Провадження № 2/712/178/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі

головуючого/судді - Романенко В.А.

при секретарі - Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків», Черкаська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення та визнання особи членом сім'ї, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків», Черкаська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення та визнання особи членом сім'ї, посилаючись на те, що з 01 лютого 2013 року вона проживає по АДРЕСА_1.

До 26.09.2014 року проживала спільно з рідною тіткою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка являлась наймачем вказаної вище кімнати.

В даній кімнаті зареєстрований колишній її чоловік ОСОБА_2. У 2006 році громадянка ОСОБА_3 розірвала шлюб з громадянином ОСОБА_2 Також, громадянин ОСОБА_2, після розірвання шлюбу з громадянкою ОСОБА_3 з 2006 року за вказаною вище адресою не проживає, чому є підтвердження акту опитування сусідів за місцем проживання, та частин майна даної кімнати не має. Також в даному акті вказано, що позивач, постійно проживає за адресою, АДРЕСА_1.

У відповідності до свідоцтва про смерть виданого 26.09.2014 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_4 у віці 47 років померла, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний запис. Всі витрати на поховання вона взяла на себе.

На момент смерті вона постійно проживала з тіткою, фактично сплачувала комунальні платежі. Вона справно платить кошти за користування житловим приміщенням, про що свідчить відсутність заборгованості по сплаті за комунальні послуги. Тобто, вона на даний час фактично виконує функції наймача вищевказаної кімнати, по сплаті користування та утримання. І навпаки, ОСОБА_2 жодного разу не сплатив за комунальні послуги, та не приймав ніякої участі в належному утриманні даної кімнати.

Таким чином, ОСОБА_2 не являється членом сім'ї ОСОБА_3 з 2006 року.

Просить суд визнати громадянина ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Визнати громадянку ОСОБА_1 членом сім'ї померлої ОСОБА_3.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити.

Представник Комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що підстави для задоволення позову відсутні

Представник Черкаської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 60, ч. 1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

В судовому засіданні встановлено, що в кімнаті АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.09.2014 року серія НОМЕР_2.

До смерті, ОСОБА_3 була одружена з ОСОБА_2. Шлюб між ними розірваний у 2006 році. Однак, після смерті ОСОБА_3 її колишній чоловік - ОСОБА_2 так і залишився зареєстрованим в АДРЕСА_1, однак в кімнаті не проживав.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ч. 3 ст. 64 ЖК України).

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до змісту Рішення Конституційного суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року у Конституції України терміни «сім'я», «члени сім'ї», «родичі», «сімейне життя», «утримання» тощо без визначення змісту вживаються неодноразово. Так, фундаментальним правовим підґрунтям тлумачення поняття «член сім'ї» є визнання Конституцією України людини найвищою соціальною цінністю (стаття 3), на вільний вибір місця проживання (стаття 33), закріплення права кожного на житло (стаття 47) тощо. Житловий кодекс Української PCP, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Реєстрація місця проживання особи є адміністративною дією, яка встановлює додатковий зв'язок особи з державою, і не є обставиною, яка підтверджує чи спростовує право особи на користування житлом.

Реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання, за відсутності інших достатніх, належних і достовірних доказів, не є безспірним доказом проживання особи у конкретному жилому приміщенні.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012 року справа № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що в спірній квартирі вона проживала з 01.02.2013 року, та до 26.09.2014 року проживала разом з ОСОБА_3

Однак в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 стверджував що ніякої згоди на заселення ОСОБА_1 ним не надавалося, а позивачем не надано суду доказів які б спростовували доводи відповідача.

Крім того, позивачка посилається на акт опитування сусідів від 03.08.2015 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 протягом останнього року. Даний акт підписаний свідками ОСОБА_5 (проживаючий в АДРЕСА_4), ОСОБА_8 (проживаюча в АДРЕСА_3) та ОСОБА_6 (проживаюча в АДРЕСА_2. Таким чином, даний акт підписаний свідками, кімнати яких знаходяться на різних поверхах, а саме АДРЕСА_2 - перший поверх, АДРЕСА_4 - четвертий поверх, а спірна АДРЕСА_1 знаходиться на 6-му поверсі, що підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні. Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_9 за півроку до смерті ОСОБА_4 почала проживати в спірній квартирі.

В акті опитування сусідів від 24.01.2015 року вказано, що громадянка ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 протягом останнього року. Відповідно до довідки про проживання особи від 24.01.2015 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 протягом останнього року. Вказаний акт та довідку засвідчили своїми підписами ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, працюючи майстром дільниці № 2 КП «ССУБ», нею були посвідчені лише підписи свідків, відповідно до їх паспортів, на акті від 24.01.2015 року та довідці від 24.01.2015 року. Крім того, вказаний свідок ОСОБА_7, в судовому засіданні пояснила, що нею особисто були складені акти опитування сусідів від 11 грудня 2014 року та 04 квітня 2015 року, в яких вказано, що на момент складання актів в АДРЕСА_1 ніхто не проживає. Дані акти були підписані свідками, кімнати яких знаходяться поруч з спірною кімнатою.

При цьому суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5 оскільки з них вбачається, що позивач ОСОБА_1 доглядала тітку ОСОБА_3, що не є безумовною підставою для визнання її членом сім'ї покійної. Окрім того, суд враховує, що вказані особи (свідки) сусіди покійної не могли достовірно знати обставини проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі.

Що стосується сплати ОСОБА_1 комунальних послуг, то з відомості стану особового рахунку по оплаті за житлово-комунальні послуги КП «Соснівська СУБ» вбачається що за період з 01.09.2014 року по 30.11.2015 року було сплачено лише один раз - 250 грн. у жовтня 2015 року, після подачі даної позовної заяви до суду. Будь-яких доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 сплачувала ці кошти, суду не надано.

В судовому засіданні, в своїх поясненнях ОСОБА_1 вказувала, що нею та її мамою приватизована кімната по ? частини на кожного. Крім того, вона перебувала в шлюбі до липня 2015 року.

В судовому засіданні також встановлено, що на момент розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5, де їй належить 1/2 частина.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вселилася у спірну кімнату за усною згодою наймача ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, при цьому ні покійна ОСОБА_3 ні її колишній чоловік ОСОБА_2 письмового дозволу на вселення ОСОБА_1 не надавали, договору найму чи піднайму з нею не укладали. Крім того, суду не надано доказів, які б свідчили про ведення спільного господарства позивача та квартиронаймача ОСОБА_3, а саме доказів ведення спільного побуту, спільних витрат, доказів спільного проживання ОСОБА_1 з наймачем вказаної квартири однією сім'єю, також не доведено що спірне приміщення було постійним місцем її проживання, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання особи членом сім'ї не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

На стороні позивача можуть виступати наймач, члени його сім'ї, в тому числі ті, за якими зберігається право на користування житлом як за тимчасово відсутніми, або ті, що отримали броню (ст. 73 - 75 ЖК). Особи, які користуються жилою площею тимчасово, тобто не мають самостійного права на нього (піднаймачі, тимчасові мешканці), не мають права на пред'явлення такого позову.

Позивачем може бути також наймодавець (житлово-експлуатаційна організація тощо).

ОСОБА_1 не має права на подання позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги в даній частині не підлягають до задоволення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 131, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 9, 58, 64, 65 Житлового Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків», Черкаська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщення та визнання особи членом сім'ї - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: