05.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/6314/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., при секретарі Шевцовій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності-

В С Т А Н О В И В :

23.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.10.1982 року ОСОБА_2 було вселено та зареєстровано на постійне місце проживання до житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, ордер на вселення не зберігся, залишився лише корішок до ордеру №1599. Вищезазначений документ був виданий на імя ОСОБА_2 та містить інформацію про те, що вселення проводиться в двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до корішка, склад сім*ї яка вселилася до квартири: ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Відповідно до довідки №769 від 30.01.2009 року та довідки №7438 від 18.12.2009 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та має сина ОСОБА_1.

Відповідно до довідки №1655 від 23.04.2015 року виданої «Житлово-експлуатаційним підприємством №34», ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.11.1990 року по сьогоднішній день. Також, у довідці зазначено, що мати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована постійно з 13.10.1982 року по день своєї смерті 07.04.2015 року. Квартира не приватизована.

17.02.1993 року ОСОБА_2 було подано заяву про переведення її особистого рахунку на ім.*я її сина ОСОБА_1.

07.04.2015 року ОСОБА_2, померла.

З 20.11.1990 року і по сьогоднішній день квартира №8, за знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.. Військово-морська, буд.17, перебуває у постійному користуванні позивача. За весь час користування квартирою, позивачу не було предявлено жодних претензій з боку третіх осіб, інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна.

На підставі вищевикладеного просить визнати право власності за набувальною давністю на квартиру №8, загальною площею 41,2 кв.м., житловою 28,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.. Військово-морська, буд.17

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була надана ОСОБА_2 у постійне користування за ордером №1599./а.с.17/

Відповідно до довідки №769 від 30.01.2009 року та довідки №7438 від 18.12.2009 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та має сина ОСОБА_1.

Відповідно до довідки №1655 від 23.04.2015 року виданої «Житлово-експлуатаційним підприємством №34», ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.11.1990 року по сьогоднішній день. Також, у довідці зазначено, що мати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована постійно з 13.10.1982 року по день своєї смерті 07.04.2015 року. Квартира не приватизована./а.с.18/

07 квітня 2015 року ОСОБА_2, померла./а.с.15/

В листі КП «ДМБТІ» ДМР від 09.08.2016р., зазначено, що в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012р. відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_3./а.с.21/

Отже, квартира АДРЕСА_4, знаходиться у комунальній власності.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України).

Скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах.

З аналізу ст. 344 ЦК України вбачається, що така норма матеріального закону визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна.

Виходячи зі змісту 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119.

П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Між тим, в обґрунтування добросовісності володіння спірним житловим приміщенням позивач посилався на те що, з 20.11.1990 року відкрито, безперервно користується та здійснює обслуговування квартири АДРЕСА_4.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 знаходиться у комунальній власності. Позивач до відповідних органів з заявою про приватизацію спірної квартири не звертався.

Відповідно до ст..345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Таким чином, набування права власності за набувальною давністю на майно, що перебуває в комунальній власності, законом не передбачено.

На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру №8, загальною площею 41,2 кв.м., житловою 28,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.. Військово-морська, буд.17 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..88 ЦПК судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.328,344 ЦК України, ст.ст.10,60,88,212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру №8, загальною площею 41,2 кв.м., житловою 28,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.. Військово-морська, буд.17 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г.Остапенко