Справа № 487/4028/15-ц
Провадження № 2/487/82/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18.01.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючий - суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Бавикіної Т.В., позивача ОСОБА_1, представника позивачів ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку шляхом знесення самовільної споруди та відновлення приміщення в первісному стані,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2015 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку та зобовязання вчинити певні дії, а саме просила зобовязати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 за власний рахунок знести самочинно переобладнану споруду гараж у нежитлових напівпідвальних приміщеннях житлового будинку по вул. Заводській 13/6 шляхом демонтажу металевих воріт гаражу та встановлення стандартних дверей; всередині приміщення відновлення цегляної стіни, яка розділяє приміщення на два нежитлових приміщення сараї; демонтажу пандуса; крім того просили зобовязати відповідачів привести нежитлові приміщення напівпідвалу житлового будинку №13/6 по вул. Заводській у місті Миколаєві в первісний стан.

Позовні вимоги свої мотивували тим, що ОСОБА_7 проживає в квартирі №1 багатоквартирного житлового будинку №13/6 по вул. Заводській в м. Миколаєві та самовільно переобладнала сарай в гараж, який в свою чергу порушує нормальні умови проживання мешканців будинку № 13/6 по вул. Заводській в м. Миколаєві, оскільки влаштування гаражу в житловому будинку не передбачено проектом будинку. При цьому облаштування гаража було здійснено зі зміною конструктивних елементів будинку, тобто фактично переплановано підсобне приміщення, що також не передбачено проектом будинку та є порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76. Посилаючись на вищенаведене просили позов задовольнити.

В подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги, зазначивши відповідачами окрім ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.09.2015 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила фактичні обставини, що викладені у позовній заяві. Зазначила, що відповідачами порушено її права, оскільки вона має право жити у безпечному місці, а у звязку з діями відповідачів за адресою її проживання можуть виникнути надзвичайні ситуації. Викладене підтвердила фотознімками №13,14,15 від 14.05.2015 року.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила фактичні обставини, що викладені у позовній заяві. Суду пояснила, що діями відповідачів було переобладнано два допоміжні приміщення в житловому багатоквартирному будинку, які використовувались під сарай в один гараж без дозвільних документів у порядку визначеному законом. Крім того, таке переобладнання суперечить та є порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76. Вважаючи дії відповідачів незаконними та такими, що порушують права позивачів, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Суду пояснила, що відповідачкою права позивачки ОСОБА_1 не порушуються, оскільки остання не є співвласником багатоквартирного будинку. Крім того, вказала, що позивачами не доведено порушення ч.2 ст.382 ЦК як підставу заявлених вимог. Перешкод у користуванні гаражем відповідачами іншим співвласникам не створено, оскільки в їх користуванні знаходяться інші аналогічні приміщення, а знесена перегородка не була конструктивним елементом в силу ст.ст.100, 152 ЦК України, оскільки виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання та після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. Також зазначила, що з позовами про знесення самовільно збудованих приміщень мають право звертатися до суду тільки відповідні органи державної влади або органи місцевого самоврядування в порядку та на умовах ч.7 ст.376 ЦК України. Просила відмовити у задоволені позову, оскільки позовні вимоги є не конкретизовані, суперечливі та такі, що не можуть бути задоволені судом.

Відповідачі про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в судові засідання не зявились.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, опитавши свідків, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 лютого 2008 року, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради (а.с.62), ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить ? кв.23, корп.2 по вул. Заводській 13 у місті Миколаєві.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 2013 року, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради (а.с.51-53), ОСОБА_5, ОСОБА_4 належить ? кв.7, корп.6 по вул. Заводській 13 у місті Миколаєві.

Відповідно до довідки форми 3, що видана ТзОВ «Миколаївдомсервіс» №906 від 16.04.2015 року (а.с.57), у квартирі 7 корпус 6 будинку 13 по вулиці Заводській у місті Миколаєві зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_12.

Згідно акту обстеження сараїв по вул. Заводській 13/6 у місті Миколаєві (а.с.44) сараї, розташовані під квартирами №7 та №1-а, знаходяться у користуванні жителів квартири №7, тобто у сімї позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_12

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 2009 року, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради (а.с.37), ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8 належить по ? кв. 1, корп.6 по вул. Заводській 13 у місті Миколаєві.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 серпня 2010 року, виданого Управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради (а.с.40), ОСОБА_10, ОСОБА_11 належить по ? кв. 5, корп.6 по вул. Заводській 13 у місті Миколаєві.

Згідно листа Управління Містобудування та архітектури Миколаївської міської ради №15-1500 від 13.05.2015 року дозвіл на можливість реконструкцій напівпідвальних приміщень, розташованих під кв. 1,5,7 по вул. Заводській 13/6 у м. Миколаєві не видавався (а.с.93).

Відповідно до листа Департаменту житлово-комунального господарства №КО-1575-1/з-01 від 12.08.2014 року ОСОБА_7 проведено переобладнання двох сараїв в одне приміщення, перегородка демонтована, підлога цементна, яма для ремонту автомобіля відсутня. За самовільне переобладнання напівпідвальних приміщень згідно ст. 150 КУпАП на ОСОБА_7 було складено протокол на адміністративну комісію Заводського району для прийняття заходів згідно чинного законодавства. (а.с.100).

Згідно листа Департаменту житлово-комунального господарства №КО-39-1/з-01 від 06.01.2015 року вказано, що майстром технічної ділянки ТОВ «Миколаївдомсервіс» проведено дослідження підвального приміщення житлового будинку 13/6 по вул. Заводській у місті Миколаєві, також встановлено, що підвальне приміщення, розташоване під кв.11 очищено від зайвих матеріалів та на даний час не перебуває у користування жильців будинку. (а.с.94).

Згідно акту обстеження сараїв по вул. Заводській 13/6 у місті Миколаєві (а.с.44) сарай, розташований під квартирою №1 знаходиться у користуванні жителів даної квартири, тобто у відповідачки ОСОБА_7; підвальне приміщення, розташоване під кв.№5 знаходиться у користуванні жителів кв.5, тобто у відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_11

Сторони не заперечують, що сараї, що знаходяться в користуванні жителів кв.№5 та кв.№1 (сімей ОСОБА_7, та ОСОБА_10 та ОСОБА_11В.) обєднані та до них зроблено єдиний вхід (через широкі металеві ворота). Згідно поетажного плану будинку №13/6 по вул.Заводська в м.Миколаєві (літ.Апд) зазначені сараї (напівпідвальні приміщення) мають №8 та №9 літ.Апд. (а.с.135).

Як вбачається з фото, наданих позивачами (а.с. 72), при обєднанні приміщень №8 та №9 (літ.Апд.) було закладено прохід до приміщення №9 та зруйновано частину капітальної стіни (несучу конструкцію) між проходами до приміщень №8 та №9, а замість неї встановлено металеві ворота.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Пунктом 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Пунктом 1.1. Рішення Конституційно суду України від 02.04.2014 року у справі №1-2/2004 розяснено, що положення положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Статтею 358 Цивільного кодексу України встановлено, що Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст.152 Житлового кодексу України, Виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до п. 1.4.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76 (далі - Правил) переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Пунктом 1.4.6. вказаних правил встановлено, що Власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

У пункті 17 Пленуму Верхового суду №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» висловлена правова позиція, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути предявлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобовязання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Як вбачається з досліджених доказів сторони домовились Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 та відповідачі домовились про порядок користування допоміжними приміщеннями сараями. Так у позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в користуванні перебуває два сараї, а у відповідачів по одному сараю на кожну сімю, які знаходяться поруч. За таких обставин відсутні підстави вважати, що знесення міжкімнатної перегородки, яка не є несучою конструкцією, порушені права позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 А тому позов вказаних осіб в цій частині задоволенню не підлягає.

Але при збільшенні ширини проходу до спільних приміщень сараїв, відповідачами було зруйновано частину капітальної стіни, що малась між проходами до півпідвальних приміщень (сараїв) №8 та №9 (літ.Апд). Вказане знесення було втручанням в несучу конструкції зовнішньої стіни будинку без отримання відповідних необхідних дозволів і тому вказана частина капітальної стіни підлягає відновленню, а встановлені гаражні ворота знесенню, оскільки заважають відновленню вказаної частини капітальної стіни. Позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про знесення гаражу, то вона задоволенню не підлягає, оскільки в даному випадку призведе до руйнування частини житлового будинку №13/6 по вул.Заводській в м.Миколаєві, що є неприпустими способом захисту порушених прав.

Також позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не надали суду жодного доказу, що пандус зроблений позивачами біля входу в спірні приміщення (сараї) порушує їх права. Як вбачається з фото (а.с. 73) бетонне замощення, яке позивачі називають пандусом, зроблено перед входом до спірних приміщень та не створює жодних незручностей та небезпеки. Крім того, воно є продовженням іншого замощення, яке мається перед входом до інших приміщень. За такого відсутні підстави для демонтажу вказаного пандуса.

Частиною 1 статті 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку передбаченому цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачка ОСОБА_1, яка не є власником або користувачем квартири багатоквартирного будинку №13/6 по вул. Заводській у місті Миколаєві, не надала суду жодного доказу, що певні порушення, що мались при переплануванні сараїв, наданих в користування відповідачам, порушують її права, створюють певну небезпеку для неї, в звязку з цим можлива надзвичайна ситуація. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, то у задоволенні позовних вимог вказаному позивачу слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (2/3 задоволених вимог, з яких судовий збір повертається по 1/3 кожному) (487,20 грн. : 3 = 162,40 грн. кожному з позивачів та 162,40 грн. : 5 (відповідачів) = 32,48 з кожного з відповідачів).

Керуючись ст. ст. 212-218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю багатоквартирного будинку шляхом знесення самовільної споруди та відновлення приміщення в первісному стані задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 за свій рахунок демонтувати металеві ворота, встановлені до приміщень №8, №9 (літ. Апд) за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 13 корпус 6, та відновити зруйновану капітальну стіну, що була встановлена між проходами у вказані приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14 судовий збір в сумі 32,48 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суду м.Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час його проголошення, в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: А. В. Біцюк