Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3598/15-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Зарицької Г.В., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 21.08.2008 року в сумі 33998,67 грн.. Зазначало, що 21 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір із встановленням кредитного ліміту на платіжну картку. Позичальник умови кредитного договору тривалий час не виконувала і станом на 30.09.2015 року виникла вказана заборгованість.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.08.2008 року у розмірі 33508,62 грн., яка складається з наступного: 23490,64 грн. - заборгованість за кредитом, 8160,9 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 1607,08 грн. - штраф (процентна складова). У решті позовних вимог відмовлено за необгрунтованістю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 1200,44 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що картка нею була отримана для пенсії, однак встановлення кредитного ліміту вона не бажала, з Умовами та Правилами її не ознайомлювали, а тому у неї немає відповідальності за зняття коштів 16.12.2014 року сторонніми особами, яким вона передала реквізити своєї картки. Борг вона не погашала, оскілки списання коштів здійснювалося банком автоматично, що не свідчить про переривання строку позовної давності. Судом безпідставно стягнуто з неї судові витрати, оскільки вона є інвалідом 2 групи.

Відповідач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги і пояснили, що кредитні кошти по картці, яка видана згідно заяви від 21.08.2008 року, вона зняла один раз у 2008 році і цей борг сплачувала своєчасно та погасила повністю. Про автоматичне списання банком за рахунок кредитного ліміту коштів вона не знала і про інші картки не пам'ятає. Визнає, що надала шахраям, які представилися працівниками банку, даних своєї картки. У послідуючому від банку їй стало відомо про неодноразове зняття коштів і вона звернулася до правоохоронних органів, у зв'язку із чим відкрито кримінальне провадження. Строк дії картки не пам'ятає, оскільки банк її знищив.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Розглянувши справу, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини від 21.08.2008 року, які не виконуються належним чином боржником, а тому заборгованість, за виключенням пені, яка є подвійною мірою відповідальності, підлягає стягненню з боржника. При цьому, вважав часткове погашення боргу як підставу для переривання строку позовної давності, а зняття сторонніми особами коштів, яким позичальник передала реквізити картки, не підставу для звільнення від відповідальності.

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У свою чергу зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними.

Судом встановлено, що 21.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», яке перейменовано на ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено договір, за яким відповідач отримала платіжну картку № НОМЕР_1 з встановленням початкового кредитного ліміту на неї в сумі 2500 грн. та сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості. Кредитний ліміт постійно змінювався і станом на 19.08.2015 року його збільшено до 21280 грн.

Згідно Заяви ОСОБА_2 (а.с.9) остання погодилася, що ця Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_2 засвідчила своїм підписом.

Згідно розрахунку банку станом на 30.09.2015 року утворилася заборгованість в сумі 33998,67 грн., з яких : 23490,64 грн. заборгованість за кредитом, 8160,9 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 490,05 грн. пені та комісії за користування кредитом, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1607,08 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-8).

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк.

Порядок нарахування процентів та наслідки невиконання умов договору визначено у п.8.6 розділу І та п.5.5 розділу ІІ Умов.

Термін дії кредитного ліміту пов'язано із терміном дії платіжної картки.

Крім того, пунктом 5.4 Умов встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Тобто, термін остаточного виконання зобов'язання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 ст.1066 ЦК України).

Зміст договору свідчить про відкриття та обслуговування платіжної картки, на яку встановлено кредитний ліміт.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 21.08.2008 року та рухом коштів по картковому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 скористалася 26.08.2008 року кредитними коштами в сумі 3500 грн. або 3605 грн. з комісією (а.с.6, 79).

Відповідно до ст.1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін в такому випадку регулюються положеннями про кредит та позику.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами правовідносин згідно договору кредиту.

В той же час колегія суддів не може погодитися із висновком суду про наявність заборгованості за договором від 21.08.2008 року.

Так, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів щодо строку дії платіжної картки № НОМЕР_1.

Згідно п.3.1 Умов обслуговування, які банк долучив до позовної заяви, строк дії картки зазначається у Заяві та в Памятці клієнта.

За змістом Заяви ОСОБА_2 від 21.08.2008 року банк ознайомив її з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами. Крім того, у Заяві зазначено, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Доказів вручення відповідачу Памятки із зазначенням строку дії картки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав. Не вказано строок дії платіжної картки і у Заяві позичальника.

Згідно роздруківки детального руху коштів по особовому рахунку ОСОБА_2. (а.с.79-93), остання отримала в банку інші картки за №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4, по кожній з яких окремо ведеться облік руху коштів.

