Справа № 127/2995/16-ц
Провадження № 2/127/2202/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" про поділ спільного майна,-

Встановив:

ОСОБА_1 в лютому 2016 року звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Позов позивач мотивувала тим, що остання перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, зареєстрованому 30.09.2006 року. З 08.02.2016 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин у січні 2008 року за кошти батьків ОСОБА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 21.01.2008 року набуто спірне майно придбали квартиру АДРЕСА_1 (Квятека) вартість якої становила 270175 грн.

В процесі слухання позивач надала суду уточнену позовну заяву, згідно якої просила припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2) на квартиру під № 29, що знаходиться в будинку № 41, розташованому по вул. Миколи Ващука (Квятека) у м. Вінниці. Визнати за ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2) право особистої приватної власності на квартиру під № 29, що знаходиться в будинку № 41, розташованому по вул. Миколи Ващука (Квятека) у м. Вінниці.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечив щодо задоволення уточених вимог.

Представник ПАТ «Альфа Банк» в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечує щодо задоволення уточнених позовних вимог ОСОБА_1

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено,що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, зареєстрованому 30.09.2006 року. З 08.02.2016 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин у січні 2008 року за кошти батьків ОСОБА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 21.01.2008 року набуто спірне майно придбали квартиру АДРЕСА_1 (Квятека) вартість якої становила 270175 грн.,

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому вищезазначене майно є нашою спільною сумісною власністю, оскільки було набуте нами у період шлюбу за наші спільні кошти.

У відповідності до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Крім того, ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як передбачено ч. 3 ст. 70 СК України, за рішення суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, застосувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлено, що майно, спір щодо якого розглядається судом, було придбано сторонами в період шлюбу та відповідно є обєктом права спільної сумісної власності, що не заперечується сторонами. Щодо способу поділу вказаного майна між подружжям, то суд враховує визнання відповідачем позову, згоду сторін на запропонований спосіб поділу майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суд України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить чинному законодавству та таке визнання не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, про що сторони вказали в судовому засіданні, іншого судом не встановлено, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 69, 70 71 СК України , ст.ст. 60, 84, 88, 96, 208, 209, 212 -215, 218 ЦПК України, суд ,

Вирішив:

Позов задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 (індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2) на квартиру під № 29, що знаходиться в будинку № 41, розташованому по вулиці Миколи Ващука (Квятека) у м. Вінниці.

Визнати за ОСОБА_1 (індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_2) право особистої приватної власності на квартиру під № 29, що знаходиться в будинку № 41, розташованому по вулиці Миколи Ващука (Квятека) у м. Вінниці.

Судові витрати залишити за позивачем

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя