Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.16 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі судді Фастовця В.М.,

секретар судового засідання Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

з участю у судовому засіданні

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що у 2011 році відповідач взяв у неї в борг грошову суму у розмірі 2000 доларів США і зобов'язався повернути борг за вимогою. Підтвердженням, що угода відбулась, є договір займу укладений в письмовій формі. На вимогу позивачки, відповідач повернув частину боргу у розмірі 1150 доларів США, залишок повернути відмовляється, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звернутися з позовом до суду, просила суд стягнути з відповідача борг в сумі 22516,5 грн., судовий збір у сумі 551,2 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному у позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що договір займу не підписував, гроші брала його колишня дружина, він віддав за неї позивачці 50 доларів у вересні 2015 р., оскільки відчував трішки відповідальним за неї. У міліції дав пояснення, що підписав договір, під тиском. Вважає, що працівники міліції хотіли від нього це почути, боявся, що відносно нього можуть бути вчинені протиправні дії.

Вважає, що позивачка звернулася до нього з позовом, бо його колишня дружина відмовилася віддавати борг. Його паспортні дані у позивачки можуть бути від його колишньої дружини. Пояснити, яким чином позивачка отримала від колишньої дружини його паспортні дані, якщо вони знаходяться у поганих відносинах, не зміг.

Судом досліджено наступні докази: копія договору позики; копія листа Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області; копія висновку за зверненням; копія довідки про офіційний курс НБУ.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що у 2011 році сторони уклали договір займу, відповідно до якого позивачка надала відповідачу грошові кошти у сумі 2000 доларів США на особисті потреби, які він зобов'язався повернути за її вимогою.

За вимогою позивачки відповідач повернув 1150 доларів США.

Таким чином, залишок боргу становить 850 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час звернення до суду складає 22516,50 грн., які підлягають стягненню на користь позивачки.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається на обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 1046, 1047 ч.2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що позивачкою надані достатні докази своїх вимог, у вигляді договору позики, належних та допустимих доказів того, що відповідач цей договір не укладав, суду не надано.

Окрім того, відповідач визнавав укладення договору під час опитування у міліції за заявою позивачки та підтвердив у судовому засіданні вчинення дій, що свідчать про визнання боргу - повернення 50 доларів США у вересні 2015 р..

Суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо обставин виникнення у договорі його особистих паспортних даних нібито внаслідок змови позивачки та його колишньої дружини, та до пояснень щодо тиску з боку працівників міліції, бо вказані заперечення також нічим не підтвердженні.

Відповідно до ст. 88 ЦК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн. на користь позивачки.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки правова допомога в розумінні ст.56 ЦПК України позивачці не надавалася, ухвала про допуск до участі у судове засідання особи, що надає позивачці правову допомогу, судом не приймалася.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 11, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики в розмірі 22516 (двадцять дві тисячі п'ятсот шістнадцять) грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп., а всього 23067 (двадцять три тисячі шістдесят сім) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області шляхом подання до Лисичанського міського суду апеляційної скарги у 10-тиденний строк з моменту його проголошення.

Суддя: