Ухвала

іменем україни

4 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 14 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачка працювала у неї продавцем у магазині «Прогрес Плюс» й допустила недостачу у розмірі 135 тис. грн. Зазначала, що на підставі ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін, грошове зобов'язання, пов'язане з недостачею, було замінено на позикове зобов'язання, тобто здійснено новацію боргу у позикове зобов'язання, про що відповідачка 25 квітня 2011 року в присутності свідків надала їй боргову розписку, згідно з якою остання взяла у неї в борг 135 тис. грн і зобов'язалась їх повернути до 20 липня 2011 року, проте свої зобов'язання за цим договором позики не виконала.

З урахуванням зазначеного та уточнивши позовні вимоги, позивачка просила стягнути з відповідачки 135 тис. грн боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних з 21 липня 2011 року до 17 лютого 2014 року у розмірі 10 452 грн 31 коп., судові витрати в розмірі 1 461 грн 28 коп. та витрати на оплату правової допомоги у розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 14 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), та з урахуванням положень ст. ст. 130, 132, 134, 135-1, 136, 138 КЗпП України, вірно виходили із того, що предметом спору позивачкою були зазначені грошові кошти, щодо яких спір виник внаслідок виконання відповідачкою укладеного між сторонами трудового договору, нестачу яких виявлено у позивача проведеною ревізією. При цьому правильно зазначили про те, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами КЗпП України та іншими актами трудового законодавства, яка не може змінюватися сторонами договору й трудовим законодавством не передбачено заміну відповідальності працівника за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей при виконанні трудових обов'язків позиковим зобов'язанням. Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих для зберігання або для інших цілей сторони не укладали.

Посилання касаційної скарги не спростовують висновків про те, що предметом спору позивачем були зазначені грошові кошти, нестачу яких виявлено у позивача проведеною ревізією й між сторонами не виникло боргових зобов'язань у контексті ст. 1053 ЦК України, яка б передбачала можливість новації боргу у позикове зобов'язання. Крім того, заявник не позбавлений права вирішувати питання про матеріальну відповідальність відповідачки, як працівника за трудовим договором.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 14 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

С.П.Штелик