Справа № 450/1725/16 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/6094/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку, ОСОБА_6, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000.00 грн. щомісячно на кожного з моменту звернення до суду до досягнення ними повноліття.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у твердій грошовій сумі у розмірі 765,50 грн. щомісячно починаючи з 15.07.2016 року і до досягнення ним повноліття; стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, у твердій грошовій сумі у розмірі 614,00 грн. щомісячно починаючи з 15.07.2016 року і до досягнення нею повноліття.Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що з 01.02.2016 року працює водієм у ТзОВ «Профібуд ЛЛТД» і його середньомісячний дохід складає 1455.54 грн. Судом першої інстанції вирішено стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1379.50 грн., що становить майже увесь його середньомісячний дохід і не залишає засобів та можливостей до існування. Також, судом не враховано факт, що на даний момент відповідач проживає з важко хворою матір»ю, яка потребує постійного догляду та додаткових витрат на ліки, однак оскаржуване рішення позбавляє його такої можливості. На основі наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання дитини.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) одного з батьків (ч. 1 ст. 183 СК України), розмір конкретної частки від заробітку батьків дитини законодавством не встановлено.

Стаття 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів маєтне регулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інгих обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі , підлягає індексації відповідно закону.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, є дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвами про їх народження, НОМЕР_4 від 16.03.2010 р. та НОМЕР_5 від 02.01.2013 р., у яких сторони записані їх батьками, діти проживають разом з позивачкою за адресою АДРЕСА_1, що відповідачем не заперечувалося.

Судом першої інстанції також встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, що відповідач не приймає участі у вихованні та матеріальному утриманні дітей.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, разом з тим відповідач, як батько дитини, що зобов'язаний таку допомогу надавати, кошти на утримання дітей не надає, не виконує обов'язку, передбаченого ст. 180 СК України, і за встановлених обставин прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги те, що батько дітей працює водієм в ТзОВ «Профібуд», отримує заробітну плату, його дохід за лютий 2016 року - червень 2016 року становить 9100.00 грн., в середньому у розмірі 1516. 67 грн., що підтверджується довідкою № 1 від 08.08.2016 року, виданою ТзОВ.

Довідкою № від 25.08.2016 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «НАНО ПРО», підтверджується, що матір дітей працює мерчендайзером, її дохід за період з 01.02.2016 року до липня 2016 року, включно, становив 23859.95 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачено розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років з 01.05.2016 року - 1228.00 грн., віком від 6 до 18 років - з 01.05.2016 року - 1531 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який присуджуючи аліменти у твердій грошовій сумі виходив з того, що у випадку стягнення з відповідача аліментів у частці від його заробітку, якщо взяти до уваги суми нарахованої заробітної плати відповідача за період лютий-липень 2016 року, то 1/ 2 від його доходу буде становити 758. 33 грн. на двох дітей, і ця сума є меншою ніж 30 % прожиткового мінімуму для двох дітей відповідного віку, а відтак дана обставина має істотне значення для визначення способу присудження аліментів, оскільки ч. 2 ст. 182 ЦПК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а присудивши аліменти в частці від доходу в розмірі ? частини доходу, яка з врахуванням доходу відповідача становитиме менше 30% прожиткового мінімуму, оскільки враховуючи прожитковий мінімум на одну дитину становитиме 827.70 грн. (1228х30:100=368.40 грн. і 1531.0х30:100=459.30), що суперечитиме ч. 2 ст. 182 СК України і не буде відповідати інтересам дітей, які є пріоритетними при вирішенні спорів про стягнення аліментів.

З врахуванням вищезазначених обставин, те, що утримувати дітей зобов'язані обоє із батьків, як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітніх дітей, половини прожиткового мінімуму передбаченого законом для дитини відповідного віку, а саме на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 765,50 грн. та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, у твердій грошовій сумі у розмірі 614,00 грн. щомісячно починаючи з 15.07.2016 року і до досягнення ними повноліття.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов'язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Враховуючи рівність обов'язків батьків щодо матеріального утримання дитини, обставини, які свідчать про те, що матір малолітніх дітей має більший дохід, не звільняють відповідача від повноцінного (рівного) батьківського обов'язку по утриманню їх спільних дітей, адже колегією суддів не встановлено наявність об'єктивних обставин, які б перешкоджали отриманню відповідачем більших доходів, отримання більш високооплачуваної роботи, щоб забезпечити належне виконання ним обов'язку з утримання неповнолітніх дітей.

Оскільки відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів може становити п'ятдесят відсотків, безпідставними та необгрунтованими є доводи апелянта про те, стягнення аліментів у визначеному судом розмірі позбавить його засобів та можливостей до існування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, зазначених ОСОБА_2 в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.