УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості та відшкодування заподіяної моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_5 суму позики в розмірі 350 000 грн та заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 02 квітня 2007 року він уклав з ОСОБА_5 договір позики, відповідно до умов якого надав останньому позику в розмірі 350 000 грн, що на той час було еквівалентно 70 000 доларів США зі строком повернення до 02 вересня 2007 року.

Посилаючись на те, що в обумовлений строк позичальник кошти не повернув, позивач просив задовольнити позов у повному обсязі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2008 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 350 000 грн та 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2008 року в частині відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2012 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2008 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2012 року.

У травні 2012 року ОСОБА_6, яка є дружиною відповідача ОСОБА_5, також звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення судів попередніх інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2012 року скасовано.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 липня 2008 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики у розмірі 350 000 грн скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

При новому розгляду справи, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму неповернутої позики в розмірі 350 000 грн та 5 000 грн завданої моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції при новому розгляді справи, частково задовольняючи позовні вимоги, врахував висновок судово-почеркознавчої експертизи від 24 березня 2014 року № 1356/1357/14-32 та аналогічний висновок експерта від 18 листопада 2011 року № 403, який проводився на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2010 року, відповідно до яких підпис від імені ОСОБА_5 в розписці від 02 квітня 2007 року виконаний самим ОСОБА_5, підпис від імені ОСОБА_6 виконаний іншою особою з наслідуванням її підпису, а рукописний текст у розписці виконаний ОСОБА_5, у зв'язку з чим дійшов висновку про те, що позичальник отримав у борг грошові кошти у розмірі 350 000 грн, однак у встановлений строк свої зобов'язання не виконав, чим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України. Крім того, цими діями позивачу було завдано моральну шкоду, розмір якої суд відповідно до ст. 23 ЦК України оцінив у 5 000 грн.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми позики в розмірі 350 000 грн, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), врахував наявність в матеріалах справи двох експертних висновків, які підтверджують факт підписання розписки відповідачем, погодившись з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що судовим рішенням у цій справі ОСОБА_4 вже було відмолено у задоволенні цих позовних вимог, а тому відсутні підстави для розгляду вимог позивача в цій частині.

Крім того апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи ОСОБА_5 щодо відсутності в матеріалах справи оригіналу боргової розписки позичальника, оскільки в ході проведення зазначених вище експертних досліджень, експертами досліджувався оригінал розписки, що знаходився в другому томі справи та судові експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову від надання висновку за ст.ст. 384, 385 КК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк