Справа № 458/879/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Федитник І.Д.

при секретарі: Сербін Г.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Турківської районної державної адміністрації Львівської області про поновлення строку на оскарження та скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 31.08.2015 року звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що відповідно до наказу відділу освіти Турківської районної державної адміністрації Львівської області за підписом начальника ОСОБА_2 , № 198 від 18 червня 2015 року ,, Про звільнення директора Боринського навчально-виховного комплексу ОСОБА_1М." її звільнено із займаної посади з 19.06.2015 р. згідно п. 3 ч. 2 ст.41 КЗпП України.

Проаналізувавши даний наказ вважає, що він являється таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки зазначена норма КЗпП України відсутня і безпосередньо порушено ст.4 КЗпП України. Припускає, що відповідач хотів пов'язати її з п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, якою передбачено, що ,, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку не сумісного з продовженням роботи."

Як зазначено в наказі про її звільнення з посади, підставою є ухвала Турківського районного суду Львівської області 27.03.2015 року по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ст.ст.191 ч. 2 , 366 ч. 1 КК України про застосування акту амністії, яка набрала законної сили 06.04.2015 року. Однак, через грубе порушення норм матеріального та процесуального права ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.08.2015 року ухвалу Турківського районного суду Львівської області від 27.03.2015 року скасовано.

Враховуючи дані обставини, оскільки відповідач видав незаконний наказ про звільнення її з посади, а тому нею було подано заяву від 22.07.2015 року про

скасування незаконного наказу та поновлення на посаді.

Встановлений законом строк на оскарження наказу пропущений нею з поважних причин, оскільки судом при винесенні ухвали про її винуватість у кримінальному провадженні не було роз'яснено право на оскарження судового рішення та захист, через сімейні проблеми та стан здоров'я і відсутності рішення суду про її судимість та тривалий процес оскарження ухвали у кримінальному провадженні, де було завершено лише 18.08.2015 року. Зазначені причини у сукупності об'єктивно перешкодили оскаржити наказ про її звільнення з посади і вважає їх поважними, що є підставою про поновлення строку на оскарження.

Просить поновити строк звернення до суду та скасувати наказ № 198 від 18.06.2015 року відділу освіти Турківської районної державної адміністрації Львівської області ,, Про звільнення директора Боринського навчально-виховного комплексу ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 41 КЗпП України" та поновити її на посаді директора Боринського навчально-виховного комплексу.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на ті ж обставини і докази, які зазначені в позовній заяві, доповнивши, що ніякого аморального проступку не вчиняла і директором школи працюла з 2004 року по день звільнення. На даний час, не має ніяких доказів відносно вчинення аморального проступку.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 згідно договору про надання правової допомоги та здійсненні представництва позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на ті ж обставини і докази, які зазначені в позовній заяві, доповнивши, що на даний час не має у суді кримінального провадження відносно позивачки, оскільки згідно ухвали Старосамбірського районного суду Львівської області, яка вступила в законну силу, обвинувальний акт відносно позивачки повернуто прокурору, а інших доказів у справі не має.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 згідно довіреності позов не визнав і пояснив, що при звільненні було помилково зазначено ч.2 , а не ч. 1 п.3 ст. 41 КЗпП України. Позивачки вина в тому, що працюючи на посаді директора Боринського навчально-виховного комплексу за період часу з 2009 р. по 2011 р. затверджувала своїм підписом та печаткою табель використання робочого часу, в яких містилися неправдиві відомості та використання робочого часу, хоча достовірно знала про те, що вказані відомості недостовірні, внаслідок чого було нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 8036 грн. Ті дії було розцінено як вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. На даний час, з позивачки обвинувачення не знято, а профспілкова організація дає згоду на звільнення з роботи, а не з посади.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивачки ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, у тому числі і з винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу та як вчинення працівником який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. (ч. 1 п. 2,3).

Відповідно до п. 28 Пленуму ВСУ ,,Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992р. за №9 при розгляді справ про поновлення

на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати,що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що позивачка працюючи на посаді директора Боринського навчально-виховного комплексу відповідно до наказу № 198 від 18.06.2015 року начальника відділу освіти Турківської районної державної адміністрації Львівської області ,,Про звільнення директора Боринського навчально-виховного комплексу ОСОБА_1" із 19 червня 2015 року звільнена із займаної посади Боринського навчально-виховного комплексу відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 41 КЗпП України, залишивши її на посаді вчителя.

Підставою для звільнення була ухвала Турківського районного суду Львівської області від 27.03.2015 року по кримінальному провадженню про обвинувачення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за ст.ст. 191 ч. 2 , 366 ч. 1 КК України про застосування акту амністії, яка набрала законної сили 06.04.2015 року, де було пред"явлено обвинувачення в тому, що позивачка працюючи на посаді директора Боринського навчально-виховного комплексу Турківського району Львівської області, бувши службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, діючи із прямим умислом, використовуючи свої повноваження всупереч інтересам служби, з корисливих мотивів та із метою одержання

неправомірної вигоди для своєї сім'ї, в порушення вимог ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці", видала наказ про призначення свого чоловіка, ОСОБА_6, на посаду сторожа Боринського НВК на 0,5 ставки та щомісячно, в період часу із 01.10.2009 року по 01.06.2011 року затверджувала своїм підписом та мастичною печаткою директора Боринського НВК табелі використання робочого часу техпрацівників Боринського НВК, в яких містилися неправдиві відомості щодо обліку та використання робочого часу ОСОБА_6, а саме: 15 січня, 01,02,03 лютого, 01,02,03 березня, 01,02 квітня, 01,02,03 червня, 01,02 липня, 16,17 вересня, 18,19,20,21,22,25,26,27 жовтня, 01,02,03 грудня 2010 року та 17 січня, 15,16,17 лютого, 17,18 березня, 17,18,19 травня 2011 року, хоча ОСОБА_1 достовірно знала про те, що вказані відомості табелів обліку використання робочого часу є неправдивими, так як у ці дні сторож ОСОБА_6 перебував на основному місці роботи у Прикарпатському управлінні бурових робіт на посаді сторожа, в результаті чого за період часу із 01.10.2009 року по 01.06.2011 року ОСОБА_6 безпідставно нараховано та виплачено заробітну плату на загальну суму 8036 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.08.2015 року ухвалу Турківського районного суду Львівської області 27.03.2015 року відносно позивачки скасовано. Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 09.02.2016 року, яка вступила в законну силу, обвинувальний акт відносно позивачки та ОСОБА_3 за ст.ст. 191 ч. 2, 366 ч. 1 КК України повернуто прокурору, оскільки не відповідає вимогам КПК України.

Вищенаведене підтверджується поясненнями позивачки та представника позивачки ОСОБА_4, наказом № 198 від 18.06.2015 року відділу освіти Турківської районної державної адміністрації Львівської області, заявою позивачки від 22.07.2015 року, ухвалою Турківського районного суду Львівської області 27.03.2015 року по кримінальному провадженню, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18.08.2015 року, ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 09.02.2016 року, письмовими поясненнями представника відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, що звільнення грунтувалось як вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи і позивачка також обралась захист відносно даних обставин .

За своєю правовою природою норма ст.41 ч.1 п.3 КЗпП України є спеціальною, а тому її не можна тлумачити розширено. У разі вчинення інших правопорушень особа, яка виконує виховні функції, може бути звільнена на загальних підставах.

Звільнення на підставі пункту 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України можливе у випадку,

коли працівник, який виконує виховні функції, вчинив аморальний проступок. Трудове законодавство не дає поняття аморального проступку. Поняття аморального співвідноситься з антигромадським як частина та ціле.

Тому, аморальним проступком слід вважати винні дії чи бездіяльність, що порушують моральні норми, притаманні даному суспільству, суперечать змісту трудової функції працівника та тим самим дискредитують виховні, службові повноваження певного кола людей.

Звільнення за цією підставою можливе як за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з їх виконанням, тобто при вчиненні проступку в громадських місцях або у побуті. При цьому, звільнення можливе саме за винні дії, не сумісні з продовженням даної роботи. Необхідно, щоб сам факт вчинення проступку був доведений до відома громадськості.

Звільнення не може бути визнане правильним, якщо його здійснено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Звільнення на підставі п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України може здійснюватися лише з додержанням вимог ст. 43 КЗпП України, яка передбачає, що для правомірного звільнення працівника необхідно отримати попередню згоду профспілкового органу.

До того ж в суді представник відповідача не довів, які конкретно виховні функції позивач не зміг продовжувати виконувати, через вчинення нею проступку, який ставився їй в вину, враховуючи, що не має рішення відповідного органу відносно винуватості позивачки .

До того ж, згідно з чинним законодавством про працю, звільнення працівника за правилами п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України, не є дисциплінарним стягненням і має за мету усунути педагога від виховної діяльності.

У даному випадку суть звільнення полягає у звільненні позивачки від адміністративної посади, а оскільки позивачка не була звільнена з посади вчителя, вона фактично продовжила виконувати виховні функції, і таким чином санкції за проступок не виконали своєї соціальної спрямованості.

В суді представник відповідача не представив доказів та не довів, які конкретно виховні функції позивачка не змогла продовжувати виконувати, через вчинення нею проступку, який ставився їй в вину. Відтак, суд приходить

до висновку, що оскаржуваний позивачкою наказ підлягає скасуванню з одночасним поновленням її на посаді директора Боринського навчально -виховного комплексу з 20 червня 2015 року.

Враховуючи, що оскільки судом при винесенні ухвали про її винуватість у кримінальному провадженні були порушені норми КПК України та тривалий процес оскарження ухвали у кримінальному провадженні, де було завершено

лише 18.08.2015 року то зазначені причини у сукупності об'єктивно перешкодили оскаржити наказ про її звільнення з посади і суд вважає їх поважними, що є підставою про поновлення строку на оскарження.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн.

Керуючись ст.ст.10,57,60,88,212 - 215,367 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.41, ст.ст.43, 232, 235 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Поновити строк звернення до суду

Визнати незаконним та скасувати наказ № 198 від 18.06.2015 року відділу освіти Турківської районної державної адміністрації Львівської області ,, Про звільнення директора Боринського навчально-виховного комплексу ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 41 КЗпП України, залишивши на посаді вчителя Боринського навчально-виховного комплексу .

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Боринського навчально-виховного комплексу з 20 червня 2015 року.

Стягнути з відділу освіти Турківської районної державної адміністрації Львівської області судовий збір в розмірі 1378 грн. .

Допустити негайне виконання рішення в частині вимог про поновлення ОСОБА_1

ОСОБА_7 на посаді директора Боринського навчально - виховного комплексу Турківського району Львівської області

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області

протягом 10 днів із дня проголошення, а вразі складення рішення в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі та одержання копії рішення .

Повний текст рішення виготовлено 10.05.2016 року.

Головуючий: