Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 337/1411/16Головуючий у 1-й інстанції Бондаренко І.В.
Пр. № 22-ц/778/3402/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року у справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування вартості пошкодженого майна

ВСТАНОВИЛА:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області (надалі Фонд) звернулось до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача на його користь суму вартості відновлювального ремонту легкового автомобіля марки ЗАЗ 110377, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, 2007 р. в., в розмірі 65515,21 грн., а також суму сплаченого при поданні позову судового збору в розмірі 1378,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що згідно копії акту приймання-передачі транспортного засобу від 24.12.2010 року, Фонд передав автомобіль М1 ЗAЗ 110377-40, номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_3, колір - королівський синій інваліду ОСОБА_3 26.02.2014 року о 18-00 ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Hunday Accent», державний номер НОМЕР_4, по вулиці Хортицьке шосе в м. Запоріжжі, при виїзді на дорогу з автостоянки, при початку руху не впевнилась в безпеці та не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався по авто дорозі, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110377, державний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_4, чим порушила вимоги п.п. 10.1, 10.2 ПДР України. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2014 року ОСОБА_2 було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Відповідно до висновку № 53 експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню технічного стану колісного транспортного засобу марки ЗАЗ 110377, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 12 лютого 2016 року експертна риночна вартість відновлювального ремонту вказаного автомобілю складає 65515,21 грн.

Ухвалою Хортицького районного суд м. Запоріжжя від 05 травня 2016 року (а.с. 50) до участі у цій справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5 «СК «Провідна».

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року в задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при його ухваленні, Фонд, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 106-108) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою Фонду було відкрито (а.с. 114), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.116).

Відповідачі ОСОБА_5 «СК «Провідна» та ОСОБА_2 через свого представника - ОСОБА_6 подали апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу Фонду у цій справі (а.с. 123-128, 129-132).

У судовому засіданні 22 вересня 2016 року розгляд цієї справи апеляційним судом по суті було розпочато, заслухано доповідь судді-доповідача, представник Фонду (позивача) за довіреністю ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_2 та представник останньої - ОСОБА_6 надали апеляційному суду пояснення, апеляційним судом на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України було розяснено всім особам, які беруть участь у справі, та зокрема Фонду, право заявити в апеляційному суді клопотання про проведення експертизи для визначення розміру шкоди, завданої пошкодженням автомобілю НОМЕР_5 в ДТП 26.02.2014 року, а також наслідки незаявлення цього клопотання останніми, а саме: у такому випадку апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів, у розгляді справи оголошено перерву апеляційним судом до 08 листопада 2016 року для письмового розяснення цього також відповідачу ОСОБА_5 «СК «Провідна», оскільки представник останнього не був присутній у даному судовому засіданні (а.с.143), а також для погодження позиції з приводу заявлення (незаявлення) клопотання про проведення експертизи у цій справі представником Фонду (позивача) ОСОБА_7 із керівництвом Фонду.

У судове засідання 08 листопада 2016 року належним чином повідомлений про час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с. 144) представник відповідача ОСОБА_5 «СК «Провідна» не зявився, відповідач ОСОБА_5 «СК «Провідна» через свого представника ОСОБА_8 поштою подав апеляційному суду клопотання (а.с. 145-146), в якому просив розглядати дану справу апеляційним судом за відсутністю його представника, наслідки незаявлення клопотання про призначення судової експертизи відповідачу ОСОБА_5 «СК «Провідна» відомі, клопотань немає.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду на підставі ст. 305 ч.2 ЦПК України ухвалила клопотання представника відповідача ОСОБА_5 «СК «Провідна» задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю представника Фонду (позивача) за довіреністю (а.с. 102) ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_2 та представника останньої за договором адвоката (а.с. 34-45) ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі зокрема:

- представника Фонду (позивача) за довіреністю (а.с. 102) ОСОБА_7, яка у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначала, що Фонду через неї розяснено апеляційним судом, у тому числі письмово (а.с. 149), на виконання вимог ст. 10 ч.4 ЦПК України, право заявити при апеляційному перегляді цієї справи клопотання про проведення експертизи у цій справі для визначення розміру шкоди, завданої пошкодженням автомобілю НОМЕР_5 в ДТП 26.02.2014 року, а також наслідки незаявлення цього клопотання всіма особами, які беруть участь у справі, а саме: у такому випадку апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів, Фонд вважає недоцільним заявляти клопотання про проведення експертизи у цій справі при апеляційному перегляді цієї справи, просить апеляційний суд переглядати дану справу в апеляційному порядку на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів; долучити до матеріалів цієї справи звернення Фонду до ОСОБА_5 «СК «Провідна» про виплату страхового відшкодування від 03 жовтня 2016 року (а.с.147-148), тобто після ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі 07 червня 2016 року;

- відповідача ОСОБА_2 та представника останньої за договором адвоката (а.с. 34-45) ОСОБА_6, які у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначали, що їм також розяснено апеляційним судом, у тому числі письмово (а.с. 150), на виконання вимог ст. 10 ч.4 ЦПК України, право заявити при апеляційному перегляді цієї справи клопотання про проведення експертизи у цій справі для визначення розміру шкоди, завданої пошкодженням автомобілю НОМЕР_5 в ДТП 26.02.2014 року, а також наслідки незаявлення цього клопотання всіма особами, які беруть участь у справі, а саме: у такому випадку апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів, відповідач ОСОБА_2 вважає недоцільним заявляти клопотання про проведення експертизи у цій справі, просить переглядати дану справу апеляційним судом на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів; проти задоволення апеляційної скарги Фонду заперечує з підстав, зазначених у письмових запереченнях на цю скаргу відповідача;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Фонду (позивача) не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10 -11, 60, 88, 208, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 988, 1166, 1187 ЦК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог Фонду у цій справі саме станом на час ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із актом приймання-передачі транспортного засобу від 24.12.2010 року Фонд у відповідності до ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» забезпечило інваліда ОСОБА_3 автомобілем, та передало йому автомобіль НОМЕР_5, номер кузова НОМЕР_6, номер двигуна НОМЕР_3 (а.с.9).

24 лютого 2014 року о 18-00 ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_7 по вул. Хортицьке шосе в м. Запоріжжі, не впевнилась у безпеці та не надала перевагу у русі автомобілю НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3, чим порушила вимоги п.10.1,10.2 ПДР України та скоїла зіткнення зі вказаним автомобілем.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2014 року ОСОБА_2 за фактом даної ДТП визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАП України (а.с.10).

В силу вимог ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із довідкою ДАІ, внаслідок ДТП 26.02.2014 року автомобіль НОМЕР_5 отримав ушкодження кришки капоту, решітки радіатору, переднього бамперу, лівої передньої фари, лівого переднього крила, лівої передньої двері, правої задньої двері (а.с.12).

Згідно із висновком експертного дослідження по визначенню технічного стану автомобіля НОМЕР_5 №53 від 12.02.2016 року, згідно з п. 4 якого в якості вихідних даних експерт досліджував сам автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, ремонт вказаного автомобіля технічно недоцільний (оскільки, вартість відновлюваного ремонту складає 65515,21 грн., що перевищує ринкову вартість автомобіля 51120 грн.), а тому за виводом експерта, вказаний автомобіль підлягає списанню (а.с.14 -15).

14 січня 2016 року ОСОБА_3 подав до Фонду заяву про те, що 26.02.2014 року він потрапив у ДТП, і автомобіль НОМЕР_5 вважає непридатним до експлуатації, тому просить поставити його у чергу на забезпечення автомобілем (а.с.13).

Згідно із полісом АС 4113831 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на день ДТП була застрахована в ОСОБА_5 «СК «Провідна» зі страховим лімітом 50000,00 грн. (а.с.38-41, 69).

27.02.2014 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_5 «СК «Провідна» про настання події ДТП 26.02.2014 року з участю належного їй автомобіля та автомобіля НОМЕР_5, що підтверджується копією повідомлення № НОМЕР_8 (а.с.63).

У запереченнях ОСОБА_5 «СК «Провідна» на позовну заяву зазначено, що Фонд чи ОСОБА_3 до страхової компанії про відшкодування шкоди за фактом даної ДТП не звертались (а.с. 59-62).

Представник Фонду у суді першої інстанції вказані обставини підтвердила та зазначила, що Фонду стало відомо про дану ДТП від ОСОБА_3 лише з його заяви у січні 2016 року. Додатково представник Фонду у суді першої інстанції зазначала, що автотоварознавче дослідження пошкоджень автомобіля НОМЕР_5, отриманих внаслідок ДТП 26.02.2014 року, не проводилось, автомобіль весь цей час знаходився у ОСОБА_3, а експертний висновок № 53 від 12.02.2016 року був зроблений лише для визначення технічного стану вказаного автомобіля в звязку з поданням ОСОБА_3 заяви про забезпечення його іншим автомобілем.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ст. ст. 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

В силу вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, відповідно до ст. 989 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 35 п. 35.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

В силу вимог ст. 33-1 цього Закону, особа, яка має право на отримання відшкодування, зобовязана сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, надати для огляду належний їй пошкоджений транспортний засіб, повідомити про відомі їй обставини та надання всі наявні документи, що стосуються ДТП. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Крім того, відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обовязок надання яких покладається на сторони по справі.

В даному випадку судом першої інстанції було правильно встановлено, що 26.02.2014 року мало місце ДТП з участю автомобіля під керуванням ОСОБА_3, який Фонд надав йому, як інваліду, та з участю водія ОСОБА_2, яка постановою суду була визнана винною у скоєнні даної ДТП.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2014 року (а.с.10) та довідкою ДАІ (а.с. 12) було встановлено, що автомобіль НОМЕР_5 внаслідок ДТП отримав певні пошкодження.

Однак, суду першої інстанції не надано належних та допустимих доказів того на підтвердження розміру шкоди, заподіяної діями ОСОБА_2 пошкодженням автомобілю НОМЕР_5 внаслідок ДТП, яка сталась 26.02.2014 року, зокрема висновку автотоварознавчого дослідження з цього приводу, у тому числі з урахуванням пошкоджень, отриманих автомобілем саме в ДТП 26.02.2014 року.

Суд першої інстанції при визначенні розміру вищезазначеної шкоди не міг виходити з висновку експертного дослідження по визначенню технічного стану автомобіля НОМЕР_5 №53 від 12.02.2016 року, наданого Фондом в обґрунтування його позову у цій справі, оскільки вказаний висновок стосується не визначення матеріальної шкоди, спричиненої майну позивача внаслідок ДТП 26.02.2014 року, а стосується визначення технічного стану вказаного автомобіля станом на час огляду лютий 2016 року, при цьому експерту були надані для огляду автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, а відомості про ДТП від 26.02.2014 року експерту не надавались, та містить висновок про те, що автомобіль підлягає списанню.

Крім того, вказане експертне дослідження було проведено тільки 12.02.2016 року, тобто за спливом двох років з дня ДТП, до цього часу жодні обстеження вказаного автомобіля з метою визначення шкоди, завданої ДТП, не проводились, автомобіль знаходився у ОСОБА_3, крім того, на лобовому склі автомобіля розміщений знак «У», тоді як представник Фонду зазначала, що автомобіль Фонд видає лише особам, які мають водійське посвідчення, тобто мають водійський стаж. Вказані обставини можуть свідчити про те, що встановлений експертом технічний стан автомобіля міг утворитись як внаслідок дій ОСОБА_2 в ході ДТП, так і внаслідок дій інших осіб або неналежного зберігання автомобіля.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що Фондом не надано суду доказів того, що технічний стан автомобіля, який встановлений висновком № 53 від 12.02.2016 року, є наслідком саме ДТП, яка сталась з участю відповідача 26.02.2014 року, тобто знаходиться у причинному звязку з діями ОСОБА_2, і того, що з 26.02.2014 року по час огляду вказаний автомобіль не експлуатувався, і що умови його зберігання не погіршили його стан.

Крім того, Фонд не заявив у суді першої інстанції у цій справі позовних вимог про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, а заявляв вимоги про відшкодування відновлюваної вартості пошкодженого майна, визначивши її суму через два роки після ДТП на підставі експертного висновку, який не мав на меті встановлення шкоди, завданої саме внаслідок ДТП, а мав на меті встановлення технічного стану автомобіля НОМЕР_5.

Таким чином, суд першої інстанції правильно не знайшов підстав для стягнення суми позову з відповідача ОСОБА_2

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, і не оспорювалось представником Фонду у суді першої інстанції, що Фонд станом на день постановлення судом першої інстанції оскаржуємого рішення (07 червня 2016 року) у цій справі не зверталось ні до ОСОБА_5 «СК «Страхування» ні до Моторного (транспортного) бюро України з приводу виплати страхового відшкодування за фактом ДТП 26.02.2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що Фондом, як позивачем, не було надано належних, допустимих доказів того, що права Фонду порушені ОСОБА_5 «СК «Страхування».

Крім того, отримавши інформацію про наявність полісу №АС 4113831 цивільно-правової відповідальності, Фонд мав право звернутись за страховою виплатою, виконавши вимоги ст. 33-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції правильно вважав, що підстав для стягнення суми позовних вимог з ОСОБА_5 «СК «Страхування» саме станом на час ухвалення оскаржуємого рішення на підставі наявних у цій справі доказів також не вбачається.

Доводи апеляційної скарги Фонду є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення Фонду (позивача) від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, зокрема розміру завданої в ДТП пошкодженням вищезазначеного автомобілю шкоди та порушення прав Фонду з боку ОСОБА_5 «СК «Провідна», у цій справі відсутні.

Фонд, як позивач, не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі станом на час ухвалення судом першої інстанції у цій справі оскаржуємого рішення (07 червня 2016 року) в обґрунтування розміру шкоди, завданої пошкодженням автомобілю НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3 в ДТП 26.02.2014 року та того, що Фонд чи ОСОБА_3 взагалі звертались до ОСОБА_5 «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування за результатами вказаного ДТП, та що цією страховою компанією було відмовлено у здійсненні відповідної виплати, а, відповідно, порушено права Фонду.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду цієї справи в межах доводів апеляційної скарги Фонду. Так, у судових засіданнях 22 вересня 2016 року та 08 листопада 2016 року апеляційний суд усно та письмово (а.с.143, 149-150) розяснював Фонду через його представника та іншим особам, які беруть участь у справі, їх право заявити клопотання про призначення у цій справі судової експертизи для визначення розміру шкоди, завданої пошкодженням автомобілю НОМЕР_5 в ДТП 26.02.2014 року, з урахуванням вимог ст. 30. 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що була чинною на час ДТП 26.02.2014 року та на час ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі.

Так, за змістом ст. 30.2 зазначеного Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Також апеляційний суд у судових засіданнях 22 вересня 2016 року та 08 листопада 2016 року усно та письмово (а.с. 143, 149-150) розяснював Фонду через його представника та іншим особам, які беруть участь у справі, наслідки незаявлення цього клопотання останніми, а саме: у такому випадку апеляційний суд буде переглядати законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на підставі наявних у цій справі матеріалів та доказів,

На запитання колегії суддів апеляційного суду у судовому засіданні 08 листопада 2016 року всі особи, які беруть участь у справі, у тому числі представник Фонду зазначали, що вони не вважають за доцільне заявляти у цій справі на стадії її апеляційного перегляду клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру, завданої в ДТП пошкодженням вищезазначеного автомобілю, шкоди; наслідки незаявлення ними такого клопотанням апеляційним судом їм, зокрема Фонду, розясненні, у тому числі письмово (а.с.143, 149-150) відомі та зрозумілі.

Дійсно Фонд в силу вимог ст. 3 ЦПК України при вищевикладених обставинах (будучи власником пошкодженого в ДТП 26.02.2014 року автомобілю НОМЕР_5 (а.с.17), раніше переданого у користування ОСОБА_3 (а.с.9), який підлягає списанню, так як ремонт останнього є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлюваного ремонту перевищує ринкову вартість цього автомобілю (а.с.14-15); визнання винною у цій ДТП ОСОБА_2 постановою суду (а.с.10), що є обставиною, яка не підлягає доказуванню в силу вимог ст. 61 ЦПК України, цивільна відповідальність якої, як власника транспортного засобу (а.с.65) була застрахована на час ДТП у ОСОБА_5 «СК «Провідна» (а.с.69)) мав право звертатись із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 «СК «Провідна» у цій справі, якщо вважав, що останніми порушені його будь-які права, що узгоджується із правовою позицією ВСУ, викладеною у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6 - 2808 цс 15, яка є обовязковою для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, та за змістом якої: «ОСОБА_5 потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності».

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Вартість відновлюваного ремонту у сумі 65515,21 грн. (а.с.15), яку позивач у цій справі просив стягнути з відповідачів (а.с.4), не є тотожнім поняттям шкоді, повязаній з фізичним знищенням транспортного засобу, передбаченій ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів», на стягнення якої при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах на підставі ст. ст. 1187, 1194 ЦК України, у відповідному, визначеному експертом, розмірі Фонд мав би право претендувати.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених Фондом позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Заява Фонду на імя ОСОБА_5 «Провідна» про виплату страхового відшкодування від 03 жовтня 2016 року (а.с. 147-148) не може вважатись доказом у цій справі, передбаченим ст. 303 ч. 2 ЦПК України, при перегляді апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі від 07 червня 2016 року (а.с. 96-97), а тому не приймається апеляційним судом до уваги при апеляційному перегляді останньої.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи Фонду, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, судом першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України, вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі понесених ними судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Також, у разі відмови Фонду, як позивачу, у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі судових витрат у вигляді судового збору (а.с.105), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити Фонду його право на звернення у подальшому окремо від цієї справи із позовом до відповідачів для вирішення питання в разі зміни підстав або предмету позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Запорізькій області відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_9ОСОБА_10