Справа №585/2323/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/1328/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Роменської міської ради Сумської області

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Роменської міської ради Сумської області, комунального підприємства «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, третя особа - міський голова міста Ромни Салатун Сергій Андрійович, про визнання незаконним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Визнане незаконним та скасоване розпорядження міського голови м. Ромни від 26 травня 2016 року № 145-ос про звільнення ОСОБА_3 з посади директора КП "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради з 26 травня 2016 року за пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді директора КП "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради з 26 травня 2016 року.

Стягнуто з КП "Ромнитеплосервіс" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 травня 2016 року по 24 червня 2016 року включно в розмірі 5155 гр., 3000 гр. на відшкодування моральної шкоди; 5480 гр. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з КП "Ромнитеплосервіс" та Роменської міської ради Сумської області в доход держави по 275 гр. 60 коп. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі Роменська міська рада, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення суду скасувати.

Вказує, зокрема, що, відповідно до статуту КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради та контракту з його керівником керівник підприємства, зокрема, здійснює поточне керівництво підприємством, зобов'язаний забезпечувати його прибуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством майна, організовує розробку та здійснення заходів по розвитку та зміцненню матеріально-технічної бази підприємства.

01 вересня 2010 року між територіальною громадою міста Ромни в особі виконавчого комітету Роменської міської ради в особі начальника управління економіки виконавчого комітету та КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради в особі директора ОСОБА_3 укладено договір на право господарського відання майном, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Ромни, відповідно до якого на користувача ОСОБА_3 покладено обов'язок використання майна у відповідності з цільовим призначенням, забезпечувати його збереження, не допускати знищення та псування; користувач не набуває права власності на передане майно; у разі неповернення зазначеного в акті приймання - передачі майна або повернення його у стані гіршому, ніж на час передачі в господарське відання, з врахування його фізичного зносу, збитки, нанесені власнику майна, відшкодовуються користувачем у повному обсязі на протязі одного місяця. Підписавши даний договір, ОСОБА_3 повинен дотримуватися норм, які передбачені в даному договорі, та не порушувати умови контракту.

Посилається на те, що у зв'язку із звільненням ОСОБА_3 з посади директора КП «Ромнитеплосервіс» 17 грудня 2015 року розпорядженням міського голови № 115-ОД створено комісію із проведення інвентаризації майна комунального підприємства. Перевіркою було виявлено нестачу комунального майна, відсутність документів, розкомплектацію одиниць, зазначених у акті інвентаризації майна та документів підприємства від 22 січня 2016 року. Сума збитків, згідно актів інвентаризації, склала 599 584 грн.

Відповідно до рішення Господарського суду Сумської області від 24 липня 2008 року у справі № 16/382-08 ОСОБА_3 відчужене комунальне майно - нежитлове приміщення площею 269,2 кв. м, розташоване за адресою АДРЕСА_1, вартістю 39 564 грн. Позивачем при укладенні договору не було дотримано ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно якої доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Суд не врахував, що за відкритим кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0001560 16 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, триває досудове розслідування.

Зазначені обставини були підставою для втрати довір'я до директора КП «Ромнитеплосервіс» ОСОБА_3 з боку міського голови, розпорядженням якого від 26 травня 2016 року позивача звільнено з посади, і підставою для звільнення є акти проведення інвентаризації майна та документів КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради.

Зазначає, що при розгляді справи суд не дав належної правової оцінки вказаним обставинам, а при відшкодуванні моральної шкоди на користь позивача не врахував роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо поняття моральної шкоди та визначення розміру її відшкодування.

При задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, визначаючи її розмір в сумі 3000 гр., суд виходив з наявності психологічних переживань позивача без підтверджуючих фактів, що спричинили такі переживання, і безпідставно задовольнив дану позовну вимогу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача КП «Ромнитеплосервіс», який при розгляді апеляційної скарги покладається на розсуд суду, позивача та його представника, які заперечують проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

31 травня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він з 15 червня 2000 року працював на посаді керівника КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради згід¬но контрактів, які неодноразово змінювались, продовжувались та переукладались на новий термін.

Розпорядженням міського голови від 08 грудня 2014 року № 241-ОС його було призначено на посаду директора КП «Ромнитеплосервіс», вирішено укласти з ним контракт на термін з 09 грудня 2014 року по 08 грудня 2015 року.

09 грудня 2015 року між ним та міським головою Салатуном С.А., який діяв від імені Ро-менської міської ради, укладено контракт як з керівником КП «Ромнитеп¬лосервіс», на термін з 09 грудня 2014 року до 08 грудня 2015 року.

Розпорядженням міського голови Салатуна С.А. від 08 грудня 2015 року № 206-ОС його було звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінчен-ням терміну дії контракту з 08 грудня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року був частково за-доволений його позов до Роменської міської ради, КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, третя особа - міський голова міста Ромни Салатун С.А., визнано незаконним розпорядження міського голови міста Ромни від 8 грудня 2014 року №24/-ОС про призначення його на посаду директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради в частині визначення кінцевого строку контра¬кту по 8 грудня 2015 року; визнано недійсним п. 6 контракту від 9 грудня 2014 року, укла¬деного між ним і міським головою м. Ромни Салатуном С. А., який діяв від імені Роменської міської ради, в частині визначення кінцевого строку дії контракту до 8 грудня 2015 року.

Поновлено його на посаді директора КП «Ромнитеплосер¬віс» Роменської міської ради з 9 грудня 2015 року. Стягнуто з КП «Ромнитеплосервіс» на його користь середній заробіток за час ви¬мушеного прогулу з 9 грудня 2015 року по 5 травня 2016 року в сумі 26548,25 грн. з утри-манням з вказаної суми передбачених законодавством податків і зборів.

Посилаючись на положення ч. 7 ст. 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на роботі, зазначав, що він 05 і 11 травня 2016 року звертався до Роменського міського голови із заявами про негайне виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 05 трав¬ня 2016 року в частині його поновлення на роботі з 08 грудня 2015 року шляхом видачі розпорядження про його поновлення на роботі та про допуск до виконання посадових обов'язків згідно укладеного 08 грудня 2014 року між Роменською міською радою та ним контракту, проте вказані заяви були залишені без реагування.

Його поновлення на роботі здійснене розпорядженням Роменського міського го¬лови Салатуна С.А. від 25 травня 2016 року № 144-ОС, проте поновлення фактично не відбулось, оскільки одночасно з розпоря¬дженням від 26 травня 2016 року № 144-ОС про поновлення на роботі з 09 грудня 2015 року Роменським міським головою Салатуном С.А. видане розпорядження від 26 травня 2016 року № 145-ос, яким його звільнено з посади директора КП «Ромнитеплосервіс» 26 травня 2016 року у зв'язку із втратою довір'я за пунктом 2 ст. 41 КЗпП Украї¬ни на підставі актів проведення інвентаризації майна та документів КП «Ромнитеплосервіс».

Із звільненням у зв'язку із втратою довір'я не погоджується, посилаючись на відсутність умов, за яких можливе розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, та зазначив, що до його посадових обов'язків як директора КП «Ромнитеплосервіс» не входило ви¬конання функцій з безпосереднього обслуговування грошових та товарних цінностей, тому підстави для звільнення його з посади у зв'язку з втратою довір'я відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відсутні.

Зазначав, що його звільнення в розпорядженні міського голови обґрунтовується актами проведення інвентаризації майна та документів КП «Ромнитеплосервіс», проте під час його роботи та при звільненні 08 грудня 2015 року № 206-ОС інвентаризація майна та документів КП «Ромнитеплосер¬віс» не проводились, після звільнення він до участі в інвентариза¬ції майна та документів КП «Ромнитеплосервіс» не залучався; коли та яким чином здійснювалась інвентаризація майна та документів КП «Ромните¬плосервіс», зміст складених актів інвентаризації май¬на та документів йому не відомі.

Те, що в результаті інвентаризації майна та документів КП «Ромнитепло¬сервіс», проведеної через тривалий час після його звільнення, були виявлені певні не¬доліки, не може бути підставою для висновку про вчинення ним винних чи необережних дій щодо забезпечення схоронності майна та документів підприємства.

Вважав відсутніми ознаки винних дій, які дають підстави для втрати до нього до¬вір'я з боку власника або уповноваженого ним органу, він не є працівником, який безпосере¬дньо обслуговував грошові, товарні або культурні цінності, тому його звільнення з посади директора КП «Ромнитеплосервіс» є незаконним в зв'язку з відсутністю підстав, перед¬бачених п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Вимагаючи стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилався на положення ст. 236 КЗпП України, роз'яснення, які містяться у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами тру-дових спорів», згідно яких належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вва¬жати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до ви-конання своїх попередніх обов'язків, а також на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6- 435цс15 від 01 липня 2015 року, згідно якої, за змістом ст. 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про понов¬лення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголо¬шення судового рішення.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 травня,2016 року його було по-новлено на посаді директора КП «Ромнитеплосервіс» з 9 грудня 2015 року.

Його поновлення на роботі здійснене розпорядженням Роменського міського голови Салатуна С.А. від 26 травня 2016 року № 144-ОС, час затримки виконання рішення суду про його поновлення на роботі з дня ухвалення рішення про поновлення на роботі становить 14 робочих дні - з 5 по 26 травня 2016 року включно.

Зазначав, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року встановлено, що, згідно довідки КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради від 28 грудня 2015 року № 374, його заробітна плата за два повні попередні місяці роботи перед звільненням у жовтні-листопаді 2015 року складала 7282,20 гр. + 4831,91 гр. = 12114,11 гр., середньомісячний заробіток складав 12114,11 гр.: 2 = 6057,06 гр., а серед¬ньоденний заробіток: 12114,11 гр. : 47 = 257,75 гр., а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із не¬виконанням рішення суду про його поновлення на роботі становить 257,75 гр. х 14 дні = 3608,50 гр.

Посилаючись на ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП, згідно якої при ви¬несенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогу¬лу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, зазначав, що станом на 27 травня 2016 року час його вимушеного прогулу становить один день, але на його користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час ви¬мушеного прогулу на день постановлення рішення суду, з врахуванням встановленого рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 ро¬ку його середньоденного заробітку перед звільненням з роботи - 257,75 грн.

Вимагаючи відшкодування моральної шкоди, позивач як на правову підставу посилався на статтю 237-1 КЗпП України та ст. 23 ЦК України, а також на роз'яснення, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо обставин, які підлягають обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зазначав, що дії Роменської міської ради в особі Роменського міського голови щодо незаконного звільнення його з роботи, яке здійснювалось згідно розпоряджень від 08 грудня 2015 року № 206 - ос та від 26 травня 2016 року № 145-ос, щодо невиконання рішення суду про поновлення на роботі, яке підлягало негайному виконанню, призве¬ли до його моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв'язків та потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Майже шість місяців він позбавлений можливості працю¬вати та отримувати заробітну плату, змушений відстоювати свої законі права та інтереси, витрачаючи на це особисті кошти.

Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження міського голови міста Ромни від 26 травня 2016 року № 145-ос про звільнення його з посади директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради з 26 травня 2016 року за пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довір'я; поновити його на роботі на посаді директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради з 26 травня 2016 року; стягнути з Роменської міської ради на його користь 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та середній заробіток за час виму-шеного прогулу в розмірі, визначеному на день постановлення рішення в справі, судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем наявності правових підстав для звільнення позивача з роботи в зв'язку з втратою довір'я.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради з 15 червня 2000 року по 08 грудня 2015 року за контрактами, які неодноразово продовжувались.

Останній раз контракт продовжено розпорядженням міського голови від 08 грудня 2014 року № 241-ОС, яким призначено ОСОБА_3 на посаду директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради і вирішено укласти з ним контракт на термін з 09 грудня 2014 року по 08 грудня 2015 року (а.с. 11).

09 грудня 2014 року між ОСОБА_3 як керівником КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради та міським головою Салатуном С.А., який діяв від імені Роменської міської ради, укладено контракт на термін з 09 грудня 2014 року до 08 грудня 2015 року (а.с. 7-11).

Розпорядженням міського голови Салатуна С.А. від 08 грудня 2015 року № 206-ОС позивача було звільнено з посади директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради на підставі п. 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням терміну дії контракту 08 грудня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року був частково за-доволений позов ОСОБА_3 до Роменської міської ради, КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, третя особа - міський голова міста Ромни Салатун С.А., визнано незаконним розпорядження міського голови міста Ромни від 8 грудня 2014 року №24/-ОС про призначення позивача на посаду директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради в частині визначення кінцевого строку контра¬кту по 8 грудня 2015 року; визнано недійсним п. 6 контракту від 9 грудня 2014 року, укла¬деного між ним і міським головою міста Ромни Салатуном С. А., який діяв від імені Роменської міської ради, в частині визначення кінцевого строку дії контракту до 8 грудня 2015 року.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора КП «Ромнитеплосер¬віс» Роменської міської ради з 9 грудня 2015 року. Стягнуто з КП «Ромнитеплосервіс» на його користь середній заробіток за час ви¬мушеного прогулу з 9 грудня 2015 року по 5 травня 2016 року в сумі 26548,25 грн. з утри¬манням з вказаної суми передбачених законодавством податків і зборів.

Розпорядженням міського голови № 144-ОС від 26 травня 2016 року ОСОБА_3 поновлено на посаді директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради з 09 грудня 2015 року на підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року по справі № 585/3830/15-ц; постанови про відкриття виконавчого провадження відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області № 51142433 від 17 травня 2016 року (а.с. 17).

Розпорядженням міського голови Салатуна С. А. № 145-ОС від 26 травня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради від 26 травня 2016 року у зв'язку із втратою довір'я на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, актів проведення інвентаризації майна та документів КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради (а.с.16).

Розпорядженням міського голови Салатуна С. А. № 147-ОС від 26 травня 2016 року призначено ОСОБА_5 на посаду директора КП «Ромнитеплосервіс» і вирішено укласти з ним контракт на термін з 27 травня 2016 року по 26 травня 2017 року (а.с.36).

Статут КП «Ромнитеплосервіс», затверджений рішенням Роменської міської ради від 30 травня 2007 року, зареєстрований 29 грудня 2007 року, який діяв в період роботи позивача на посаді директора комунального підприємства і на час його першого звільнення 8 грудня 2015 року, передбачав, що підприємство є комунальним, унітарним, комерційним підприємством - самостійним господарюючим суб'єктом з правами юридичної особи, створене Роменською міською радою, діє на основі використання комунального майна, що є власністю громади міста Ромни на принципах госпрозрахунку; метою якого є вироблення та постачання споживачам теплової енергії, пару та гарячої води, а також інших послуг та продукції і, на основі одержаного прибутку (доходу), задоволення соціальних і економічних інтересів підприємства, засновника, членів трудового колективу (п. п. 1, 2).

Пунктами 3, 4 статуту підприємства передбачені основи підприємницької діяльності підприємства, визначено, що підприємство здійснює інші види господарської діяльності, якщо вони не заборонені законодавством України.

Згідно п. 10 статуту, підприємство в особі його директора володіє, користується і розпоряджається майном відповідно з рішеннями і цілями, які визначаються засновником підприємства у цьому статуті, для досягнення максимального прибутку, забезпечує захист майнових прав громади міста Ромен, в тому числі забезпечує страхування майна.

Основні засоби, цілісні майнові комплекси (котельні), які входили до статутного капіталу підприємства при його утворенні, можуть відчужуватись підприємством на конкурентних умовах при отриманні дозволу засновника.

Основні засоби, придбані підприємством за рахунок отриманого власного прибутку, можуть відчужуватись підприємством на конкурентних умовах без згоди засновника (а.с.12 - 14).

Міська рада посилається на те, що однією з підстав для звільнення позивача з роботи за втратою довір'я, стало те, що згідно договору №3 купівлі-продажу майна від 26 лютого 2008 року КП «Ромнитеплосервіс» в особі директора ОСОБА_3 продало ПП «Ромнитеплосервіс» в особі директора ОСОБА_6 - його сина нежитлове приміщення площею 269,2 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вартістю, згідно експертної оцінки, 39564 гр., згідно протоколу аукціону від 25 лютого 2008 року без згоди власника - Роменської міської ради, і вказана обставина стала підставою для порушення кримінального провадження (а.с.72).

Рішенням господарського суду Сумської області від 24 липня 2008 року у справі № 16/382-08 за позовом ПП «Ромнитеплосервіс» м. Ромни до КП «Ромнитеплосервіс» визнаний дійсним договір №3 купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПП «Ромнитеплосервіс» та КП «Ромнитеплосервіс»; визнане за ПП «Ромнитеплосервіс» право власності на нежитлове приміщення площею 269,2 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.103 - 105).

Згідно листа Роменського відділу поліції м. Ромни ГУНП в Сумській області №4558/69-16 від 18 березня 2016 року, відділом поліції проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0001560 від 16 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, за зверненням депутата Роменської міської ради ОСОБА_7 про виявлення нею факту незаконного відчуження колишнім директором КП «Ромнитеплосервіс» ОСОБА_3 майна комунальної власності - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, площею 269,2 кв.м, за договором купівлі-продажу від 26 лютого 2008 року (а.с.73).

Відповідач посилався на те, що 10 травня 2016 року за № 03-26/1619 виконавчим комітетом Роменської міської ради направлено старшому слідчому Роменського ВП ГУНП в Сумській області заяву про залучення його до провадження як потерпілої особи.

З наданої позивачем апеляційному суду копії постанови про закриття кримінального провадження від 20 липня 2016 року вбачається, що кримінальне провадження закрите з посиланням на п. 10 статуту КП «Ромнитеплосервіс», затвердженого рішенням Роменської міської ради від 30 травня 2007 року, згідно якого основні засоби, придбані підприємством за рахунок отриманого власного прибутку, можуть відчужуватись підприємством на конкурентних умовах без згоди засновника. При розслідуванні кримінального провадження фактів розтрати ОСОБА_3 комунального майна не здобуто.

Відповідач не спростував тієї обставини, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, площею 269,2 кв. м, КП «Ромнитеплосервіс» придбало в рахунок заборгованості за тепло у ВАТ «Роменський завод АТС», і, відповідно до протоколу проведеного за ініціативою КП «Ромнитеплосервіс» аукціону від 25 лютого 2008 року, в якому брали участь ОСОБА_8 і ПП «Ромнитеплосервіс», було продане переможцю аукціону ПП «Ромнитеплосервіс» за ціною 39564 гр.

Згідно договору від 01 вересня 2010 року на право господарського відання майном, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Ромни, територіальна громада міста Ромни в особі виконкому Роменської міської ради на підставі рішення Роменської міської ради від 26 серпня 2010 року передала КП «Ромнитеплосервіс» як користувачеві в особі його директора ОСОБА_3 у господарське відання майно, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Ромни, для здійснення комерційної господарської діяльності (а.с.113-117).

Згідно зазначеного договору від 01 вересня 2010 року:

1.2. Уповноважений орган передав користувачеві в господарське відання майно, згідно переліку.

1.3. Об'єкти передаються згідно з актом приймання-передачі.

2.1. Користувач приймає майно згідно з актом приймання-передачі.

2.2. Передача майна не тягне за собою виникнення у користувача права власності на передане майно.

2.3. У випадку прийняття міською радою рішення про ліквідацію, реорганізацію користувача або зміну правового режиму майна, яке було передано йому в господарське відання, користувач повинен у місячний термін повернути уповноваженому органу в задовільному технічному стані, не гіршому, ніж на час передачі користування, з урахуванням його фізичного зносу.

2.4. Майно вважається повернутим користувачем уповноваженому органу післ підписання акту приймання-передачі майна.

2.5. У разі не повернення зазначеного в акті приймання-передачі майна, або повернення його у стані гіршому, ніж на час передачі в господарське відання, з врахуванням його фізичного зносу, збитки, нанесені власнику майна, відшкодовуються користувачем в поному обсязі на протязі одного місяця.

3.1. Уповноважений орган зобов'язується передати майно, зазначене у розділі 1 цього договору, по акту приймання-передачі, який підписується одночасно з цим договором.

3.2. Уповноважений орган зобов'язується не вчиняти дій, які б перешкоджали користувачеві користуватися майном.

Обов'язки користувача:

4.1. Прийняти по акту приймання - передачі майно, використовувати його у відповідності з цільовим призначенням і умовами цього договору, забезпечувати збереження, не допускати його знищення та псування.

4.2. Утримувати майно та прилеглу територію у належному стані. Здійснювати обслуговування теплових, водопровідних, каналізаційних, електричних та вентиляційних мереж, їх необхідний поточний ремонт, а при необхідності- забезпечити доступ експлуатаційних організацій до цих мереж з метою їх профілактичного огляду і ремонту, виконувати санітарні норми та правила.

4.3. Проводити необхідний поточний та капітальний ремонт майна.

4.4. Дотримуватись протипожежних правил, вимог, стандартів, а також виконувати приписи і постанови органів державного пожежного нагляду. Утримувати у справному стані засоби протипожежного захисту, пожежну техніку, обладнання та інвентар, не допускати їх використання не за призначенням.

4.5. У порядку, визначеному законодавством, погоджувати з уповноваженим органом питання передачі зазначеного майна в оренду та розрахунки розміру орендної плати.

6.1. Здійснювати користування майном на праві господарського відання для забезпечення комерційної господарської діяльності.

6.2. За погодженням з уповноваженим органом передати майно в оренду.

6.3. За погодженням з уповноваженим органом пристосовувати майно, передане у користування, до особливостей своєї діяльності.

8.1. Цей договір діє з моменту підписання акта приймання-передачі до прийняття рішення міською радою про ліквідацію, реорганізацію користувача, або зміну правового режиму майна, яке було закріплене за користувачем на праві господарського відання.

Згідно платіжних доручень №9 від 19 червня 2015 року та № 28 від 02 жовтня 2015 року КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради сплатило, відповідно, 25 000 гр. та 30 000 гр. як благодійний внесок на рахунок Благодійного фонду «Відкрите серце допомоги» (а.с. 70).

Згідно договору №1249 про надання рекламно-інформаційних послуг від 25 листопада 2015 року, укладеного між КП Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради в особі директора ОСОБА_3 та ТОВ «Редакція «Торгово-промислова Україна», останнє зобов'язалось надати замовнику рекламно-інформаційні послуги в рамках проекту «Національний бізнес - рейтинг», а замовник -оплатити послуги виконавця на умовах і терміни, передбачені цим договором (а.с. 51-52).

Згідно рахунку-фактури на оплату №1249 від 25 листопада 2015 року КП «Ромнитеплосервіс» сплатило ТОВ «Редакція «Торгово-промислова Україна» за надані послуги 10 193 гр. (а.с.53).

