РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі - Капріян І.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Просить суд застосувати наслідки невчімності правочину та визнати право власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_4, у зв'язку з чим він звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи. 15.10.2014р. приватний нотаріус повідомила листом за №194/01-16 про те, що крім нього, з заявою про прийняття спадщини до неї звернулась ОСОБА_3, яка є спадкоємцем за заповітом. Надалі, ухвалою Рівненського міського суду від 31 січня 2015р. було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту ухилення спадкоємця за законом першої черги від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця та усунення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обов'язкову частку у спадщині, від права спадкування. Однак, після неодноразового слухання справи, ОСОБА_3 подала до суду клопотання про залишення позову без розгляду, яке судом було задоволено і постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса №175/01-16 від 09.06.2015р., станом на дату видачі довідки, свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавались. За таких обставин та враховуючи, що ОСОБА_3 претендує на майно, яке належить йому за законом, він вимушений звернутись з позовом до суду за захистом своїх прав з наступних відстав. 16 травня 2012 року складено заповіт, згідно з яким його мати-ОСОБА_4 ніби-то заповіла квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_3. У тексті заповіту зроблено відмітку про те, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не може сама прочитати текст заповіту, заповіт посвідчено в присутності свідків, які зачитали цей заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому. За станом здоров'я його мати мала вади зору і слуху, а відтак не могла сама не лише прочитати текст, але і не могла його чути, тому не зрозуміло, кому свідки зачитували заповіт і яким чином мати могла їм доручити складання цього заповіту, адже їй був не відомий його текст.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив позов задоволити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала. Просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно заповіту від 16 травня 2012 року посвідченого та складеного приватним нотаріусом Рівненського нотаріального округу ОСОБА_5, заповіт написаний нею зі слів ОСОБА_4. У зв"язку із похилим віком та хворобою ОСОБА_4 за його (її) дорученням, у його (її) та моїй , нотаріуса, присутності текст заповіту підписано ОСОБА_7 удома за адресою: АДРЕСА_1 о 12 год. 30 хв. У зв"язку з тим, що ОСОБА_4 внаслідок похилого віку та хвороби не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за його (її) дорученням, в його (її) та моїй, нотаріуса, присутності, через неможливість пересування ОСОБА_4 текст заповіту до його підписання уголос зачитаний запрошеними ним (нею) свідками ОСОБА_8, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_9, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 Особу ОСОБА_7, яка (який) підписав(ла) заповіт у моїй присутності, встановлено, справжність його (її) підпису та дієздатність перевірено. Особи заповідача та свідків встановлені, дієздатність їх перевірено.

08 травня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Рівненського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини.

Із листів приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 адресованих ОСОБА_3 №194/01-16 від 15 жовтня 2014 року та ОСОБА_1 №175/01-16 від 09 червня 2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, заведена спадкова справа у Спадковому реєстрі №55742957, проте свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавались.

Згідно зі ст. 1247 ЦК України, загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статтях 1251- 1252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Згідно з ч. 1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв"язку із хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням тект правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. У відповідності ст.1253 ЦК України, якщо заповідач, через фізичні вади не може прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України, названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі Законом України "Про нотаріат" та затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Порядок).

Відповідно ч.3 гл.І Порядку, якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями ; запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори.

За ч. 1 гл. 4 Порядку дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 433 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз"яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз"яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.3,4 гл. 9 Порядку перед підписанням документа нотаріус зобов"язаний забезпечити ознайомлення зі змістом документа сторін (учасників); при вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України "Про нотаріат". У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача.

За п. 1.4.-1.10 гл.3 Порядку заповіт особисто підписує заповідач, при посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом; якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача; нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

Суд врахуває, що заповіт від 16 травня 2012 року відповідає вищенаведеним вимогам чинного законодавства, так як під час його складання, підписання та посвідчення були наявності причин, унаслідок яких неможливо власноручно підписати заповіт про що зазначено у посвічувальному написі, а саме похилий вік та хвороба, посвідчення заповіту відбувалося при свідках, присутність яких при посвідченні заповіту була обов'язковою та іншою запрошеною особою заповідачем і на її прохання. Також текст заповіту містить відомості про те, що через фізичні вади ОСОБА_4 не може прочитати заповіт самостійно, а тому текст заповіту містить відомості про особи свідків, при яких посвідчено заповіт, який зачитується вголос та свідки ставлять свої підписи на ньому.

Також в заповіті зазначено про те, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, на дому в АДРЕСА_1 через похилий вік та хворобу заповідача, в присутності свідків, нижче посвідчувального напису та посвідчення такого напису печаткою державного нотаріуса, відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 мала вади слуху, а відтак не могла сама його чути, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому судом до уваги не беруться.

Крім того, судом встановлено, що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не видавались, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, при посвідченні спірного заповіту нотаріусом не було порушено вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд дійшов до висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що заповіт ОСОБА_4 від 16 травня 2012 року не відповідає вимогам закону та в силу цього є нікчемним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину та визнання права власності на спадкове майно - відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 січня 2016 року.

Суддя - підпис

згідно з оригіналом:

Суддя Рівненського міського суду В.В.Галінська