Справа № 177/246/15-ц
Провадження № 2/177/24/16
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

15 січня 2016 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеною позовною заявою 04.02.2015 року та просила усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме житлом - домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача - ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 .

З 27.11.2013 року по даний час відповідач зареєстрований у вказаному будинку. Однак за час проживання за вказаною адресою відповідач веде себе негідно, не працює, зловживає спиртними напоями, систематично застосовує до позивача фізичне насильство, руйнує та псує житлове приміщення, а саме: розбиває вікна, вхідні двері, у зв'язку з чим позивач неодноразово зверталася до міліції, комунальні послуги не сплачує.

Позивач постійно перебуває під психологічним та моральним тиском з боку відповідача.

Позивач вказувала на те, що самостійно покинути будинок та знятися з обліку відповідач не бажає, через що вона змушена звернутися до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, крім зазначеного, просила також зняти відповідача з реєстрації у вказаному домоволодінні, вказувала, що вона проживала з відповідачем однією сім'єю з липня 2010 року, зареєструвала його у своєму будинку, але відповідач останні роки ніде не працює, зловживає спиртними напоями, систематично застосовує до неї фізичне та психологічне насильство, руйнує та псує житлове приміщення. Вона неодноразово зверталася до міліції, він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, але висновків для себе не зробив. Подальше співжиття з відповідачем стало неможливим. В будинку, крім відповідача зареєстрований і її син, але фактично там не проживає.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду про виклик його на 22.04.2015 року, отримано особисто 06.03.2015 року (а.с.31), на 15.06.2015 року отримано особисто 21.05.2015 року (а.с.40), на 21.09.2015 року отримав особисто 06.08.2015 року (а.с.49), на 15.01.2015 року отримав особисто 24.11.2015 року (а.с.55).

Зі згоди позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладався на розсуд суду (а.с.33).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних законних підстав.

Статті 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм цих статей власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину на заповітом від 10.09.2010 року виданого Криворізькою районною державною нотаріальною конторою, № в реєстрі 2-1206 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 04.09.2015 року та інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.5,6,28,30, 35).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

На даний час за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 - син позивача та ОСОБА_3 - співмешканець позивача, що вбачається з довідки Грузької сільської ради Криворізького району від 16.01.2015 року № 7 та витягу з по господарської книги та що вказувала позивач в ході судового засідання (а.с.9,56,57). Отже ОСОБА_2 є членом сім'ї позивача.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у т. ч. колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Також зазначеною нормою передбачено виселення і у разі систематичного руйнування чи псування житлового приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Крім того, згідно із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Відповідно до норм ст. 116 ЖК України, особи виселяються без надання іншого жилого приміщення.

Згідно до побутової характеристики ОСОБА_2, останній проживає за адресою АДРЕСА_1 та за час проживання зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, дебоширить, псує меблі, вибиває вікна, до односельчан ставиться зверхньо, скандалить з ними, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків (а.с.41). Вказана обставина знайшла своє підтвердження і в акті складеному депутатом Грузької сільської ради Казаченко Т.В., де окрім того зазначено, що ОСОБА_2 б'є ОСОБА_1, висловлюється нецензурною лайкою, остання неодноразово викликала працівників міліції (а.с.51).

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, кожна окремо пояснили, що ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1. Вказували, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, ображає ОСОБА_1, застосовує до неї фізичне насильство, псує меблі, б'є вікна, посуд, через що ОСОБА_1 вимушена тікати з дому.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу систематичних неправомірних дій відповідача, а саме щодо його висловлювання нецензурною лайкою, вимагання грошей на придбання горілки, погрози розправою, таке інше та судом 14.05.2014 року, 10.06.2014 року, 24.09.2014 року, 25.06.2015 року, 25.12.2015 року ухвалювалися постанови відносно останнього за ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї). Вказаними постановами ОСОБА_2 було визнано винуватим та піддано адміністративному стягненню, що свідчить про застосування органами міліції, судом заходів попередження до відповідача, які результатів не дали (а.с.60-67).

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної особи, поданим відповідно ЦПК, в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач систематично порушує правила співжиття та робить неможливим проживання разом з ним в одному будинку власниці будинку - позивача по справі, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, псує майно, застосовує щодо позивача дії фізичного та психологічного характеру, позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки відповідача відносно неї, до нього застосовувались заходи адміністративного стягнення судом, що не дало результатів, відповідач до суду не з'явився, доказів протилежного суду не надав, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково та ухвалити рішенням, яким усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим будинком з господарчими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаного житлового будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та виселити останнього з житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, як надлишково заявлені.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користування власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації, - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим будинком з господарчими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаного житлового будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: