У х в а л а

13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Хмельницької області

від 12 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до повного товариства «ХН-Ломбард «Баранова С.О. і компанія», ОСОБА_6 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням

від 27 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив стягнути з повного товариства «ХН-Ломбард «Баранова С.О. і компанія» на його користь 1 млн 778 тис. 499 грн 96 коп. боргу, 2 млн 175 тис. 45 грн 11 коп. - 5% за користування грошима, 66 тис. 500 грн штрафу за неповернення коштів та 3% річних у сумі 96 тис. 361 грн 23 коп., а всього 4 млн 49 тис. 906 грн 30 коп.

Апеляційний суд Хмельницької області 12 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 13 травня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

21 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 204, 526 Цивільного кодексу України.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня,

10 лютого (2 ухвали), 14 квітня, 29 червня 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 13 травня 2016 року касаційний, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для стягнення боргу, оскільки позивач визнав у судовому засіданні факт повернення йому грошових коштів за договором позики та суми процентів за користування грошовими коштами

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалах від 27 січня, 10 лютого (на рішення апеляційного суду Полтавської області) та 29 червня 2016 року суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 10 лютого 2016 року (на рішення Апеляційного суду м. Києва) касаційний суд, залишивши рішення суду апеляційної інстанції без змін, погодився з його висновком про те, що відповідач зобов'язання з перерахування коштів до визначеної дати не виконав, а тому позивач має право на отримання суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних відповідно до положень статті 625 ЦК України;

- в ухвалі від 14 квітня 2016 року касаційний суд, залишивши рішення суду апеляційної інстанції без змін, погодився з його висновком про стягнення суми боргу, оскільки сторони уклали реальний договір позики (що підтверджується письмовою розпискою), зобов'язання за яким відповідач не виконав.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява є необґрунтованою, тому в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до повного товариства «ХН-Ломбард «Баранова С.О. і компанія», ОСОБА_6 про стягнення боргу за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 12 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема