У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2016 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: м. Харків, вїзд Хвойний, 1, кадастровий номер :14:013:0079, між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстр. в реєстрі за №2164- недійсним, та визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1150 га, що розташована за адресою: м. Харків, вїзд Хвойний, 1, кадастровий номер :14:013:0080 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, та зареєстр. в реєстрі за №2168 недійсним.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме: позивачем не додано до позовної заяви докази сплати судового збору, копію позовної заяви з додатками для відповідачів та третьої особи та додатки до суду.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена у місячному розмірі 1378 грн.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551 грн. 20 коп.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Також з позовної заяви не вбачається змісту позовних вимог, які предявлені до ОСОБА_2, хоча вона визначена саме відповідачем у справі, а тому позивачу пропонується викласти їх у уточненому позові.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 - 120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачу усунути вказані недоліки поданої позовної заяви в строк, наданий судом.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними, - залишити без руху.

Надати позивачеві 5-денний строк з моменту отримання ухвали для виправлення недоліків.

Інакше заява буди вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Суддя