Після першого звільнення позивача з роботи 8 грудня 2015 року розпорядженням міського голови міста Ромни № 115-ОД від 17 грудня 2015 року була створена комісія з проведення інвентаризації майна КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, яка склала акт інвентаризації майна та документів підприємства від 22 січня 2016 року, відобразивши в ньому нестачу майна на суму 237 376,4 гр., часткову, різного ступеня, розкомплектацію 12 одиниць майна, балансова вартість якого складає 335 976,33 гр., відсутність частини документів (а.с. 55 - 61).

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт.

Відповідно до ст. 65 ГК України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Згідно п. п. 10, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів, видає розпорядження в межах своїх повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках, зокрема, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або упов-новаженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про по-новлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник зобов'язаний відшкодувати працівникові заподіяну моральну шкоду.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки

не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

З огляду на встановлені судом обставини справи та вищенаведені норми матеріального права, суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Згідно правових позицій, висловлених Верховним Судом України в постановах № 6-104цс14 від 24 вересня 2014 року і № 6-100цс16 від 20 квітня 2016 року, для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т. ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Висновків по суті про те, що до основного кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, відносяться особи, які одержують їх під звіт, а особи, які здійснюють функції обліку, охорони або управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відносяться до вказаного кола працівників і такі особи не можуть бути суб'єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, дійшов і суд касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг у справах №№ 6-5499св10, 6-4403св12, 6-25870св12, 6-38248св12.

З зазначеного вбачається, що коло цих працівників може бути розширене за рахунок основного кола матеріально відпо¬відальних осіб, тобто осіб, з якими відповідно до законодавства можуть бути укладені дого¬вори про повну матеріальну відповідальність. Виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, становить основний зміст трудових обов'язків працівника та виконання працівником указаних дій має відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

З врахуванням встановлених обставин справи та зазначих правових позицій суд прийшов до вірного висновку про те, що трудові обов'язки позивача як керівника підприємства не пов'язані з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, таке безпосереднє обслуговування не складає основний зміст його трудових обов'язків, оскільки він безпосередньо не пов'язаний зі зберіганням, обробкою, реалізацією та/або застосуванням/використанням у процесі діяльності переданих матеріальних цінностей, і відповідач помилково виходив з того, що позивач є фактично матеріально-відповідальною особою.

Заперечуючи проти позову, міська рада посилалась на положення ст. 136 ГК України щодо права господарського відання, та на те, що, згідно підпункту 3.3 пункту 3 статуту КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради, затвердженого рішенням Роменської міської ради від 28 квітня 2016 року, підприємство на контрактній основі очолює директор, який призначається на посаду та звільняється з посади головою Роменської міської ради.

01 вересня 2010 року між територіальною громадою міста Ромни в особі виконкому Роменської міської ради та КП «Ромнитеплосервіс» в особі директора ОСОБА_3 укладено договір на право господарського відання майном, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Ромни, відповідно до якого на користувача ОСОБА_3 покладено обов'язок використання майна у відповідності з цільовим призначенням, забезпечувати збереження, не допускати його знищення та псування; а тому, на думку відповідача, ОСОБА_3, підписавши вказаний договір, набув статусу матеріально - відповідальної особи.

Міська рада зазначала, що ОСОБА_3 не з'являвся на неодноразові запрошення до комунального підприємства для надання пояснень та ознайомлення з актами інвентаризації майна та документів підприємства від 22 січня 2016 року, складеними після його звільнення, якими встановлена нестача майна, документів та розкомплектація майна; в період перебування ОСОБА_3 на посаді директора неодноразово перераховано кошти на рахунок благодійного фонду «Відкрите серце допомоги» без дозволів та погоджень Роменської міської ради, тому ці кошти слід вважати такими, що використані не за цільовим призначенням, що стало підставою для втрати довір'я до директора КП «Ромнитеплосервіс» Роменської міської ради ОСОБА_3 з боку міського голови.

Суд, об'єктивно оцінивши доводи відповідача, обґрунтовано врахував те, що, згідно протоколу комісії з проведення інвентаризації майна КП "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради від 18 грудня 2015, фінансові документи зберігаються у сейфі головного бухгалтера, яка звільнилась 09 грудня 2015 року, а тому доводи відповідачів щодо навмисної непередачі позивачем частково документів не відповідає дійсності, оскільки фінансові документи не передані з вини головного бухгалтера.

Відповідачі не спростували тієї обставини, що позивач після його першого звільнення не залучався до інвентаризації майна та документів підприємства, з листів на його ім'я та відповідних актів вбачається, що його запрошували лише для підписання складених без його участі актів інвентаризації майна та документів.

З огляду на зазначене, суд обґрунтовано виходив з того, що виклики ОСОБА_3 та акти про його неявку для підпису інвентаризаційних актів, листи нового директора КП «Ромнитеплосервіс» ОСОБА_5 на ім'я міського голови Салатуна С.А. № 61 від 17 лютого 2016 року про встановлені результати перевірки та від 25 грудня 2015 року про відмову ОСОБА_3 співпрацювати (а.с. 40 - 47) не є достатнім доказом вини позивача у вчиненні дій щодо втрати майна, вказаного в інвентаризаційних актах.

Суд, встановивши, що під час керівництва ОСОБА_3 підприємством здійснювались витрати на благодійність у вигляді коштів на продукти харчування для військових частин, за зверненням благодійного фонду "Відкрите серце допомоги" (а.с.62-71), що підтверджується платіжними дорученнями та відомістю, обґрунтовано зазначив, що немає підстав вважати, що кошти були звернені на інші цілі.

Оцінюючи договір про надання рекламно-інформаційних послуг від 25 листопада 2015 року та рахунок-фактуру на оплату цих послуг, суд вважав, що дії позивача в цій частині не суперечать повноваженням директора, визначеним у п. п. 18, 25, 35 Статуту КП "Ромнитеплосервіс", затвердженого Роменською міською радою 30 травня 2007 року, згідно яких директор вирішує всі питання господарської та іншої діяльності підприємства, за винятком тих, що відносяться до виключної компетенції Засновника, має право, у тому числі, розпоряджатися фінансовими ресурсами; після виплати податків чистий прибуток залишається в повному розпорядженні підприємства і використовується на його розсуд.

«Іншу діяльність» суд обґрунтовано розцінив, у тому числі, і як благодійність, та зазначив, що у п. 17 Статуту, який визначає виняткову компетенцію Засновника, питання господарської діяльності та розпорядження коштами підприємства не зазначені, умови контракту надають право керівнику укладати господарські та інші угоди, в тому числі і договори на створення рекламної продукції, а щодо відсутності прибутку на підприємстві у період здійснення благодійної діяльності та замовлення рекламних послуг відповідачі доказів не надали. Натомість, докази в справі свідчать, що кошти були направленні на реальне отримання рекламної послуги, яка є однією з маркетингових передумов прибуткової господарської діяльності.

У додатку 3 до розпорядження міського голови від 05 січня 2016 року № 1-к/ про затвердження Положення про порядок укладання контрактів з керівниками підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Ромни, міститься типова форма контракту, згідно якого керівник має право укладати господарські та інші угоди (п.п. 2.3.2), тобто і договори на створення рекламної продукції.

Посилання відповідачів на статут підприємства, затверджений 28 квітня 2016 року, суд не взяв до уваги, оскільки ОСОБА_3 приступив до роботи після поновлення на роботі лише 26 травня 2016 року і у цей же день був звільнений, а тому не міг порушити вимоги цього Статуту.

Посилання відповідачів на втрату довір'я внаслідок укладення договору купівлі-продажу майна з підприємством, керівником якого є син позивача, суд також обґрунтовано вважав безпідставними з огляду на те, що вартість проданого об'єкту оплачена згідно протоколу аукціону від 25 лютого 2008 року, договір купівлі-продажу майна визнаний дійсним рішенням Господарського суду Сумської області від 24 липня 2008 року у справі № 16/382-08, про наявність договору купівлі-продажу, передачу майна по ньому, невнесення змін до Статуту щодо статутного фонду, які були затверджені 25 березня 2011 року, було відомо відповідачам на час продовження останнього з ОСОБА_3 контракту 08 грудня 2014 року, доказів щодо умисного невнесення позивачем змін до Статуту відповідачі не надали, крім того, такі дії не стосуються безпосереднього обслуговування матеріальних цінностей, а тому не можуть бути підставою для втрати довір'я.

Суд зазначив, що доказів щодо опалення приміщень за адресою: м. Ромни вул. Щербакова, 18 та вул. Щербакова, 16 за рахунок коштів підприємства не надано, оскільки лист № 132 від 11 травня 2016 року носить інформативний характер, в акті від 04 січня 2016 року зазначено, що зазначені приміщення отримували теплову енергію від котельні, яка знаходиться по вул. Щербакова, 14, проте, згідно актів пломбування засувок від 24 вересня 2012 року та від 23 грудня 2014 рок, були опломбовані засувки на подавальному та зворотному трубопроводах на вводі у приміщення компресорної від централізованої системи теплопостачання котельні, що виключає факт опалення, вказані пломби цілі, не зірвані, що підтверджено фототаблицею і не спростовано іншими доказами в справі, зокрема, показами свідків, відповідачем (а.с. а.с.49, 50, 90. 91. 94, 96, 97).

