УХВАЛА

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ПоповичО.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», треті особи: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. 01 квітня 2015 року ними було отримано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 16 березня 2015 року № 46864002 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М. від 18 серпня 2014 року № 3078 про звернення стягнення на належну їм квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ПАТ «КБ «Надра».

Вважали, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи на договорах іпотеки, крім випадків, коли предметом іпотеки є житло. Крім того, на момент вчинення виконавчого напису діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Квартира є їхнім єдиним житлом та її площа не перевищує 140 кв. м. Також, посилались на те, що заборгованість не була безспірною та з дня виникнення у банку права вимоги минуло більше трьох років. Таким чином, виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 18 серпня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3078.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалені у справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки звернення стягнення пропонувалось для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості, яка розрахована поза межами трирічного строку позовної давності для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками та поза межами річного строку позовної давності щодо стягнення пені.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, виходив із того, що виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 18 серпня 2014 року № 3078, який є предметом спору, вчинений відповідно до вимог чинного законодавства, а ПАТ «КБ «Надра», звернувшись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, прав і обов'язків сторін у цих правовідносинах, неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 грудня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступник якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/1432-ПР, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 69 тис. доларів США, зі строком повернення до 02 грудня 2016 року та сплатою відсотків у розмірі 11 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05 грудня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 1432-ПР/1, згідно з яким позивачами на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, що належить їм на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 квітня 2003 року.

25 липня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулось до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки від 05 грудня 2006 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

18 серпня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за заявою ПАТ «КБ «Надра» від 25 липня 2014 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3078, за яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить позивачам на праві власності та є предметом іпотеки, відповідного до договору іпотеки від 05 грудня 2006 року, за рахунок коштів від реалізації якого задовольнити вимоги банку в сумі 5 991 804 грн 71 коп., яка складається із основного боргу в розмірі 67 657,09 доларів США, суми заборгованості за процентами в розмірі 52 739,69 доларів США, комісії в сумі 254 502 грн 19 коп., пені в сумі 4 090 344 грн 95 коп. та штрафу в розмірі 72 973 грн 03 коп.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, що надавався до заяви банку про вчинення виконавчого напису нотаріуса, а також не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, останній платіж за кредитним договором позичальником ОСОБА_3 здійснювався в 2007 році.

Виконавчий напис нотаріусом було вчинено 18 серпня 2014 року. При цьому, як зазначено у виконавчому написі, строк, за який проводиться стягнення складає 7 років 3 місяці та 21 день, а саме: з 05 грудня 2006 року по 26 березня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, (далі - Інструкція) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 283 вказаної Інструкції вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 286 Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, підставами для одержання виконавчого напису при стягненні заборгованості за нотаріально посвідченими угодами є оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підвереджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з умовами п.п. 3.3.1, 3.3.3 п. 3.3 кредитного договору від 05 грудня 2006 року сторонами було визначено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені договором платежі шляхом здійснення перерахування на відповідний рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту щомісячно, до 10 числа поточного місяця.

Пунктом 4.2.4 кредитного договору встановлено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений у п. 3.3 цього договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України право дострокового повернення коштів у кредитора виникає в разі прострочення повернення позичальником чергової частини позики.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виконавчий напис було вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки звернення стягнення пропонувалось для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості, яка розрахована поза межами трирічного строку позовної давності для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотками та поза межами річного строку позовної давності щодо стягнення пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд на порушення вимог ст. 214 ЦПК України не звернув уваги на обставини, які мають значення для вирішення справи.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін у справі, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення, ухвалене згідно із законом, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що постановлене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком, так як він є необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам закону.

За таких обставин, ураховуючи те, що апеляційним судом помилково скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, рішення апеляційного суду на підставі ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року скасувати, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.В. Попович О.М. Ситнік