Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги обґрунтовано тим, що за кредитним договором від 14 квітня 2007 року ОСОБА_7 отримав від банку кредит у розмірі 194 000 доларів США на умовах сплати 13,5 річних на строк до 13 квітня 2023 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 за договором дарування від 07 березня 2008 року.

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 25 березня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 182 563 доларів 76 центів США, що еквівалентно 4 300 658 грн 35 коп. за курсом Національного банку України на вказану дату, банк у рахунок погашення цього боргу просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на неї за банком.

ОСОБА_7 брав участь у справі у якості третьої особи на стороні відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 серпня 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року від 21 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії від 14 квітня 2007 року, яка станом на 25березня 2015 року становить 182 563 доларів 76 центів США, що в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України станом на 21 січня 2016 року, становить 4 502 204 грн 89 коп, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 131 476 доларів США, що еквівалентно 3 242 329 грн 64 коп., заборгованості за процентами у розмірі 39 271 долар 44 центи США, що еквівалентно 968 472 грн 98 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 5 733долари 04 центиСША, що еквівалентно 141 382 грн 50 коп., пені за несвоєчасне повернення процентіву розмірі 6 083 долари 28 центів США, що еквівалентно 150 019 грн 77 коп., звернуто стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 143,2 кв.м, житловою площею 133,5 кв.м, АДРЕСА_1, яканалежить ОСОБА_6 на праві приватної власності, шляхом передачі права власності на квартиру ПАТ «Укрсоцбанк» за вартістю, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на день реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». В іншій частині позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що за кредитним договором від 14 квітня 2007 року ОСОБА_7 отримав від банку кредит у розмірі 194 000 доларів США на умовах сплати 13,5 річних на строк до 13 квітня 2023 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 за договором дарування від 07 березня 2008 року.

За змістом положень п. 4.5. іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань і порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за змістом договірних положень належить до позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, мотивуючи рішення тим, що договором іпотеки сторони не передбачили такий вид застереження, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов банку, апеляційний суд виходив із обґрунтованості вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за позивачем.

Із такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження, зокрема пункт 4.5. в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Враховуючи вищезазначене, для правильного вирішення даної справи суду слід було з'ясувати, чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно та чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, № 6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року та № 6-1685цс16 від 21 вересня 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Враховуючи викладенене, апеляційним судом у справі не встановлено зазначені фактичні обставини, які мають важливе значення для її правильного вирішення, тому рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Крім того, відповідно до положень ч. 3 ст. 559 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошові одиниці України - гривні.

За змістом п. 4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, визначених у п.п. 1.1.1., 3.3.6.1., 3.3.14., 2.4., 2.5., цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в національній валюті в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє у період невиконання зобов'язань за цим договором, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення.

Встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки Національного Банку України можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні, оскільки діючим законодавством Національному Банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

За розрахунками позивача, пеню обчислено у доларах США та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України на дату звернення із позовом.

Порядок нарахування пені апеляційним судом не перевірено, залишено поза увагою зміст вимог закону й договірних положень про те, що пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

Крім того, за вимогами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1239цс16 від 08 червня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Апеляційний суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмету іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик