22-ц/775/160/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Вайновська О.Є.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Ігнатоля Т.Г.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Володарської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася з зазначеним позовом до відповідача та зазначала, що останній є батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання між ними шлюбу в 2006 році дитина проживає з нею, відповідач не піклується донькою, не цікавиться її життям та здоров'ям, не сплачує аліменти, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі майже 28 000 гривень. Посилаючись на положення п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Володарської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Позивач в скарзі вказувала, що судом не з'ясовано, чому відповідач не виконує свій обов'язок по утриманню дитини та не виплачує аліменти, не зустрічається дитиною, не дав оцінки факту відмови відповідача у видачі дозволу на виїзд дитини до Росії влітку 2014 року, не допитав заявленого нею в позовній заяві свідка ОСОБА_4 та невірно зробив висновок про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2. заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Володарської районної державної адміністрації в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, в якій підтримав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, і ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася донька ОСОБА_3. 7 грудня 2006 року шлюб між сторонами розірвано і дитина залишилася проживати з матір'ю. Вважаючи, що відповідач з часу розірвання шлюбу вихованням дитини не займається, не надає матеріальної допомоги на її утримання, має заборгованість за аліментами, зв'язку з донькою не підтримує та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, установлені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутні.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно виходив з положень Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», вимог ст. 164 СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею ст. 3 СК України передбачено, що дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до 07 грудня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_3, батьком якої записано ОСОБА_2 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом не проживають, дитина мешкає із матір'ю ОСОБА_1.(а.с.10).

Згідно з довідкою-розрахунком відділу державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції заборгованість за аліментами ОСОБА_2 станом на 17 листопада 2015 року складає 27 999,84 грн. (а.с.11).

Висновком Служби у справах дітей Володарської районної державної адміністрації від 18 грудня 2015 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивачка перешкоджає йому зустрічатися з донькою, від виконання своїх батьківських обов'язків він не ухилявся, заборгованість за аліментами утворилась внаслідок скрутного матеріального становища, оскільки він не працює. Він бажає спілкуватися з донькою та приймати участь в її вихованні та проти позбавлення його батьківських прав.

Врахувавши встановлені обставини та докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та що підстави ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, а саме, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не бере педагогічної, матеріальної та іншої участі у вихованні доньки, ухиляється від сплати аліментів, за умови недоведеності винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, тощо, як кожна окремо, так і в сукупності в судовому засіданні достатньо не доведені та не обґрунтовані.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку доказам у справі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно перевірив доводи та заперечення сторін, доказам у справі, показанням свідків та показанням малолітньої дитини, дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на наявність у ОСОБА_2 заборгованості за аліментами не може бути підставою в силу положень ст.164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Посилання в апелційній скарзі ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції не вирішив питання про розподіл судових витрат та не відшкодував їй понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн., не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 88 ч.. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, підстави для відшкодування їй судових витрат по сплаті судового збору відсутні. За цих же обставин не підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарзи в розмірі 606,32 грн., оскільки судова колегія дійшла висновку про відхиилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судова колегія визнає, що наведені в апеляційних скаргах доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому судова колегія на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

Т.Г. Ігнатоля