Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульхім" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульхім" до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульхім" до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано, що на момент відчуження спірного ангару №2 в процедурі банкрутства він належав на праві власності не банкруту ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів», а ТзОВ - фірмі «Пульхім», а тому арбітражний керуючий Тихончук Л.Х. не мала права здійснювати його продаж з прилюдних торгів. Зазначає, що до 2009 року спірний ангар перебував у власності ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів», а з 22 грудня 2009 року переданий ТзОВ «Русь» за договором купівлі-продажу. На підтвердження дійсності такого договору посилається на рішення Господарського суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду Рівненської області від 12 грудня 2015 року по справі №918/984/15.

Вказує, що право власності на єдиний майновий комплекс в тому числі ангар №2 було зареєстровано за ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 1247637 від 29 березня 2013 року та підтверджувалось витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно індексний номер 1788028. Однак вказане рішення щодо реєстрації було скасоване постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року по справі № 808/1026/14, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року.

Суд не врахував, що договори купівлі-продажу між ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих товарів» та ТзОВ «Русь» від 22 грудня 2009 року, між ТзОВ «Русь» та ТзОВ «Поліхім» від 24 грудня 2009 року та між ТзОВ «Поліхім»та ТзОВ - фірмою «Пульхім» від 30 вересня 2013 року є чинними, ніким не оспорювані.

Зазначає, що право власності на спірне майно в реєстрі прав власності на нерухоме майно не підлягає реєстрації , оскільки ангар №2 є рухомим майном.

Суд вказаних вище обставин не врахував та не спростував доказів, які підтверджують право власності позивача на спірне майно.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно набув право власності на нерухоме майно, а тому позивач не може ставити вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки це право належить лише власнику майна.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 22 грудня 2009 року між ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих товарів" та ТзОВ "Русь" було укладено договір купівлі-продажу майна в тому числі спірного ангару №2.

24 грудня 2009 року ТзОВ "Русь" продало спірне майно ТОВ "Поліхім".

30 вересня 2013 року ТзОВ «Поліхім» та Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма «Пульхім» уклали договір купівлі-продажу №30-09/1, відповідно до якого позивач придбав ангар №2, який знаходиться на території ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» по вул. Щепкіна, 13 в м. Здолбунів.

Як вбачається зі змісту вказаного договору, в основу предмета договору сторонами було покладено товар, а саме рухоме майно та визначено, що ангар № 1 та ангар №2 це одноповерхові споруди, виготовлені з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд. Таке майно є тимчасовою спорудою торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту.

Постановою Господарського суду Рівненської області від 27 листопада 2012 року по справі №5019/1475/11 ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором Тихончук Л.Х. спірне майно було включено до складу ліквідаційного майна боржника, виготовлено технічну документацію на ангар №2 як на нерухоме майно та виставлено на продаж з прилюдних торгів.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих товарів" зареєстрував право власності на єдиний майновий комплекс в тому числі ангар №2 29 березня 2013 року, однак рішення про реєстрацію було скасоване Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року, залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року.

30 грудня 2014 року ОСОБА_1 придбала спірний ангар № 2 на прилюдних торгах за 99 000 грн., що підтверджується актом про передачу права власності та протоколом про проведення аукціону №1/33ПТ, складеним УТБ «Україна-Захід» від 30 грудня 2014 року.

31 грудня 2014 року відповідач отримала свідоцтво про придбання будівлі матеріального складу ангару № 2 загальною площею 446,10 кв. м. по вул. Щепкіна, 13 в м. Здолбунів з прилюдних торгів за № 970 , яке було зареєстровано за відповідачем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно .

Рішенням господарського суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 23 грудня 2015 року в задоволенні позову ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих товарів" в особі ліквідатора Тихончук Л. X. до ТОВ "Русь", третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ-фірма "Пульхім" про визнання вказаного договору недійсним відмовлено.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що первісний договір купівлі-продажу укладений між ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих товарів" та ТОВ "Русь" про відчуження майна в тому числі спірного ангару є чинним, а відтак ангар №2 з 2009 року не належав ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих товарів" як банкруту та не міг входити до складу ліквідаційного майна.

Отже, у продавця (ліквідатора) станом на 30 грудня 2014 року не було прав на відчуження рухомого майна ангару №2.

Крім того, відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 12 травня 2015 року та постанови Вищого господарського суду від 12 листопада 2015 року по справі № 918/22/14 встановлено, що ангар № 1 та ангар №2 не є об'єктами нерухомості, поза як їх переміщення в просторі не призводить до знецінення та зміни призначення, оскільки такі ангари не можуть мати назву «матеріальний склад», який входить до цілісного майнового комплексу, що був переданий ВАТ "Здолбунівський завод продовольчих товарів" за договором купівлі-продажу та наказу Регіонального відділення ФДМЦ №252 від 05 липня 2001 року.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Згідно зі ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Добросовісне придбання, згідно із ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Крім того, пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

У відповідності до ст. ст. 208, 639, 655-657 ЦК України договір купівлі -продажу рухомого майна між юридичними особами вчиняється в письмовій формі, а реєстрація права власності об'єктів рухомого майна чинним законодавством не передбачена.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вказані обставини дають суду підстави для висновку, про те, що позивач довів факт належності спірного ангару до рухомого майна та факт набуття ним права власності на таке майно в 2013 році , а відповідач придбававши нерухоме майно з прилюдних торгів діяв як добросовісний набувач, а тому в силу ст. 388 ЦК України ТзОВ «Пульхім» має право витребувати це майно від ОСОБА_1

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, воно підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, ст. ст. 330, 388 ЦК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульхім" задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульхім" до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати від ОСОБА_1 ангар №2, який знаходиться на території ВАТ «Здолбунівський завод продовольчих товарів» по вул. Щепкіна, 13 в м. Здолбунів та передати його товариству з обмеженою відповідальністю "Пульхім".

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: