У Х В А Л А

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів та усунення перешкод у користуванні своїм майном,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 3 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві тимчасової споруди - торгівельного павільйону, розташованого по АДРЕСА_1, об'єкт - АС02-2012.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкоди в користуванні Ѕ частини вказаних будівельних матеріалів, надавши йому дублікат ключів від торговельного павільйону.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення спору про визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів скасовано, залишено у цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судового рішення порушується питання про скасування ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року й ухвалення нового судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 57, 61, 65 СК України та статті 52 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на судові рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2011 року, 22 серпня 2012 року та 13 лютого 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу, суд касаційної інстанції виходив з того, що в період шлюбу, 9 листопада 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 уклали договір підряду з ТОВ ВКФ «Перспектива» на розробку проектної документації стосовно об'єкту тимчасової стаціонарної споруди МАФ по АДРЕСА_1.

Тому, також під час шлюбу, для будівництва вказаного торгівельного павільйону ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було придбано будівельні матеріали на загальну суму 67 941 грн 02 коп.

І лише 4 січня 2012 року ОСОБА_6 була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як фізична особа - підприємець та стала платником єдиного податку.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому рівність часток презюмується, а позивач просив визнати за ним право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів, які були придбані під час шлюбу сторін та використані для будівництва вказаного павільйону.

У рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2011 року, що надана заявником як приклад, установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення він був укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України як продавцем та саме фізичною особою підприємцем (позивачем за зустрічним позовом та одним з колишнього подружжя) як покупцем.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2012 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив із частки кожної із сторін, вкладених у будівництво торгівельного комплексу, та відповідно визначив вартість частки кожного з подружжя в будівельних матеріалах і виконаних роботах. Земельну ділянку, отриману позивачем за первісним позовом (одним з подружжя) як підприємцем, об'єктом спільної сумісної власності подружжя апеляційний суд не вважав. З такими висновками погодився і суд касаційної інстанції, застосувавши норми матеріального права однаково із даним випадком.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2013 року, що надана заявником як приклад, установлено, що задовольняючи частково позов про визнання недійсними договорів та визнання права власності, суд першої інстанції виходив з того, що сторони по справі на час придбання спірної нерухомості та на час укладення кредитного договору і договору іпотеки перебували у шлюбі, а тому майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. З такими висновками погодився і суд касаційної інстанції, застосувавши норми матеріального права однаково із даним випадком.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Крім того, у наведеній заяві ОСОБА_4 просить поновити строк подання заяви про перегляд судового рішення, у поновленні якого немає необхідності, оскільки вищезазначена заява подана в межах строку, установленого в частині першій статті 356 ЦПК України.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів та усунення перешкод у користуванні своїм майном за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
В.І. Гуменюк Н.П. Лященко