Справа № 308/4190/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

04 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

20 квітня 2016 року керівник Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування, який обгрунтував тим, що вироком Ужгородського суду від 26.01.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Встановлено, що 21 липня 2015 року приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген LT 35», н/з НОМЕР_1, рухаючись по вул. Собранецькій у м. Ужгород у напрямку від об'їзної дороги до вул. Митна, біля перехрестя з вул. Срібляста, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 на смузі зустрічного руху, який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 знаходиться в прямому причинному зв'язку з діями ОСОБА_2. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у центральній міській клінічній лікарні м. Ужгорода, яка фінансується за кошти відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради.

На стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 державою в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради затрачено 27416,16 грн., які на підставі статті 1206 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) керівник Ужгородської місцевої прокуратури просив стягнути з ОСОБА_2 на користь відділу охорони здоров'я на відшкодування витрат на лікуванння.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року позов керівника Ужгородської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради, до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на лікування задоволено.

Ухвалено «Стягнути з ОСОБА_1, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, на користь держави, в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради, м. Ужгород, пл. Поштова, 3, на рахунок місцевого бюджету на р/р 0002 КДК 24060300, банк отримувача ГУДКСУ у Закарпатській області, МФО 812016, грошові кошти в сумі 27416,16 (двадцять сім тисяч чотириста шістнадцять грн. 16 коп.) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.».

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідач просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він не є належним відповідачем, оскільки відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів він застрахував цивільно-правову відповідальність у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАС», яка є належним відповідачем, за власні кошти купував у лікарні всі необхідні медикаменти та повністю оплачував лікування ОСОБА_3.

В запереченні керівник Ужгородської місцевої прокурати просить апеляційну скаргу відповідача відхилити як необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки обов'язок щодо відшкодування витрат закладу охорони здлоров'я на лікування потерпілого від злочину законом покладено безпосередньо на особу, що вчинила злочин, а наявність укладених ним цивільно-правових угод щодо страхування цивільної відповідальності перед третіми особами не позбавляє його права в подальшому звернутися із відповідною заявою про страхове відшкодування до страхової компанії чи цивільним позовом до суду.

ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

Представник керівника Ужгородської місцевої прокуратури Стойко П.М. просив відхилити апеляційну скаргу з підстав зазначених в запереченні і залишити без змін законне та обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що діями ОСОБА_2 були спричинені ОСОБА_3 тяжкі тілесні ушкодження.

Лікувальним закладом, у якому ОСОБА_3 проходив лікування, надано калькуляцію видатків на лікування потерпілого.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За правилами ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду від 26 січня 2016 року встановлено, що 21 липня 2015 року ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген LT 35», н/з НОМЕР_1, рухаючись по вул. Собранецькій у м. Ужгороді, у напрямку від об'їзної дороги у м. Ужгород до вул. Митна біля перехрестя з вул. Срібляста, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 на смузі зустрічного руху, який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 знаходиться в прямому причинному зв'язку з діями ОСОБА_2, якого вироком суду визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цих обставин відповідач не оспорював.

Також, встановлено, що у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у центральній міській клінічній лікарні м. Ужгорода.

Згідно калькуляції № 20 від 30 вересня 2015 року видатків на лікування, наданого центральною міською клінічною лікарнею м. Ужгорода, вартість лікування ОСОБА_3 за 62 ліжко-дні склала 27416 грн. 16 коп. (а.с. 5), розмір якої обчислено відповідно до вимог п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993 р. №545, згідно якого сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу.

Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є належним відповідачем, оскільки відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08.06.2016 року застрахував свою відповідальність перед третіми особами, у зв'язку з чим належним відповідачем по справі є ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», не заслуговують на увагу, оскільки витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов'язкового страхування страховою компанією.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1343цс15.

Відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди не звільняє особу, що вчинила злочин від обов'язку відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Ужгородської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування в сумі 27416,16 грн..

За правилами ч. 1 ст. 308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: