АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3575/16 Головуючий 1-ї інст. Островська Н.І.
Справа - № 637/1109/14-ц Доповідач Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у сумі 25500 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 21 липня 2010 року о 9.10 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» д.з. 225-98 Х, рухаючись по проспекту Московському у м. Харкові, не врахував дорожніх обставин, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду. На момент ДТП ОСОБА_3 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Субару», що належить ОСОБА_4 Розмір матеріального збитку становить 42268, 12 грн.. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не відшкодована потерпілій особі. Власник звернувся до бюро з заявою про виплату відшкодування. 25 жовтня 2010 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі у розмірі 25500 грн., в звязку з чим у позивача виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_3 в порядку регресу. З урахуванням викладеного, позивач просив поновити строк позовної давності та стягнути з відповідача 28310 грн., з них: грошові кошти у розмірі 25500 грн. понесених витрат з відшкодування потерпілій особі, 2000 грн. витрат за послуги з надання правової допомоги та 255грн. сплачених судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог МТСБУ відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що зявились, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції обґрунтовано виходив з того, що поважних причин пропуску строку позовної давності Моторним (транспортним) страховим бюро України не наведено.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що 21.07.2010 року о 9.10 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» д.з. 225-98 Х, рухаючись по проспекту Московському у м. Харкові, не врахував дорожніх обставин, у звязку з чим сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_1.

ОСОБА_3 на час скоєння ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Московського суду м. Харкова від 30.07.2010 року. У результаті ДТП було пошкоджено автомобіль ОСОБА_5, що належить ОСОБА_4

Згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС 3409086, укладеного ОСОБА_4 із ЗАТ фінансові групи « Страхові традиції», строк її дії з 27.08.09 до 26.08.2010 року.

Згідно з висновком спеціаліста - автотоварознавця розмір матеріального збитку становить 42268,12 грн.

Відповідно до заяви від 14.09.2010 року ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ щодо страхового відшкодування внаслідок події 21.07.2010 року.

На підставі платіжного доручення № 4317 від 25.10.2010 року Моторним страховим бюро України здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 25500 грн.

Відповідно до ст. 41 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 1191 ЦК України та ст. 38 вищевказаного Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Судом 1 інстанції правильно встановлено, що позивачем виплачена сума відшкодування 25.10.2010 року.

До Комінтернівського районного суду м. Харкова МТСБ України зверталось з даним позовом у вересні 2013 року та ухвалою суду від 03.10.2013 року дану позовну заяву було повернуто позивачеві для подання до належного суду, про що позивачем отримано ухвалу у жовтні 2013 року. До Шевченківського районного суду Харківської області позивач звернувся лише у жовтні 2014 року, тобто з пропуском строку передбаченого ст.ст. 256, 257 ЦК України

Відповідач ОСОБА_3 у своїх запереченнях просив відмовити у задоволенні позову, у звязку з тим, що сплинула позовна давність для предявлення даного позову.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-895цс15, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, за змістом ст. 257, ч. 2 ст. 264, ч. 4, ч. 5 ст. 267 ЦК України, ч. 1 ст. 118, ч. 1 ст. 122 ЦПК України перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема ст. 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Отже, встановивши, що позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, суд першої інстанції обґрунтовано застосував ч. 4 ст. 267 ЦК України та дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмовив у задоволенні заявленого МТСБУ позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують. В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, ст.314, 315,317 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді А.П. Івах

ОСОБА_2