Суд також обґрунтовано зазначив, що не знайшло підтвердження посилання відповідачів на те, що ОСОБА_3 як директор ніс повну матеріальну відповідальність за майно підприємства, оскільки п. п. 1, 10 Статуту КП "Ромнитеплосервіс", затвердженого рішенням сесії Роменської міської ради від 30 березня 2007 року, який діяв на час виконання повноважень ОСОБА_3, визначено, що підприємство є самостійним господарюючим об'єктом, в особі його директора володіє, користується і розпоряджається майном відповідно з рішенням і цілями, які визначаються Засновником Підприємства (а.с. 108-111).

Це положення Статуту і Договір на право господарського відання майном, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Ромни, укладений між громадою та КП "Ромнитеплосервіс" в особі ОСОБА_3, не є підтвердженням повної матеріальної відповідальності керівника підприємства, оскільки стосуються обов'язків КП "Ромнитеплосервіс" як юридичної особи, повна ж матеріальна відповідальність визначається щодо конкретної особи, а тому посилання представника відповідача на цей пункт статуту як на підставу повної матеріальної відповідальності особисто ОСОБА_3 є безпідставним.

Згідно п. 2.3.5 Контракту, керівник має право розпорядження коштами підприємства. Доказів щодо укладення договору про повну матеріальну відповідальність з позивачем суду не надано. Контракт з керівником комунального підприємства "Ромнитеплосервіс" Роменської міської ради від 09 грудня 2014 року, який відповідає положенням типового контракту, не містить положення про покладення на керівника повної матеріальної відповідальності (а.с. 8 - 11, 113 - 117, 120, 135 - 140).

Заперечуючи проти позову, відповідач послався на недотримання позивачем обов'язку подання звіту, проте суд обґрунтовано зазначив, що недотримання керівником строку подання або неподання звіту без поважних причин є невиконання ним умов контракту (п. 2.4.10), але не може бути причиною для розірвання контракту з підстав втрати довір'я.

Таким чином, суд, з'ясувавши, що до трудових обов'язків позивача як директора підприємства, не входило виконання операцій, що пов'язані з безпосереднім обслуговуванням товарних та грошових цінностей, дійшов обґрунтованого висновку про те, що він як особа, яка здійснює управлінські функції щодо розпорядження майном та коштами підприємства, не відноситься до кола працівників, на яких у відповідних випадках поширюється дія п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Доводи міської ради про те, що ОСОБА_3 як користувач, підписавши договір про передачу комунального майна у користування підприємства, набув статусу матеріально - відповідальної особи, суд обгрунтовано вважав безпідставними. Користувачем в даному випадку є підприємство, а не сам позивач.

Вирішуючи позов, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що мотиви звільнення з посади, на які посилається відповідач - порушення позивачем своїх обов'язків, визначених статутом та контрактом, не є підставою для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем винних дій, що призвели до незаконного відчуження майна підприємства чи не забезпечення його схоронності, щодо його розкрадання або інших корисливих правопорушень, у розумінні вказаної норми закону, чи здійснення такої фінансово-господарської діяльності, внаслідок якої завдана шкода виробництву підприємства.

Зафіксований актами інвентаризації, проведеної без участі позивача, факт нестачі майна підприємства та відсутність частини певних документів спростовані позивачем і обґрунтовано критично оцінені судом з тієї точки зору, що позивач не є посадовою особою, що безпосередньо обслуговує матеріальні цінності.

Позивач мав право укладати від імені підприємства в спірному випадку договір про відчуження нерухомого майна, без попереднього погодження з засновником, договір недійсним не визнаний, є чинним. Тобто позивачем не вчинено умисних дій, які свідчать про наявність підстав для втрати до нього як керівника підприємства довір'я з боку засновника через неналежне виконання умов статуту та контракту.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність вимог щодо заподіяння позивачеві моральної шкоди та розміру її відшкодування також не спростовують висновків суду, які узгоджуються в цій частині з обставинами справи та роз'ясненнями, які містяться в п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно яких під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт запо¬діяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір в сумі 3000 гр., суд обґрунтовано виходив з наявності психологічних переживань позивача, пов'язаних з його незаконним звільненням, яке відбулось двічі незаконно, було затримане виконання першого рішення суду про поновлення його на роботі, яке підлягало негайному виконанню, що позбавило його можливості тривалий час працювати та отримувати заробітну плату і очевидно спричинило такі переживання, поставило позивача у складну життєву ситуацію та вимагало додаткових зусиль для відновлення своїх прав.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані.

Відповідачі, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надали доказів на підтвердження заперечень проти позову, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Роменської міської ради Сумської області відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 червня 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: