Справа № 639/1003/16-ц
№ 2/639/858/16
01 червня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Срокіної І.І.
за участю секретаря Макушенко Т.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
У січні 2016 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 312335,21 грн. та судовий збір.
Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 вищевказані грошові кошти.
У порушення умов договору ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 20.01.2016 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 312335,21 грн.
Зобовязання ОСОБА_1 за кредитним договором забезпечено порукою, а саме Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_2 У відповідності до договорів поруки поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Позивачем направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за договором.
Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі у судове засідання жодного разу не зявилися, ОСОБА_1 отримала ухвалу про відкриття провадження у справі, судову повістку про розгляд справи 14.03.2016 р. та копію позовної заяви з додатками. Судова повістка про виклик її у останнє судове засідання повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Уся кореспонденція, яка направлялася відповідачу ОСОБА_2 також повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 зобов'язавлась погашати заборгованість за кредитом, що складається з заборгованості за кредитом, за процентами, комісією, винагородою та інших витрат, в порядку та на умовах передбачених кредитним договором, а саме щомісяця в період сплати надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) (а.с. 10-12).
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.
Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Виходячи з того, що відповідач не виконав умови кредитного договору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього суми основного боргу та процентів, а також заборгованості за пенею.
Позивач також просить стягнути штраф, нарахованого відповідно до умов договору. Проте, судом встановлено, що нарахована сума до стягнення в якості пені також передбачена у якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за цим кредитним договором, внаслідок чого має місце подвійне стягнення за прострочення відповідачем виконання своїх обов'язків по поверненню кредиту, сплаті відсотків і комісійної винагороди.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.
Відповідно до ч. 1ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
В п. п. 6.1, 6.2, 6.8 умов кредитного договору передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені від суми простроченого платежу, так і штрафу, який має як фіксовану величину, так і процентну складову. Тому, відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені ст. 549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом.
Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків.
ОСОБА_2 як поручитель, відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу , процентів, неустойки, відшкодування збитків.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Суд також враховує роз'яснення, які містяться у п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.
Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с.2), судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 4490 грн. 71 коп.
Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо часткового задоволення вимог позивача та солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище договором у розмірі 299381,06 грн. та судового збору у розмірі по 2245,36 грн.
Керуючись ст. ст.5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 530, 554, 610-612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-
Позов ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.І. Срокіна