Розрахунок руху коштів по картрахунку № НОМЕР_1 охоплює період з 22.08.2008 року по 29.02.2016 року, по картрахунку № НОМЕР_2 - з 29.09.2010 року по 16.05.2012 року, по картрахунку № НОМЕР_3 - з 09.07.2012 року по 19.08.2015 року, по картрахунку № НОМЕР_5 - з 17.12.2014 року по 12.06.2015 року (а.с.79-93).

З аналізу роздруківки детального руху коштів по чотирьох карткових рахунках та розрахунку заборгованості за договором від 21.08.2008 року вбачається, що останній містить об'єднаний (загальний) розрахунок боргу по всім картковим рахункам.

Поняття картрахунку визначено у п.2 Умов та Правил - поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.

Отже, виходячи із Умов та Правил, поняття особового рахунку та картрахунку не є тотожними. На одному особовому рахунку може обліковуватися кілька платіжних карт, погашення кредиту по кожній з яких відбувається самостійно, якщо вони не є додатковими або такими, що видані на продовження дії попередньої картки.

Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 останній платіж відповідачем здійснено 16.03.2010 року (а.с.81) і станом на 01.04.2010 року заборгованість відсутня (а.с.6).

Після вказаної дати ОСОБА_2 будь-яких коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 не знімала, а відбувалося автоматичне їх списання за рахунок кредитного ліміту для погашення заборгованості, що виникла по інших карткових рахунках №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Відповідач посилається на те, що Умов та Правил надання банківських послуг вона не отримувала і банк з ними не ознайомлював. На долученій банком копії її підпис відсутній, а тому зазначені Умови та Правила надання банківських послуг не можна приймати як умову договору.

Зазначені твердження заслуговують на увагу.

Як вбачається із змісту Заяви позичальника від 21.08.2008 року у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 120 днів, передбачено сплату штрафу в сумі 250 грн.+5% від суми позову. В той же час, п.8.6 Умов передбачено сплату штрафу в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Отже, зміст Заяви та Умов щодо нарахування неустойки відрізняється один від одного, а тому не можна зробити однозначний висновок про те, що саме з долученими до позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та Правилами надання банківських послуг було ознайомлено позичальника при підписанні Заяви від 21.08.2008 року.

Згідно п.4.6 долучених позивачем Умов клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, належних сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з Картрахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), в межах Платіжного ліміту Картрахунку.

Зазначеною умовою не передбачено договірне списання за рахунок кредитного ліміту Картрахунку заборгованості, що виникла по цьому ж Картрахунку.

Згідно детального руху коштів по картрахунку № НОМЕР_1 та довідки про заборгованість за договором від 21.08.2008 року постійне збільшення тіла кредиту відбувалося за рахунок збільшення кредитного ліміту банком та переведенням боргу (тіла, процентів, неустойки) за іншими картрахунками в тіло кредиту по картрахунку № НОМЕР_1

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Істотними умовами кредитного договору згідно вимог ст.1054 ЦК України є предмет, ціна та строк його дії.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У справі, яка переглядається, Умови та Правила надання банківських послуг, пунктом 4.6 яких надано банку право автоматично за рахунок кредитного ліміту погашати заборгованість по іншим договорам, тобто надавати позичальнику новий кредит без його повідомлення, не містять підпису відповідача. При цьому, враховуючи розбіжності між Заявою позичальника та наданими Умовами і Правилами, останні не можна вважати належними та допустимими доказами, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили право банку на надання кредиту позичальнику без попередження останнього щодо зміни істотних умов кредитного договору.

Крім того, у заяві позичальника від 21 серпня 2008 року домовленості щодо безспірного списання коштів за рахунок кредитного ліміту, а саме надання нового кредиту, немає.

Враховуючи наведене та вимоги ч.1 ст.638 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність банком укладення між сторонами кредитного договору в частині договірного списання з картрахунку № НОМЕР_1 коштів за рахунок кредитного ліміту за відсутністю належних та допустимих доказів погодження позичальника із такими істотними умовами договору.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позиціє Верховного Суду України у справі № 6-16цс15.

Таким чином, оскільки заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла за іншими картковими рахунками (договорами) і позивачем не доведено видачу платіжних карток №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 на продовження строку дії картки № НОМЕР_1, а також недоведеність домовленості сторін про автоматичне збільшення банком тіла кредиту на погашення процентів і неустойки при використанні позичальником інших картрахунків (в т.ч. і у разі їх видачі на продовження строку дії попередньої картки), підстави для стягнення заборгованості за договором від 21.08.2008 року відсутні, що не позбавляє банк права звертися до суду із вимогою про стягнення заборгованості за іншими договорами.

Враховуючи неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Судді