платежу від лізингоодежрувача на рахунок лізингодавця та перерахування всієї суми вартості предмету лізингу на рахунок продавця . Лізингодавець не бере участі у формуванні ціни предмету лізингу , ціна надається продавцем на момент нарахування коштів за товар , про що і зазначено в договорі .

Безпідставними є твердження позивача стосовно того, що вибір предмету лізингу за договором здійснює відповідач, оскільки , ТОВ «Лізингова компанія « Еталон» укладає договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу . Крім того, пунктом 1.4 договору прямо передбачено, що лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та продавця ( постачальника) транспортного засобу і несе повязані з цим ризики . При цьому лізингоодержувач повинен подати письмову заяву з назвою продавця ( позичальника) .

Враховуючи відсутність такої заяви лізингоодержувач не скористався таким правом.

Питання стосовно якісності , комплексності , справності предмету лізингу , яке начебто не вказано в договорі , то дане питання висвітлено в п. 5.6 , п.5.8 .

Позивач також хибно вказує , про обовязкову наявність ліцензії для здійснення послуг фінансового лізингу , адже дана діяльність не передбачає ліцензуванню, що передбачене листом Нацкомфінпослуг від 30.10.2015 року № 7405/16/-9.

Таким чином , представник ТОВ « Лізингова компанія «Еталон» вказує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів ,на які він посилається як на підставу своїх доводів і заперечень і які доводять обґрунтованість його позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, відповідно до поданої заяви просила суд розглядати справу у її відсутність , без фіксації технічними засобами, на задоволені позову наполягала.

Відповідач представник ТОВ « Лізінгова компанія в судове засідання не зявився, відповідно до заяви просив суд розглядати справу у його відсутність, заперечував проти задоволення позову, просив позивачу відмовити у висунутих позовних вимогах в повному обсязі.

Суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що 19 липня 2016 року між ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон» та ОСОБА_1О . було укладено договір фінансового лізингу № 004558 з додатками відповідно до якого предметом договору фінансового лізингу став автомобіль Nissan Juke 1.6 АТ SE.

Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати у користування позивачу на строк та на умовах передбачених договором.

ОСОБА_2 було сплачено авансовий платіж у розмірі 41 120 грн., які було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон».

Представником ТОВ « Лізінгова компанія «Еталон» не було розяснено призначення платежу в сумі 41 120 грн., який виявися комісією за організацію . ОСОБА_2 вважала ,що дана плата входить в вартість транспортного засобу.

Судом встановлено, що умови договору є несправедливими, що суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін. Несправедливими є наступні умови в договорі лізингу ;

Пункт 6.4 договору будь які поліпшення модифікації або зміни предмета лізингу або його зєднання з будь- яким нерухомим чи рухомим обєктом дозволяється лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем .При наявності відповідної письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмету лізингу , лізингоодержувач зобовязаний за власний розрахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь якому випадку всі невідємні поліпшення модифікації або зміну предмету лізингу які зроблені без письмової згоди лізингодавця стають власністю лізингодавця та підпорядковуються даному договору , при цьому лізингодавець не зобовязаний виплачувати лізингооодержувачу жодних компенсацій а останній не має право на відшкодування цих витрат за рахунок лізингових платежів.

В той же час , п. 6.5 передбачено ,що лізингоодержувач зобовязаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмету лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модфікації та доповнення до предмету лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь яким законом, правилом, розпорядженням , нормативним актом або наказом державного органу , виданим в межах його компетенції. Це є супереченням в самому договорі . Тобто, лізингоодержувач у разі не повідомлення лізингодавця не має право робити зміни і в той же час зобовязаний це робити .Це є несправедливим відносно лізингоодержувача, адже він не має змоги відшкодувати витрати, зроблені у звязку зі змінами предмету лізингу, згідно законодавства і це іде на користь лізингодавця.

Відповідно Пункт 6.6. договору передбачає, що на чинність цього договору не впливають будь які обмеження або можливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження , або внаслідок юридичних чи технічних чи економічних причин, внаслідок надзвичайних подій чи форс мажору . В таких випадках зобовязання лізингоодержувача , в тому числі платіжні зобовязання залишаються чинними в повному обсязі.

Ці умови договору є несправедливою відносно лізингоодержувача , адже якщо він не має можливості виконувати свої зобовязання за договором з незалежних він нього причин , компанія односторонньо розриває договір , не повертаючи при цьому кошти та вилучаючи предмет лізингу , в той же час компанія не обмежує себе такими ж зобовязаннями.

Пункт 6.6 на чинність цього договору не впливають будь які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження або внаслідок юридичних , технічних або економічних причин. В таких випадках зобовязання лізингоодержувача , в тому числі платіжні зобовязання залишаються чинними в повному обсязі. Пункт 8.5.- лізингові платежі після передачі предмету лізингу сплачуються лізингоодержувачем незалежно від результатів його господарської діяльності і незалежно від будь-яких обставин повязаних з роботою або простоєм предмету лізингу та економічною ефективністю його роботи в період лізингу, крім випадків , прямо передбачених договором .Пункт 8.7 лізингоодержувач не має права затримувати платежі за даним договором , строк сплати яких настав , навіть з причин пошкодження предмету лізингу .

Ці пункти також є несправедливими , адже лізингодавець може збільшувати розмір лізингових платежів ,а лізингоодержувач зобовязаний погоджуватись. В той же час , лізингоодержувач ніяк не може вплинути на розмір лізингових платежів. Якщо предмет лізингу буде відсутній з вини лізингодавця , лізингоодержувач все одно зобовязаний сплачувати рахунки.

Крім того ця норма суперечить ЦК України , адже до договору лізингу повною мірою має застосовуватись норма ч.3 ст. 762 ЦК України , відповідно до якої може бути встановлено періодичний перегляд , зміну ( індексацію) розміру лізингових платежів.

Згідно з ст. 762 ч.4 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Також у повному обємі до лізингових відносин має застосуватись норма ч.6 ст. 762 ЦК України ,з урахуванням якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідач не обґрунтував співмірності розміру комісії за організицію (10 % вартості предмета іпотеки) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги, яка в розумінні статті 16 Закону № 723/97-ВР не вважається лізинговим платежем, а фактично полягала лише у виготовленні типової форми договору.

У відповідності до договору, комісія за організацію - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу лізингового платежу (відповідно до Додатку№1) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладання договорі незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір такої комісії за організацію становить 41 120 грн., цей платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язаний з виконанням договору лізингу.

Разом з тим, в Договорі у розділі "визначення термінів" та по тексту договору цей платіж значиться як одноразова плата лізингоодержувачем лізингодавцю за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору.

Вказаний пункт договору порушує принципи добросовісності і справедливості, оскільки Відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі.

Як вбачається із наведених договірних умов, складова першого лізингового платежу - «комісія за організацію» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом.

Розділом 12 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і, водночас, відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем.

Так, п.п. 12.1-12.18 договору, стосовно лізингоодержувача, встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 12.12 у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Згідно п.6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Тобто, лізингоодержувачу в даному випадку повинно було бути надано право на розірвання договору в продовж чотирнадцяти літів з моменту його укладання. Дане право також передбачено статтею 707 ЦК України.

Однак, відповідачем не враховано вищевказані норми законодавства. В супереч зазначених норм, лізингодавець взагалі не надав можливості лізингоодержувачу відмовитись від договору.

У п. 5.4. договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі-предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Пунктом 12.13 договору встановлено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачі предмету лізингу у звязку зі збільшенням вартості предмету лізингу, відповідно до п. 5.4 цього договору, лізингодавець повергає 100% коштів від сплаченої суми авансового платежу. При цьому, комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Однак, у разі розірвання договору лізингодавцем, ніяких штрафів і компенсацій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних відносин та порушень чинної законодавства.

