У х в а л а

28 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава 2007» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава 2007» до Головного управління Держземагентства у Полтавській області, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а :

Лохвицький районний суд Полтавської області рішенням від 19 червня 2015 року в задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд Полтавської області рішенням від 7 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава 2007» (далі -ТОВ «Полтава 2007») задовольнив, постановив визнати недійсними договори оренди земельних ділянок.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 лютого 2016 року рішення суду касаційної інстанції скасувала, рішення суду першої інстанції залишила в силі.

13 квітня 2016 року ТОВ «Полтава 2007» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство», та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Вищого господарського суду України від 26 листопада 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 11листопада 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду ухвали суду касаційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року та 3 лютого 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанцій, виходив з того, що ТОВ «Полтава 2007» не здійснило державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, укладених між ним та Лохвицькою районною державною адміністрацією Полтавської області, а тому право користування спірними земельними ділянками в нього не виникло. Суди також установили, що ОСОБА_4 здійснив державну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок укладених між ним та Головним управлінням державного земельного агентства у Полтавській області та набув право користування ними.

Разом з тим в рішеннях судів касаційної інстанції, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- у постанові від 26 листопада 2014 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалені у справі судові рішення, та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказує на те, що суди припустились порушень норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі від 4 лютого 2015 року суд касаційної інстанції, скасувавши рішення суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, зазначив, що договір оренди земельної ділянки набуває чинності з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов та його підписання сторонами, а право володіння та користування цією земельною ділянкою в орендаря виникає з моменту реєстрації цього права;

- в ухвалі від 11 листопада 2015 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін ухвалені у справі судові рішення, виходив з того, що підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Зміст наданих ТОВ «Полтава 2007» для порівняння постанов Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цій постанові висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава 2007» до Головного управління Держземагенства у Полтавській області, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава 2007» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко