Справа №592/9060/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/1745/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - адвоката Прихожай Тетяни Ігорівни

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 жовтня 2016 року

в цивільній справі за заявою головного лікаря Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер Сєрокурової Марини Ігорівни про госпіталізацію ОСОБА_3 у психіатричний стаціонар в примусовому порядку, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 жовтня 2016 року заяву головного лікаря Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер Сєрокурової Марини Ігорівни про госпіталізацію ОСОБА_3 задоволено.

Госпіталізовано ОСОБА_3 до Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер.

Вказане рішення суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, а також його представник - адвокат Прихожай Т.І. оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах представники особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просять рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви головного лікаря Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер.

В доводах апеляційних скарг зазначається, що суд першої інстанції не дослідив даних про особу ОСОБА_3 та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, які тривалий час знайомі з ним і могли б пояснити його ставлення до осіб, які його оточують, тобто про відсутність агресивної поведінки з боку ОСОБА_3, у зв'язку з чим, на думку його представників, суд неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи.

Також в апеляційних скаргах наголошується на тому, що внаслідок госпіталізації ОСОБА_3 нікому буде надавати допомогу його матері, яка за станом здоров'я її потребує. До того ж, як зазначено в апеляційних скаргах, на думку самого ОСОБА_3 його помістили до психоневрологічного диспансеру за зверненнями його старшої сестри для вирішення на її користь житлового питання, тобто квартири, де він мешкає разом з матір'ю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представників ОСОБА_4 і адвоката Прихожай Т.І. про задоволення апеляційних скарг, представника психіатричного закладу лікаря-психіатра Іщук Н.В. та прокурора Мороз А.В. про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був доставлений психіатричною бригадою швидкої допомоги в Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер без його усвідомленої згоди за викликом старшої сестри у зв'язку з його неадекватною та агресивною поведінкою і 29 вересня 2016 року він був оглянутий комісією у складі трьох лікарів-психіатрів. При цьому було встановлено, що раніше ОСОБА_3 вже лікувався в психоневрологічному диспансері за період з 04 травня 2013 року по 13 травня 2013 року шляхом його госпіталізації. За висновком комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад і йому був встановлений діагноз: Пропфшизофренія, параноїдна форма, загострення F 20.8. За результатами огляду, враховуючи наявність у пацієнта загострення тяжкої психічної хвороби, внаслідок якої він являє реальну загрозу для оточуючих, а також у зв'язку з категоричною відмовою від госпіталізації комісією лікарів-психіатрів було прийнято рішення, що ОСОБА_3 потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар у примусовому порядку (а.с.7).

Задовольняючи заяву головного лікаря психоневрологічного диспансеру, суд першої інстанції виходив з наявності передбачених законом підстав для госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями статей 3, 28 Конституції України людина, її життя та здоров'я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і кожен має право на повагу до його гідності.

За змістом п.п.1, 6, 8 принципу 11 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Захист осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» від 18 лютого 1992 року № 46/119 жодне лікування не може призначатися пацієнтові без його усвідомленої згоди, за винятком випадків, передбачених пунктами 6, 7, 8, 13 і 15 даного принципу.

За винятком випадків, передбачених пунктами 7, 8, 12, 13, 14 і 15 даного принципу, пропонований курс лікування може призначатися пацієнтові без його усвідомленої згоди при дотриманні наступних умов: у цей момент пацієнт є госпіталізованим у примусовому порядку (підпункт «а»).

Крім випадів, передбачених пунктами 12, 13, 14 і 15 даного принципу, лікування може також призначатися будь-якому пацієнту без його усвідомленої згоди, якщо уповноважений відповідно до закону кваліфікований спеціаліст, який працює в області психіатрії, визначить, що необхідно терміново призначити таке лікування, щоб попередити завдання безпосередньої або неминучої шкоди пацієнту чи іншим особам. Таке лікування не продовжується понад той період часу, який строго необхідний для цієї мети.

Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У ч.ч.1, 2 ст.280 ЦПК України йдеться про те, що у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Надання до заяви висновку комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність примусової госпіталізації, передбачено й ч.3 ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, а саме: особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для примусової госпіталізації ОСОБА_3 до Обласного комунального закладу Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер без його усвідомленої згоди стали наявність у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняв дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, підтвердженням чого є неодноразові звернення його старшої сестри ОСОБА_8 за допомогою до психіатричного закладу з приводу агресивної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до матері ОСОБА_9 і застосування до неї фізичної сили (а.с.10, 11, 12), звернення директора «Сумського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до психіатричного закладу про необхідність спільних виїздів за місцем надання медичної допомоги ОСОБА_9, так як проживаючий там ОСОБА_3 не впускає у квартиру до хворої лікарів та погрожує їм (а.с.8-9), а також систематичні повідомлення до органів поліції про кримінальні правопорушення з боку ОСОБА_3 від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с.22, 32).

Отже, необхідність госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку підтверджена висновком комісії лікарів-психіатрів про наявність у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він являє собою безпосередню безпеку для оточуючих, та їх посиланням у висновку на те, що лікування хворого можливе лише в стаціонарних умовах, так як в домашніх умовах він амбулаторно не лікується і самостійно за допомогою не звертався, а також іншими письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку є правильним.

До наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції показів свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з приводу того, що ОСОБА_3 не представляє небезпеки як для себе, так і до оточуючих колегія суддів відноситься критично, оскільки вони спростовуються вищевказаними письмовими доказами, які узгоджуються з висновком лікарів-психіатрів, сумніватись у об'єктивності якого у колегії суддів підстав немає.

Доводи апеляційних скарг про неврахування інших позитивних характеристик стосовно поведінки ОСОБА_3 (а.с.29, 30) також не свідчать про помилковість рішення суду щодо його госпіталізації в психдиспансер, так як матеріалами справи доведено, що він проявляє свою агресивність і неадекватність як щодо матері, так і лікарів швидкої допомоги.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що матір ОСОБА_3 внаслідок його примусової госпіталізації залишилась без догляду, також не може бути підставою для зміни чи скасування законного і обґрунтованого рішення суду, оскільки не спростовують наявність підстав для примусової госпіталізації цієї особи до психіатричного закладу.

Інші доводи апеляційних скарг, в тому числі і стосовно необґрунтованих звернень ОСОБА_8, яка ніби то при цьому переслідує корисливі цілі, пов'язані з квартирою, де мешкає ОСОБА_3, також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні заяви головного лікаря психдиспансера, що б могло бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 - адвоката Прихожай Тетяни Ігорівни відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 жовтня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -