Справа № 520/8273/16-ц
Провадження № 2/520/4046/16
03 листопада 2016 року
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Прохорова П.А.,
при секретарі Цвігун А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, у якому посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, та у період шлюбних відносин ними було набуто певне нерухоме майно, що зареєстровано за відповідачем, просила суд поділити таке майно подружжя, визнавши за нею право власності 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 146, корп. 2, №6.
В обґрунтування необхідності судового захисту її майнових прав позивач вказувала, що відповідач ухиляється від позасудового вирішення питання про поділ майна подружжя.
У судове засідання представник позивача не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв, клопотань чи заперечень не надав.
За обставинами провадження у справі така неявка відповідача є повторною, а тому суд, керуючись положеннями ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, зважаючи на відсутність заперечень зі сторони позивача, ухвалив постановити заочне рішення суду на підставі наявних доказів.
Так, засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом.
Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно з розясненнями наданими у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Таким чином предметом доказування у справі про поділ майна подружжя є безпосередньо:
1)обсяг спільно нажитого подружжям майна;
2)джерело і час його придбання.
При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. Доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності.
Так, з наданих суду доказів вбачається 16 листопада 1985 року сторони уклали шлюб, що було зареєстровано Відділом РАГС Центрального районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис 887 (копія свідоцтва про укладення шлюбу долучена до матеріалів справи).
Відомостей про розірвання шлюбу чи про встановлення статусу роздільного проживання сторонами до суду не надано.
У період шлюбних відносин, 24.02.1992 року, за договором купівлі-продажу р.№4-1619, що зареєстровано у КП «БТІ» в кн. 34 доп стр 156 р.№955, на імя відповідача у справі було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 146, корп. 2. кв. 6. На підтвердження такої обставини вказують текст відповідного доко гору купівлі-продажу та довідка КП «БТІ» №477764.67.16 від 10.10.2016 р.
Крім того вказала довідка КП «БТІ» містить відомості про те, що за наявними у такого підприємства відомостями спірна квартира відповідачем не відчужувалась.
Відомості державного реєстру прав власності на нерухоме майно не містять інформації щодо внесення до такого реєстру відомостей про власників спірної квартири чи про її обтяження, що підтверджується інформаційними довідками №66563314, 66563003,66562674, 66562072 від 25.08.2016 року.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Положеннями ст.ст.70, 71 СК України встановлено, що подружжя має право на поділ набутого майна, та у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відомостей про наявність домовленості або шлюбного договору між сторонами до суду не надано.
При цьому суд зауважує, що відповідно до аналізу законодавства пріоритетним способом поділу майна подружжя є його поділ в натурі. У випадку, коли поділ майна в натурі є неможливим, майно, за наявності згоди сторін, може бути поділене шляхом виділу майна в натурі одному з подружжя із одночасним стягненням з іншого грошової компенсації відповідної частки іншого з подружжя, натомість у випадку, коли зазначена згода відсутня, суд ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Таким чином, зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про поділ майна відповідно до часток сторін у справі спільної сумісної власності, що є рівними (оскільки підстав для відступлення від засад рівності часток співвласників з матеріалів справи не вбачається), та зважаючи на відсутність у суду відомостей про подільність предмету спору, суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені таким позивачем судові витрати.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 208-209, 212-215, 224-226, ЦПК України, 3,15, 321, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 68-71 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 146, корп. 2, №6, як таке, що набуто нею у порядку поділу майна подружжя.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров