Справа № 346/1300/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2176/2016
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року представник публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" ( далі ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") звернувся в суд з указаним позовом і зазначав, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2013 року в порядку забезпечення позову у справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно належне ОСОБА_2 в межах суми 745333,10 грн. Згідно договору дарування укладеного 06 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1264 ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_4 належне їй нежитлове приміщення (магазину), що знаходиться на АДРЕСА_1. Згідно договору дарування укладеного 09 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1279 ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_4 належну їй квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 741892,10 грн. заборгованості за кредитним договором. Зазачене рішення суду набрало законної сили і не виконане. Посилаючись на те, що з моменту винесення ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно означає, що відповідач не мала права розпоряджатись належним їй майном, просив визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться по вул. С.Бандери в буд №51/9-1 у м. Коломиї укладеного 06 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1264, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладеного 09 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1279 як таких, що суперечать положенням ст. 203 ЦК України.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться на АДРЕСА_1, укладений 06 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1264. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 09 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1279.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволені позову , вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що на час укладання договорів дарування від 06 серпня 2013 року та від 09 серпня 2013 року майно, що було предметом відчуження згідно витягів №22295056, №22295600 від 09 серпня 2013 року та витягів 3№21895679, №21895959 від 06 серпня 2013 року на момент укладання договорів не було під забороною. Доказів того, що на момент вчинення спірного правочину в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна існували будь-які заборони на відчуження квартири суду не надано.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали, просять задовольнити цю скаргу.

Пердставник ПАТ"Райффайзен Банк Аваль" судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач ОСОБА_2 не мала права розпоряджатись належним їй майном, на яке накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали.

Судом встановлено, що у справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яка була призначена до розгляду на 08.08.2013 року, з метою забезпечення позову ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 липня 2013 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно належне ОСОБА_2 в межах суми позову у розмірі 745333,10 грн. Ухвалу про забезпечення позову разом із ухвалою про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви Коломийський міськрайонний суд надіслав ОСОБА_2, як стороні провадження до відома і зазначених документів ОСОБА_2 отримала 02.08.2013 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.5).

06 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 1264, згідно умов якого відповідачкою відчужено нежитлове приміщення (магазину), що знаходиться на АДРЕСА_1. 09 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір дарування, зареєстрований в реєстрі за № 1279, згідно умов якого відповідачкою відчужено квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до частин 9, 10 ст. 153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє її виконання.

За ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не має права розпоряджатись майном або коштами, на які накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від того, які зроблені дії на стадії виконання цієї ухвали.

На час укладення оспорюваного договорів дарування від 6 серпня 2013 року та від 9 серпня 2013 року ОСОБА_2 була обізнана про наявність ухвали про накладення арешту та заборону на відчуження, отже з 23 липня 2013 року, тобто з моменту винесення ухвали Коломийського міськрайонного суду, вона не мала права розпоряджатись нерухомим майном, на яке було накладено арешт.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на момент вчинення спірних правочинів в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не існувало будь-яких заборон на відчуження спірного майна, оскільки наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, відповідно ч.1ст.14 ЦПК України означає, що відповідач не має права розпоряджатись майном або коштами, на які накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від того, які зроблені дії на стадії виконання цієї ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення справедливим, по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

І.О.Максюта