Крім того, в п.12.12 та 12.13 договору лізингу за дострокове розірвання договору встановлена відповідальність лізингоодержувача у вигляді штрафу в розмірі 20% від сплаченої суми та неповернення комісії за організацію.

Пункт 4.3.5 договору передбачає , що розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного договору. При цьому лізингодавець не зобовязав завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

Тобто, лізингодавець надав собі право розірвати договір на власний розсуд, не попередивши лізингоодержувача, без зясування причин та обставин, не надав можливості пояснити ситуацію.

Пункт 12.5. передбачає, що лізингодавець має право достроково припинити дію договору фінансового лізингу та вимагати повернення предмета лізингу (в різних випадках на а розсуд).

Пункт 5.4. У разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного

договору з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізигну на момент купівлі предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів.

Однак, договором не передбачена можливість відмовитися від договору у разі значного збільшення ціни. Крім того, лізингоодержувач зобовязаний сплатити різницю єдиноразово, не залежно від того на скільки збільшиться ціна предмету лізингу. Ця умова є несправедливою відносно лізингоодержувача, що приводить до її недійсності .

Пункт 6.8 - лізингоодержувач підтверджує, що в подальшому візьме на себе всю відповідальність за будь-яку шкоду фізичним чи юридичним особам, будь-яким іншим установам внаслідок використання або інших операцій з предметом лізингу,

В той же час на підставі п. 10.3 договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача, але на користь лізингодавця.

Таким чином, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 19.07.2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що у договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», відповідно до положень ЦК України.

Також слід зазначити, що укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору .

Предметом договору лізингу мажуть бути неспоживчі речі, визначені індивідуальними ознаками. В договорі не вказано який саме транспортний засіб є предметом лізингу , його виробника, колір, з пробігом чи ні, комплектацію, рік випуску, згідно якого прайсу тощо). Вище перелічені умови є обов'язковими.

Таким чином, позивачу навязано договір, який містить істотний дисбаланс стосовно прав та обовязків сторін .Позивач не має змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу не сплативши значний штраф Лізингодавцю та не відшкодувавши йому збитки та штраф .

Аналізуючи спірний договір, можна дійти висновку, що позивач не отримав інформацію щодо істотних умов договору, які передують укладенню договору, зокрема, відносно предмету лізингу та відносно відповідальності за договором, які є несправедливими для нього як споживача фінансових послуг, адже лізингодавець відповідно до умов договору може не виконувати свої зобовязання щодо предмету лізингу та при цьому ніякої матеріальної відповідальності за це не несе, а лізингоодержувачу при розірванні договору фінансового лізингу за умови невиконання своїх зобовязань лізингодавцем не має права на отримання всієї суми, яку сплатив на користь лізингодавця, і в цьому разі всупереч принципу добросовісності договору наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно положень ст. 202 ч.2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України особа, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень с. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Загальні питання укладення, зміни та розірвання договорів врегульовано Розділом ІІ Глави 53 ЦК України, а той же час суд проаналізуваши зміст укладеного між сторонами договору приходить до висновку, що укладання повинно відбуватися з дотриманням вимог Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» норми яких є спеціальними по відношенню до загальних норм цивільного законодавства.

Згідно ст. 57 ч.1 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 57 ч. 2 ЦПК України ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач довів суду законність та обґрунтованість своїх вимог щодо порушення відповідачем її прав, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, на підставі статей 16,216,202, 203, 227,707, 799,806 ЦК України ст. 3, 7,10,11, 15 ,16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» ст. 7 ЗУ « Про ліцензування видів господарської діяльності» , керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212,215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004558 від 19 липня 2016 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон».

Стягнути з ТОВ «Лізінгова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 сплачені кошти у розмірі 41 120 ( сорок одна тисяча сто двадцять ) грн.

Стягнути з ТОВ «Лізінгова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551.20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець