Справа № 569/1871/16-ц
13 травня 2016 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар Слободенюк В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_3, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі відповідачі) про стягнення заборгованості за кредитним договором №254876-CRED від 09 жовтня 2008 року у розмірі 10 346 доларів США 42 цента, що за курсом 25,87 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.02.2016 року складає 267 661,89 грн.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача кредит у розмірі 4 000 доларів США на термін до 07 грудня 2009 року зі сплатою процентів та комісії за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Станом на 03 лютого 2016 року відповідачка свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого має заборгованість у розмірі 13 589 доларів США 90 центів, з яких 3 193 долари США 94 центи заборгованість за кредитом, 10 395 доларів США 96 центів заборгованість за процентами за користування кредитом. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3 745 доларів США 37 центів, яка була задоволена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07.07.2010 року, різниця становить 9 844 долари США 53 центи, а також штрафи: 9 доларів США 66 центів фіксована частина штрафу та 492 долари США 23 центи процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання.
У судове засідання представник позивача не з'явився при цьому подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі в судові засідання не з'явилися жодного разу, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно повідомлень адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Рівненській області (а.с.34-35) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_1. Надіслані на адреси відповідачів, зазначені в повідомленнях судові повістки та копії документів, поверталися до суду з позначкою на конвертах «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до абзацу 3 ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено, 09 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, що підтверджується його статутом (а.с.28) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №254876-CRED відповідно до умов якого відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 4 000 доларів США. Договором визначено обовязок відповідача сплачувати за користування кредитом відсотки, на суму залишку заборгованості за кредитом, штрафи, пеню та сплатити винагороди (а.с.17-18).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, позивач належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем та надав останній передбачені договором кредитні кошти.
Згідно договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати ОСОБА_1 повинна надавати банку грошові кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
Додатком №1 до кредитного договору №254876-CRED від 09 жовтня 2008 року визначено графік погашення кредиту і відсотків, відповідно до якого відповідач зобовязана здійснювати платежі на виконання умов договору у період з 05 листопада 2008 року по 07 грудня 2012 року щомісячно (а.с.19).
Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Також, 09 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 254876_cred/ДП, відповідно до якого ОСОБА_2 виступила поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором №254876-CRED від 09 жовтня 2008 року (а.с.22).
Пунктом 2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
Частинами першою та другою статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 09 жовтня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_1 свої зобовязання за договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 03 лютого 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 13 589 доларів США 90 центів, зокрема тіло кредиту 3 193 долари США 94 центи, заборгованість за процентами 10 395 доларів США 96 центів (а.с.11). Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2010 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 3 745 доларів США 37 центів (а.с.10). Таким чином від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 3 745 доларів США 37 центів, яка була задоволена рішенням суду, різниця становить 9 844 долари США 53 центи, а також штрафи: 9 доларів США 66 центів фіксована частина штрафу та 492 долари США 23 центи процентна складова штрафу за порушення грошового зобовязання. Даний розрахунок розміру заборгованості суд визнає обґрунтований і таким, що відповідає умовам договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1
Оскільки в судовому засіданні зясовано, що відповідачем не виконуються взяті на себе зобовязання у позивача наявне право вимагати від відповідачів повернення кредиту, процентів за користування ним, а також сплату штрафів.
При цьому вирішуючи питання щодо права позивача вимагати повернення кредиту, процентів за користування ним та сплату штрафів в іноземній валюті, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статями 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України №6-145цс15 від 24 вересня 2014 року та №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.
Як вбачається з матеріалів справи позивач мав банківську ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями.
За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача за кредитним договором №254876-CRED від 09 жовтня 2008 року заборгованості за кредитом у розмірі 10 346 доларів США 42 центи. Відповідно позов підлягає задоволенню повністю.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути 4 703 грн. 93 коп. на користь позивача в якості відшкодування понесених ним у справі судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 533, 554, 610, 611, 634, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 2 351 (дві тисячі триста пятдесят одна) гривня 97 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 2 351 (дві тисячі триста пятдесят одна) гривня 96 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.
Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя О.О. Першко