Справа № 609/1049/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2016 р. Шумський районний судТернопільської області

В складі головуючого суду ОСОБА_1

При секретарі: Кухарчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шумськ під час відкритого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В судове засідання позивачка не з»явилася, однак надіслала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Із позовної заяви вбачається, що 19 лютого 1994 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, 11 липня 2016 року даний шлюб розірвано.

За час шлюбу, а саме 15.05.2002 року сторонами було спільно придбано житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на вул..Шевченка 10 у с.Бриків Шумського району Тернопільської області. Договір купівлі продажу оформлений на ім»я відповідача.

08.04.2008 року рішенням Бриковецької сільської ради №116 виділена у власність земельна ділянка площею 0,25 га., яка розташована у с.Бриків по вул..Шевченка 10 Шумського району для цілей будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У 2008 році сторони разом придбали трактор колісний 1992 року випуску марки Т 40 М, реєстраційний номер ВО 04905.

05 листопада 2010 року за відповідачем у відповідності до свідоцтва про реєстрацію машини зареєстрований напівпричіп саморобний, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивачка просить визнати право власності на ? частину зазначеного майна за нею як спільне сумісне майно подружжя.

Відповідач у судове засідання не з»явився, причини його неявки суду не відомі. Оголошення про розгляд даної справи було надруковане в засобах масової інформації.

В судовому засіданні суд ухвалив рішення про розгляд справи у відсутності відповідача по наявним у справі доказам з винесенням заочного рішення.

Суд, дослідивши представлені суду докази встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Із свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 19 лютого 1994 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Рішенням Шумського районного суду від 11 липня 2016 року даний шлюб розірвано.

Із договору купівлі продажу від 15 травня 2002 року та реєстраційного посвідчення від 16 травня 2002 року вбачається, що власником житлового будинку з надвірними будівлями в с.Бриків по вул..Шевченка 10 Шумського району є відповідач ОСОБА_3.

Із свідоцтва про реєстрацію машини від 15 лютого 2008 року вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстрований трактор колісний марки Т 40 АМ реєстраційний номер ВО 04905.

Як вбачається із свідоцтва про реєстрацію машини від 05 листопада 2010 року, що за ОСОБА_3 зареєстрований напівпричіп саморобний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Із державного акту на право власності на земельну ділянку, від 23 листопада 2009 року вбачається, що відповідачу на праві власності належить земельна ділянка розміром 0,25 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с.Бриків по вул..Шевченка 10.

Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зважаючи на викладене вище суд вважає за доцільне позов задоволити та визнати право власності на 1/2 частину спірного майна за відповідачкою, оскільки останнє є спільною сумісною власністю подружжя стягнувши із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60,70,71 сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму ВСУ від 21.12.07 року за № 11, ст.ст. 10,11, ч. 4 ст. 61, 209, 212, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 власником ? частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по вул..Шевченка 10 в с.Бриків Шумського району Тернопільської області.

Визнати ОСОБА_2 власником ? частини земельної ділянки площею 0,25га., яка розташована у с.Бриків Шумського району Тернопільської області по вул.Шевченка 10 для цілей будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд.

Визнати ОСОБА_2 власником ? частини трактора колісного 1992 року випуску, марки Т 40 АМ, реєстраційний номер ВО 04905.

Визнати ОСОБА_2 власником ? частини саморобного напівпричіпа, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20грн. за розгляд справи в суді.

Рішення вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_1