Провадження № 2/243/355/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Хміль О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комунальних послугах, -

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» (далі - ТОВ «Цидило и К» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що на підставі договору про використання майна комунальної власності територіальної громади житлового фонду, ТОВ «Цидило и К» є балансоутримувачем житлового фонду Словянської міської ради, у тому числі будинку №3 розташованого по пров. Виноградному м. Словянська, та надає житлово-комунальні послуги. Відповідач ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1, та є абонентом ТОВ «Цидило и К» в м. Словянську. Відповідач належним чином не виконує свої обовязки з оплати житлово-комунальних послуг, у звязку із чим, станом на 01 червня 2015 року, має заборгованість перед ТОВ «Цидило и К» у розмірі 3360 грн. 11 коп. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області, судовий наказ від 21 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості скасовано. У звязку із викладеним, позивач просив суд винести рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 3360 грн. 11 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності №4 від 12 січня 2015 року (а.с. 12) будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Будучи допитаним у судовому засіданні від 18 січня 2016 року. Позовну заяву підтримав з підстав, наведених у ній, при цьому зазначив, що вказана заборгованість виникла станом на березень 2011 року,після чого відповідачка сплачувала кошти згідно тарифів. Вважає, що, оскільки відповідачка постійно сплачувала кошти, спочатку у розмірі 50% від нарахованого розміру квартирної плати, а потім у повному обсязі, тому борг нею визнаний, а тому ними строк позовної давності не пропущений.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності №2184 від 04 серпня 2015 року (а.с. 21), будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявились, надали суду заяву з проханням справу розглянути у їх відсутності, у задоволенні позову відмовити, з підстав, наведених у запереченнях. Будучи допитаними у судовому засіданні від 18 січня 2016 року, надали пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях (а.с. 23-26), та зазначили, що дійсно, відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_1, та є абонентом ТОВ «Цидило и К» в м. Словянську. Вимоги ТОВ «Цидило и К» є незаконними, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки в період з 19 жовтня 1981 року по 17 березня 2015 року за адресою: АДРЕСА_2, був зареєстрований їх батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з червня 1982 року по 31 грудня 2010 року перебував на посаді судді Словянського міськрайонного суду Донецької області. Згідно постанови Верховної Ради України №2864-УІ від 23.12.2010 року, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та наказу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 31.12.10 № 140-к, був звільнений з посади судді у відставку відповідно до ст.43 Закону України «Про статус суддів». 10 лютого 1993 року, згідно з Постановою Верховної Ради України від 15.12.1992 року № 2863-ХІІ, введено в дію Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ. (далі - ЗУ № 2862). Згідно підпункту 1 пункту 2 Розділу XII (Прикінцеві положення) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 № 245З-VI, Закон України «Про статус суддів» визнано таким, що втратив чинність, крім статті 43, частин пятої - тринадцятої статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2011 року. Частиною 9 статтею 44 ЗУ № 2862 визначено, що суддям надається 50-відсоткова знижка плати за займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну та теплову енергію, установку і користування індивідуальним домашнім телефоном). Такі ж пільги зберігаються за ними і після виходу у відставку. Кожного року до всіх підприємств та організацій, у тому числі і Позивачу, які надають комунальні послуги, надавалась довідка з місця роботи про займану батьком посаду. Отже, на виконання вимог ч. 9 ст. 44 ЗУ № 2862 (який діяв на той час) сумлінно здійснювалася оплата за житлово-комунальні послуги у розмірі 50 %. З 2011 року, оплата за житлово-комунальні послуги здійснюється у розмірі 100% вартості. Однак, Позивач, надсилаючи квитанції з оплати за житлово - комунальні послуги, з не зрозумілих причин, зазначає на квитанції борг у сумі 3360 грн. 11 коп., тим самим порушуючи права відповідачки ОСОБА_2 як споживача. Крім того вказали, що позивачем пропущений строк позовної давності, адже період за який він просить стягнути суму боргу становить з 2003 року по лютий 2011 року включно. Відповідачка та його представник зазначили, що в цей період часу відповідачка сплачувала лише періодичні платежі і будь-яким чином не визнавала свою заборгованість перед позивачем, а тому у разі якщо суд прийде до висновку, що позивачем правомірно нарахована 100% плата за надання комунальних послуг, просить застосувати до вимог позивача правила позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира № 100 по пров. Виноградному в м. Словянську належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування від 18 серпня 2006 року зареєстрованого за №2266 (а.с. 27, 27 з.б.).

Відповідно відомостей заборгованості з квартирної плати, утримання будинків та прибудинкової території за період з січня 2010 року по грудень 2015 року включно за особовим рахунком № 3870 на імя, ОСОБА_2 загальна сума заборгованості становить 3 360 грн. 11 коп. Як видно з вказаного розрахунку заборгованості, а наведена обставина визнається представником позивача, заборгованість по комунальних платежах виникла станом на 01 березня 2011 року (а. с. 9).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2015 року судовий наказ від 21 липня 2015 року, виданий Словянським міськрайонним судом донецької області за заявою ТОВ «Цидило и К» про стягнення заборгован6ості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 скасовано (а. с. 37).

З 1982 по 2010 рік відповідач ОСОБА_5 працював суддею Словянського міськрайонного суду Донецької області. Наведена обставина стверджується довідкою Словянського міськрайонного суду № 42483 від 31 грудня 2010 року, а також наказом № 140-к від 31 грудня 2010 року (а.с. 28, 29).

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 на час виникнення заборгованості була членом сімї та проживала разом із своїм батьком ОСОБА_5 у квартирі № 100, по провулку Виноградному, 3, у м. Словянську Донецької області. Наведена обставина підтверджується даними паспорту позивачки та ОСОБА_5І.(а.с.30-31)

У судовому засіданні встановлено, що, відповідачка ОСОБА_2 у звязку із наданням її батьку, членом сімї якого вона була, пільг, передбачених ст. 44 «Про судоустрій», в період по лютий 2011 року включно сплачувала 50% плати за послуги. Дана обставина визнана сторонами та підтверджується даними оборотної відомостями (а.с.9).

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Судом встановлено, що надання житлово-комунальних послуг за спірною адресою здійснює ТОВ «Цидило и К».

На підставі п. 1 ч. 1, п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Виходячи з надання послуг з боку позивача та отримання ним оплати від відповідачки, а також отримання послуг відповідачкою ОСОБА_2 та їх оплатою, між сторонами існують фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку.

Згідно з п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов 'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житво-комунальні послуги нараховується щомісячно згідно із умовами договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно п. п. 5, 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, батько відповідачки ОСОБА_5 на час виникнення заборгованості мав пільги, передбаченими п.9 ст. 44 ЗУ України «про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, згідно із якою суддям надається 50-відсоткова знижка плати за займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка і користування індивідуальним домашнім телефоном). Такі ж пільги зберігаються за ними і після виходу у відставку.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 на час виникнення заборгованості була членом сімї та проживала разом із своїм батьком ОСОБА_5 у квартирі № 100, по провулку Виноградному, 3, у м. Словянську Донецької області.

У судовому засіданні встановлено, що, відповідачка ОСОБА_2 у звязку із наданням її батьку, членом сімї якого вона була, пільг, передбачених ст. 44 «Про судоустрій», в період по лютий 2011 року включно сплачувала 50% плати за послуги. Відповідно Порядку про надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 426, пільга з оплати комунальних послуг компенсується пільговику після її оплати установою, з якою він перебуває у трудових відносинах, у межах її бюджетних асигнувань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 8 Конституції України).

Суди вирішують справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини девятої статті 44 Закону України Про статус суддів від 15 грудня 1992 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) суддям надавалася 50-відсоткова знижка плати за займане ними та членами їх сімей житло, комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична та теплова енергія, установка і користування індивідуальним домашнім телефоном). Ці гарантії зберігаються за ними і після виходу у відставку.

Порядок надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року № 426, за яким ця пільга компенсується пільговику після її оплати установою, з якою він перебуває у трудових відносинах, у межах її бюджетних асигнувань, суперечить змісту статті 130 Конституції України, статті 123 Закону України від 7 лютого 2002 року № 3018-ІІІ Про судоустрій України , частини девятої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів , а тому не може бути застосований до цих правовідносин. Наведена правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України у справі за № 6-142 цс 12 від 30 січня 2013 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, за період часу до 01 січня 2011 року немає, оскільки в ст. 44 «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року прямо зазначено надання судді та членам його сім'ї 50% знижки при оплаті комунальних послуг, відповідачка ОСОБА_2 користувалась житлово-комунальними послугами по квартирі АДРЕСА_3, як член сімї судді мала право на пільгу щодо 50% знижки з їх оплати, постійно та добросовісно сплачувала 50% вартості послуг.

Суд також зазначає , що за період часу січень-лютий 2011 року відповідачкою були сплачені 50% від суми комунального платежу, в той час, як норма закону, за якою надавалася вказана пільга позивачці, як члену сімї судді, вже не діяла.

Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності відповідно ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

18 січня 2016 року відповідачка ОСОБА_2 та її представник С.М.. звернулися до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.26).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Заперечуючи проти позову, відповідачка та її представник заявили про застосування позовної давності, при цьому, вказували, що щомісячні платежі за житлово-комунальні послуги, які відповідачка сплачувала є періодичними, і фактично відповідають нарахованим позивачем сумам за надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території.

З розрахунків, наданих позивачем вбачається, що за січень лютий 2011 року заборгованість по оплаті за надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території становить 114 грн. 99 коп.. Визначаючи межи строку позовної давності, суд зважає на ту обставину, що позивач звертався із заявою про видачу судового наказу 17 липня 2015 року, який був винесений 21 липня 2015 року, та скасований 13 серпня 2015 року. Із аналізу розрахунків також вбачається, що відповідачкою здійснювались платежі за надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території згідно із нарахованих позивачем щомісячних платежів за надання таких послуг.

Отже платежі, які здійснювала відповідачка є поточними.

Суду не представлено позивачем доказів того, що між сторонами укладався договір про реструктуризацію боргу за квартплату та комунальні послуги, а також суду не надано доказів того, що між сторонами у справі існувала домовленість про першочергове використання поточних платежів для погашення заборгованості за попередні місяці.

Із вказаних підстав, суд не приймає доводи представника позивача в тій їх частині, що строк позовної давності не підлягає застосуванню, у звязку з тим, що відповідачкою сплачувалися кошти за надання комунальних послуг протягом всього періоду часу.

Суд зазначає, що на пропозицію суду в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння його права на можливість проведення відповідних процесуальних дій щодо отримання доказів по справі, представник позивача наполягала на вирішенні справи за наявних у ній доказів.

З огляду на вищенаведене, а також оскільки позивачем не висловлено клопотання про поновлення строку позовної давності, та не наведено обґрунтованих підстав поновлення такого строку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Цидило і К» в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з січень-лютий 2011 року в сумі 114 грн. 99 коп.(а.с.9) не підлягають задоволенню в звязку із пропущенням позивачем строку позовної давності.

Наведена правова позиція також викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України № 6-6939св10 від 20 червня 2012 року.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 257, 264, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 64,67,68 ЖК України, ст.ст. 20, 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ЗУ «Про судовий збір», Про статус суддів в ред. 15 грудня 1992 року , суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області (Розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 33/0/38/-15 від 21 травня 2015 року «Про відновлення роботи Апеляційного суду Донецької області») через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 01 лютого 2016 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич