У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору та повернення банківського вкладу, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Наконечної Альони Вікторівни - на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про розірвання договору та повернення банківського вкладу.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що 04 жовтня 2013 року вона уклала з банком договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» на суму 30 000 грн. Умовами договору передбачено, що вклад залучається строком на 1 рік по 04 жовтня 2014 року під 17 % річних.

01 жовтня 2014 року ОСОБА_6 надіслала відповідачу заяву з вимогою повернення вкладу та процентів за договором після його закінчення та додатково в заяві вимагала надати їй виписку з депозитного рахунку і копію договору банківського вкладу.

13 жовтня 2014 року позивач отримала відповідь, в якій відповідач відмовив у задоволенні вимог, мотивуючи їх складнощами з обслуговування рахунків, відкритих у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» на тимчасово окупованій території Криму.

ОСОБА_6 вказувала, що відповідач зобов'язаний повернути їй суму вкладу в розмірі 30 000 грн та проценти за депозитом, починаючи з 05 жовтня 2013 року по день подачі позову до суду. З 05 жовтня 2013 року по 05 жовтня 20114 року - 17 % від суми вкладу, що дорівнює 5 100 грн. З 06 жовтня 2014 року по 28 листопада 2014 року (54 дні) - 0,047 % на день, тобто 2, 538 % від суми вкладу, що дорівнює 761 грн 40 коп. Загалом проценти за депозитом, які підлягають стягненню з відповідача складають 5 861 грн 40 коп.

Також незаконною відмовою відповідача виплатити позивачу кошти їй було завдано моральної шкоди, яка полягала в душевних хвилюваннях, погіршення стосунків з оточуючими і, як наслідок, погіршення здоров'я, яку вона оцінює в 5 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_6, з урахуванням уточнень, просила суд розірвати договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» від 04 жовтня 2013 року № SAMDN6823, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з банку суму вкладу в розмірі 30 000 грн, проценти за вкладом у розмірі 8 216 грн 10 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2013 року № SAMDN6823 грошові коти в розмірі 30 000 грн - суму вкладу, 5 861 грн 40 коп. - проценти за вкладом, що разом складає 35 861 грн 40 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року стягнуто на користь ОСОБА_6 із ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського вкладу від 04 жовтня 2013 року № SAMDN6823 суму процентів за період з 29 листопада 2014 року по 13 травня 2015 року у розмірі 2 354 грн 70 коп.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року залишені без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Наконечна А.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 04 жовтня 2013 року укладений договір депозитного банківського вкладу № SAMDN6823 «Депозит Плюс на 12 міс.» на суму 30 000 грн, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника грошову суму (вклад) у розмірі 30 000 грн, ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язалося виплатити проценти на банківський вклад у розмірі 17 % річних.

Рахунки за договорами були відкриті у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк».

У зв'язку з тимчасовою окупацією території АР Крим з боку Російської Федерації, у березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було обмежено доступ до банківських рахунків, відкритих на території АР Крим, у тому числі до рахунків, які належать позивачу.

Позивач належним чином виконав взяті на себе за договором від 04 жовтня 2013 року № SAMDN6823 зобов'язання, вніс на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 30 000 грн. Згідно із указаного в заяві номера рахунку № 3066, кошти згідно з квитанції були внесені саме на зазначений в заяві рахунок.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогами про повернення їй грошей або переведення вкладу до будь-якого відділення банку в м. Запоріжжі та отримувала відмови з посиланням на окупацію Криму.

Листом Національного банку України від 14 листопада 2014 року № 47-606/67319 її повідомлено про те, що у зв'язку з окупацією території АРК та м. Севастополя Національний банк України рекомендував банкам України розмістити на власних офіційних веб-сайтах детальну інформацію про порядок надання послуг/виконання зобов'язань перед вкладниками, тощо, а тому для одержання коштів вона може звернутися до банківських установ України за місцем нового проживання/реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

При вирішенні питання щодо дотримання письмової форми договору слід врахувати також п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення).

Відповідно до п. 1.4. Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Отже, виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У справі, яка переглядається як суд першої інстанції, так і апеляційної інстанції, встановивши, що позивачем внесено грошові кошти за договором банківського вкладу і відповідачем видано, відповідно квитанцію, дійшли правильного висновку про наявність між сторонами договірних відносин, які регулюються главою 72 ЦК України.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, встановивши, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу, банком не були виконані зобов'язання за договором, правильно погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача суми вкладу та процентів за вкладом.

Доводи касаційної скарги про те, що квитанція про внесення грошових коштів не є документом, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та підтверджує внесення грошових коштів, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що заперечуючи проти позову відповідач на вказані обставини не посилався, доказів на їх підтвердження не надав, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказів, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Наконечної Альони Вікторівни -відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2015 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук