АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Вербова І.М., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2016 року, -

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про його час і місце повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 02 вересня 2003 року.

23 листопада 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просив визнати даний договір дарування недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки під час укладення спірного договору дарування він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема те, що квартира перейде у приватну власність лише відповідача.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначила, що на момент укладення договору дарування позивач діяв добровільно, на власний розсуд, без будь-якого примусу, розумів значення своїх дій, був попередньо ознайомлений з вимогами цивільного законодавства. При укладенні договору дарування були додержані загальні вимоги, які є необхідними для чинності правочину.

Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Такими обставинами можуть бути: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі тощо.

Суд, вирішуючи спір, вірно вважав, що позивачем не доведені обставини, які б давали підстави вважати, що спірний договір дарування квартири був вчинений внаслідок помилки.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем доведено наявність помилки при укладенні оспорюваного договору, неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, відсутність усвідомлення про предмет договору, його істотні умови і правові наслідки, відсутність внутрішній волі на вчинення правочину, колегія суддів оцінює критично, оскільки судом першої інстанції належним чином оцінені представлені сторонами докази, яким надано правильну оцінку.

Посилання позивача на те, що під час укладання договору дарування він виходив з того, що у сторін фактично існує сім'я, вказана квартира після її дарунку відповідачу буде знаходитись в спільній сумісній власності сторін, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини не свідчать про вчинення договору внаслідок помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 02 червня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

І.М. Вербова