________________________________________________________________________________________________________________________ _
Провадження № 4-с/520/123/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі скаргу Київської районної адміністрації Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

8.09.2016 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з скаргою, посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 у справі №1512/12548/2012 зобов'язано ОСОБА_1 привести у попередній стан самочинно реконструйовану квартиру відповідно до технічного паспорта, який виданий КП "ОМБТІ та РОН" шляхом знесення самочинно реконструйованого балкону за рахунок відповідача.

Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, внаслідок чого Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження.

При ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що 10.03.2016 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/12548/2012, виданого Київським районним судом м. Одеси про зобов'язання ОСОБА_1 привести у попередній стан квартиру. Київська районна адміністрація Одеської міської ради вважає, дії старшого державного виконавця Бахової В.І. протиправними, а постанову про закінчення виконавчого провадження такою, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець неправильно застосував положення Закону України "Про виконавче провадження", не врахував, що відповідно до виконавчого листа, боржника зобов'язано привести квартиру у попередній стан за рахунок його коштів, а не власноруч, а тому вважають, що посилання не неможливість виконання виконавчих дій без участі боржника є незаконним.

Крім того, Київська районна адміністрація Одеської міської ради у скарзі посилається на те, що можливість здійснення виконавчих дій без участі боржника обумовлена тим, що виконанню підлягає приведення самовільно реконструйованого об'єкту до попереднього стану, тобто проведення дій, які потребують спеціальних знань в галузі будівництва, розробки проектної документації, залучення проектних організацій, спеціалістів, а не безпосередньо боржника, який не володіє спеціальними знаннями, а має нести цивільно-правову відповідальність за рішенням суду у вигляді майнових витрат на оплату виконавчих дій.

Таким чином, Київська районна адміністрація Одеської міської ради просить суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ ОСОБА_2, які пов'язані з прийняттям постанови від 10 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження визнати незаконними, а постанову скасувати.

У судове засіданні представник скаржника та відділу ДВС не явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду скарги, від останнього надійшли письмові заперечення проти скарги, у яких представник просив відмовити у її задоволенні у звязку з пропуском строку, передбаченого ст.385 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 у справі №1512/12548/2012 зобов'язано ОСОБА_1 привести у попередній стан самочинно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 до технічного паспорта, який виданий КП "ОМБТІ та РОН" шляхом знесення самовільно добудованої частини балкону.

Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист та підставі якого відкрито виконавче провадження.

10 березня 2016 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби ОМУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі ст.49ч.1.п.11 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З доданих матеріалів вбачається, що листом від 27.04.2016р. представник скаржника просив Київський відділ ДВС надати йому інформацію щодо виконання виконавчого листа №1215/12548/2012. Листом від 27.04.2016р. №5936 представнику скаржника надана письмові інформація щодо виконавчого провадження, згідно якої 10.03.2016р. винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п.11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 Закону.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

На підставі ч. 3 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Так згідно ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», мова йде про виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утримуватися від їх вчинення.

Згідно із вимогами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову старшим державним виконавцем не було враховано, що відповідно до виконавчого листа 1512/12548/2012, боржника зобов'язано привести квартиру у попередній стан за його рахунок.

Також суд звертає увагу на те, що можливість здійснення виконавчих дій без участі боржників обумовлена тим, що виконанню підлягає приведення самовільно реконструйованого об'єкту, а саме вказаної квартири до попереднього стану, тобто проведення дій, які потребують спеціальних знань в галузі будівництва, розробку проектної документації, залучення проектних організацій, спеціалістів, а не безпосередньо боржників, який ймовірно, спеціальними знаннями та дозвільними документацією на проектну діяльність не володіє, а має нести цивільно-правову відповідальність за рішенням суду у вигляді майнових витрат на оплату виконавчих дій.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що в ході виконання рішення суду державним виконавцем не було знайдено відповідної будівельної організації, яка б погодилась виконати роботи, необхідні для виконання рішення суду та з цих підстав державним виконавцем було прийнято рішення про закриття виконавчого провадження, в той самий час нормами Закону України «Про виконавче провадження» таких підстав для закриття виконавчого провадження не передбачено, а посилання державного виконавця на інші норми - на п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», на думку суду є безпідставним, бо дані норми регулюють інші підстави для закриття виконавчого провадження.

На підставі ч. 1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Однак, дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що оскільки представник скаржника мав 11.05.2016р. інформацію щодо закінчення виконавчого провадження і ухвалення оскаржуваної постанови, і у скарзі не ставив перед судом питання про відновлення процесуальних строків, то у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 383-387 ЦПК України, ст.ст. 49, 75 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволення скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом пяти днів з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Суддя Бескровний Я. В.