У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки їх виплати та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача заробітну плату у сумі 2 270 грн 90 коп., середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати при звільненні станом на 1 липня 2015 року - 86 477 грн 40 коп. та моральну шкоду у сумі 2 500 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 11 липня 2011 року по 11 жовтня 2013 року вона працювала на посаді провідного інженера з праці планово-економічного відділу у Державному міжрайонному підприємстві водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас». На підставі наказу від 11 жовтня 2013 року № 101-К її звільнили з підприємства на підставі ст. 36 КЗпП України. Вказувала, що в день звільнення, 11 жовтня 2013 року, їй була видана трудова книжка, однак відповідач не здійснив повного розрахунку, чим порушив її права та завдав їй моральної шкоди.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» на користь ОСОБА_4 суму по заробітній платі 2 270 грн 90 коп., середній заробіток за час затримки з виплати заробітної плати у розмірі 86 477 грн 40 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн, а всього 89 248 грн 30 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційне господарство «Дніпро-Західний Донбас», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-144цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

Д.Д.Луспеник

С.Ф. Хопта