Номер провадження: 22-ц/785/3983/16
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.,

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріала» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі і заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 15. 03. 2016 р.,

в с т а н о в и л а:

21. 08. 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу») про визнання протиправним та скасування наказу № 340 від 26. 12. 2014 р. генерального директора ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» Корнієнко Ю. М., відповідно до якого ОСОБА_2 з 26. 12. 2014 р. було звільнено з посади завідувача Березівської сортодослідної станції за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України і поновлення ОСОБА_2 на посаді завідувача Березівської сортодослідної станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» зі стягненням заборгованості по заробітній платі в розмірі 65600 грн. і моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Зокрема, вказав, що на підставі наказу відповідача від 26. 09. 2013 р. він був призначений на посаду завідувача Березівської сортодослідної станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 27. 09. 2012 р., виконував свої обов'язки сумлінно і навіть за домовленістю з першим заступником Центру ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю фінансування на діяльність станції у 2013 р. та 2014 р. позивач надавав фінансову допомогу станції із власних заощаджень та було домовлено, що ці кошти йому будуть повернуті, що не було зроблено.

10. 09. 2014 р. позивача незаконно було відсторонено від роботи керівництвом, 19. 12. 2014 р. відповідач повідомив його про необхідність надання пояснення щодо його відсутності на робочому місці і 21. 12. 2014 р. ним було відправлено пояснення щодо причин відсутності з доданням лікарняного листа про хворобу і з даного часу він не знав чи приступати йому до роботи, чи залишається він на посаді, чи його звільнено взагалі, а 20. 05. 2015 р. при ознайомленні у слідчого з матеріалами справи йому стало відомо про наказ про його звільнення з роботи за прогул без поважних причин і відповідач всупереч ст. 47 КЗпП України при звільненні не видав йому трудову книжку.

Просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену йому заробітну плату з 27. 09. 2012 р. по 27. 12. 2012 р. в розмірі 8700 грн., за 9 місяців 2013 р. в розмірі 26100 грн., за 8 місяців 2014 р. в розмірі 25000 грн., за невикористану відпустку за 2 роки компенсацію в розмірі 5800 грн., середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 10. 09. 2014 р. по 10. 08. 2015 р. в розмірі 38500 грн., а усього в розмірі 65600 грн.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 15. 03. 2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі і заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Зокрема, вказав, що судом не було прийнято до уваги довідку Березівської ЦРЛ № 382 від 07. 09. 2015 р., згідно якої ОСОБА_2 у зв'язку з хворобою перебував на лікуванні з 08. 09. 2014 р. по 23. 11. 2014 р. і судом необґрунтовано відмовлено у стягненні заборгованості відповідача із заробітної плати перед позивачем, суд прийняв до уваги підроблені відповідачем відомості по заробітній платі і відхилив заяву ОСОБА_2 про те, що у наданих відповідачем відомостях по заробітній платі він не розписувався, заробітну плату йому не виплатили і підписи, що там проставлені замість ОСОБА_2 є підробленими і тому з даного приводу необхідно призначити експертизу. Зазначається, що судом порушено вимоги ст. 176 ЦПК України, оскільки позивачу не було надано можливості надати пояснення по справі, і ставиться питання про врахування того факту, що у зв'язку з наявністю обставин, згідно яких суддя Дєтков О. Я. при розгляді даної справи не був неупереджений та не був об'єктивним, який ігнорував всі заяви позивача, не давав можливості позивачу обґрунтовувати свої вимоги та надати пояснення, останнім подавалася заява про відвід судді Дєткову О. Я., яка була залишена цим же суддею без задоволення.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, надавав суперечливі пояснення по суті справи, в тому числі і стосовно причин відсутності на роботі з вересня по грудень 2014 р., за якими, зокрема, він одночасно знаходився на амбулаторному лікуванні в Березівській районній лікарні Одеської області та на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі в м. Одесі, а представники відповідача вважають рішення суду правильним.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі і заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкодисуд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_2 є необґрунтованим та недоведеним.

Вказаний висновок суду є обґрунтованим і відповідає вимогам закону з таких підстав.

За положеннями ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працiвники зобов'язанi працювати чесно i сумлiнно, своєчасно i точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової i технологiчної дисциплiни, вимог нормативних актiв про охорону працi, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договiр.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності її на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільнення з цих підстав допускається і якщо у підприємстві, установі, організації відсутня профспілкова організація.

Слід враховувати, що під прогулом слід розуміти відсутність працівника без поважних причин на роботі протягом усього дня, а також більш трьох годин підряд або сумарно протягом робочого дня.

Якщо мова йде про прогул, то мається на увазі відсутність працівника не на робочому місці, а на роботі.

Законодавство не встановлює якого-небудь загального переліку поважних причин відсутності на роботі. Розуміється, що це повинні бути істотні обставини, які явно перешкоджають явки на роботу та не можуть бути усунуті самим працівником.

До таких обставин безспірно відносяться: стихійне лихо, хвороба працівника, догляд за членом сім'ї, який захворів, нерегулярна робота транспорту (аварія, зупинення тощо), виконання громадянських зобов'язань та інше. При цьому кожна з них повинна бути підтверджена відповідним доказами.

Статтею116 КЗпП України визначено, що п ри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судом встановлено, що згідно наказу ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» № 292/13-к від 26. 09. 2013 р. позивач ОСОБА_2 був призначений на посаду завідуючого Березівської сортодослідної станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» з 27. 09. 2012 р. і вказано встановити йому посадовий оклад згідно штатного розпису Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

Наказами ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» № 69 та 238-к від 12. 09. 2014 р. було призначене службове розслідування щодо перевірки діяльності позивача ОСОБА_2 та створена відповідна комісія, голова якої зобов'язаний надати акт службового розслідування не пізніше 30. 09. 2014 р.; з метою забезпечення належного проведення цього розслідування ОСОБА_2 було відсторонено від виконання обов'язків завідуючого на цей період зі збереженням середньої заробітної плати і ці накази позивачем не оскаржені, не визнані незаконними та не скасовані.

Тобто, ОСОБА_2 був відсторонений від виконання обов'язків завідуючого вказаної станції в період з 12. 09. 2014 р. по 30. 09. 2012 р. включно.

Після закінчення службової перевірки з 01. 10. 2014 р. по 26. 12. 2014 р. включно (коли позивач був звільнений за прогули) позивачОСОБА_2 на роботу не виходив, до виконання своїх трудових обов'язків не приступав та про причини неприбуття на роботу та відсутності на роботі нікого не повідомив.

Позивач ОСОБА_2 визнав факт відсутності його на роботі з 01. 10. 2014 р. по 26. 12. 2014 р. та не надання ним в цей період на роботу відомостей про причину його відсутності, але пояснив свою відсутність стаціонарним лікуванням та усним дозволом керівництва відповідача не виходити на роботу у зв'язку з лікуванням та визначенням його долі за результатами службової перевірки.

В матеріалах справи відсутні докази видачі позивачу будь-якою медичною установою листів непрацездатності позивача/знаходження його на стаціонарному лікуванні, надання керівництвом відповідача дозволу позивачу не виходити на роботу за період з 01. 10. 2014 р. по 26. 12. 2014 р. та позивачем також не надані такі докази як ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», так і суду.

Згідно листа КУ «Одеський обласний інофрмаційно-статистичний центр медичної статистики» управління охорони здоров'я Одеської обласної державної адміністрації від 11. 12. 2014 р. № 567 ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, знаходиться на «Д» обліку у лікаря-ендокринолога з 2004 р., звертався до лікаря-ендокринолога 30. 09. 2014 р. і йому дано направлення на стаціонарне лікування в ендокринологічне відділення КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», в якій в період з 01. 10. 2014 р. на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не знаходився.

У листі військово-медичного клінічного центру Південного регіону (військовий шпиталь) від 19. 11. 2014 р. вих. № 6174 вказано, що ОСОБА_2 у період з 2009 р. по дійсний час на стаціонарному та амбулаторному лікуванні не перебував.

Наказом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» № 340-к від 26. 12. 2014 р. ОСОБА_2, завідувач Березівської сортодослідної станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», звільнений 26. 12. 2014 р. за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з посиланням, зокрема на акти про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 та на акт про відвідування його за місцем проживання від 30. 10. 2014 р., книги обліку явки та уходу з роботу працівників сортодослідної станції, лист КУ «Одеський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» від 11. 12. 2014 р., і за цим наказом вказано провести остаточний розрахунок з ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства України пропорційно відпрацьованого часу.

Листом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» від 26. 12. 2014 р. ОСОБА_2 був повідомлений, що у зв'язку зі звільненням з посади завідувача Березівської сортодослідної станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» йому направлено копію наказу про звільнення та довідку з місця роботи у зв'язку з неподанням ОСОБА_2 трудової книжки до відділу роботи з персоналом ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» і роз'яснено, що для внесення запису про роботу йому необхідно надати трудову книжку до відділу роботи з персоналом за адресою: м. Київ, вул. Ямська, 32.

Тобто, трудова книжка за місцем роботи позивача не знаходилася, у зв'язку з чим і не могла бути видана позивачу у день звільнення з роботи, і вказана довідка була видана для ОСОБА_2 за відсутності трудової книжки як підтвердження часу прийняття на роботу позивача та звільнення його з роботи на посаді завідувача Березівської сортодослідної станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

В додатку до цього листа з питання звільнення позивачу було надано копію вказаного наказу про звільнення ОСОБА_2 та довідку від 26. 12. 2014 р. № 966, в якій було вказано, що ОСОБА_2 дійсно з 27. 09. 2013 р. по 26. 12. 2014 р. працював на посаді завідувача Березівської сортодослідної станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу».

У справі відсутні докази праці ОСОБА_2 з 27. 09. 2012 р. по 26. 09. 2013 р. у Березівській сортодослідній станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» та нарахування йому за цей період заробітної плати, а згідно платіжних відомостей станції починаючи з вересня 2013 р. по жовтень 2014 р. ОСОБА_2 нараховувалася та виплачувалася щомісячно заробітна плата, як і іншим працівникам станції, що підтверджено наявністю підписів від імені ОСОБА_2 в цих відомостях.

Вказані фактичні обставини підтверджені наявними у справі доказами і не спростовані сторонами у справі.

Виходячи з матеріалів справи, вищевикладених обставин у їх сукупності і наведених правових положень, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам у справі і правильно та обґрунтовано прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність зазначеного позову ОСОБА_2 в повному обсязі з посиланням на положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

При цьому, на підставі встановлених фактичних обставин апеляційний суд вважає спростованими матеріалами справи твердження позивача про незаконність його звільнення у зв'язку з прогулом, що відповідно тягне за собою відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01. 10. 2014 р. по 26. 12. 2014 р., коли він був відсутній на роботі, а також вважає спростованими матеріалами справи доводи про необхідність стягнення заробітної плати за період з 27. 09. 2012 р. по 26. 09. 2013 р. за відсутності доказів його праці на Березівській сортодослідній станції Одеської філії ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» в цей період.

Одночасно апеляційній суд за встановлених фактичних обставин, які спростовують обставини, на підставі яких заявлено позов, враховує і не надання позивачем суду доказів, які б підтверджували його позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі щодо вимог про виплату заборгованості по заробітній платі та середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 10. 09. 2014 р. по 10. 08. 2015 р., та не надання у встановленому законом порядку клопотань щодо забезпечення, витребування доказів у випадку неможливості їх отримання самостійно, незважаючи на тривалий час розгляду справи судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, який роз'яснив сторонам їх права та обов'язки, з наданням сторонам у червні 2016 р. тривалого часу для вирішення питань стосовно доказів у справі і тому апеляційний суд розглянув справу після цього у судовому засіданні за участю сторін, на підставі матеріалів справи та наданих ними доказів.

Відмова ж у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі і заробітку за час вимушеного прогулу тягне за собою і відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2наведене не спростовують.

Зокрема, з матеріалів справи видно, що позивач мав можливість та надавав пояснення у справі, у якій брав участь наряду з ним і його представник. За наявності визнання позивачем факту його відсутності на роботі з 01. 10. 2014 р. по 26. 12. 2014 р. і відсутності в матеріалах справи доказів видачі позивачу будь-якою медичною установою листів непрацездатності позивача/знаходження його на стаціонарному лікуванні, а також за відсутності доказів надання керівництвом відповідача дозволу позивачу не виходити на роботу за період з 01. 10. 2014 р. по 26. 12. 2014 р. і не надання позивачем таких доказів як ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу», так і суду не має ніяке значення посилання в апеляційній скарзі на довідку Комунального закладу «Березівська центральна районна лікарня» № 382 від 07. 09. 2015 р., згідно якої ОСОБА_2 систематично спостерігається лікарем-ендокринологом, лікується в стаціонарних умовах військового шпиталю, з 08. 09. 2014 р. по 23. 11. 2014 р. проходив реабілітацію в амбулаторних умовах в КЗ «Березівська ЦРЛ». За відсутності доказів щодо роботи позивача в період з 27. 09. 2012 р. по 26. 09. 2013 р. відсутні підстави для стягнення заробітної плати на його користь за цей період, як і за період з 12. 09. 2014 р. по 30. 09. 2014 р., за який наказом відповідача за позивачем на час відсторонення від посади збережена заробітна плата і згідно наданих документів виплачена позивачу як складова заробітку за вересень 2014 р.

У зв'язку з відсутністю доказів у справі та не наданням позивачем у встановленому законом порядку клопотань щодо забезпечення/витребування доказів, як зазначалося вище, справа розглянута на підставі наявних у ній та наданих сторонами доказів, а тому за відсутності доказів неотримання нарахованої позивачу за час роботи заробітної плати та фальсифікації платіжних документів щодо її виплати, відсутні підстави для висновку про неотримання позивачем заробітної плати.

За наявності участі в судових засіданнях у справі в суді першої інстанції позивача та його представника, які реалізовували свої права участі у судових засіданнях на свій розсуд, є необґрунтованим посилання в скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ст. 176 ЦПК України.

Відсутні у справі і докази того, що суддя Дєтков О. Я. при розгляді даної справи не був неупереджений та не був об'єктивним, ігнорував всі заяви позивача, не давав можливості позивачу обґрунтовувати свої вимоги та надати пояснення, а відвід судді з боку позивача був розглянутий судом і у задоволенні цього відводу було відмовлено ухвалою від 10. 03. 2016 р., що відповідає вимогам закону.

Посилання сторін на наявність кримінальних проваджень в правоохоронних органах з питань, з яких розглядається справа, в тому числі щодо заяви позивача щодо підробки його підписів в документах щодо отримання заробітної плати, не впливає на розгляд справи, оскільки ці кримінальні провадження не знаходяться на судовому розгляді.

Крім того, апеляційний суд враховує, що за положеннями ст. 361 ч. 1, ч. 2 п. 2 ЦПК України рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуто у зв'язку з нововиявленими обставинами і однією з підстав для такого перегляду є встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно і обгрунтовано не знайшов підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі і заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно ж до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Березівського районного суду Одеської області від 15. 03. 2016 р.залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич