АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівСлободянюк С.В., Рубан С.М.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представника позивача Зайцева І.Є.,

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» - Зайцева Івана Євгеновича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року

У справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 108-110/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «РАДА 7» - Зайцев І.Є. подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач був співвласником квартири АДРЕСА_1, що встановлено рішеннями судів, оскільки вона була придбана в період шлюбу з колишнім власником, а обов'язок відповідача по сплаті комунальних послуг виник з 08.09.2009 року - дати, передбаченої укладеним між сторонами договором від 29.12.2012 р. Також не враховано судом першої інстанції правові позиції, що містяться у справі, відповідно до яких, жодне законодавство не зобов'язує виконавця житлово-комунальних послуг щомісячно надавати акти відносно фактично наданих послуг споживачу, та не враховано, що за період з вересня 2009 р. по листопад 2012 р. від відповідача не надходило жодних актів-претензій та заяв, щодо порушення умов договору та наданих послуг. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову на підставі наступного.

№ справи 757/10888/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8487 /2016
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року між ТОВ «РАДА7» та ОСОБА_7 було укладено договір №37/07/К про надання послуг з управління та утримання будинку, споруд та прибудинкових територій. / а.с.12-16/

29 грудня 2012 року також між ТОВ «РАДА7» та ОСОБА_7 було укладено договір №39/07/К про надання послуг, згідно якого підприємство надає власнику послуги з забезпечення пропускного режиму в будинку по АДРЕСА_1, а власник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати вартість послуг у строки та на умовах, передбачених договором. Вартість послуги склала 110,00грн., а з 01.12.2012р. -140грн. Оплата послуг за цим договором здійснюється з 08.09.2009р. / а.с. 22/

01 серпня 2013 року між ТОВ «РАДА7» та ОСОБА_7 було укладено договір №163/07/К про надання послуг, згідно якого підприємство надає власнику послуги з забезпечення пропускного режиму в будинку по АДРЕСА_1, а власник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати вартість послуг у строки та на умовах, передбачених договором. Вартість послуги склала 125,00грн. / а.с.11/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що позивачем надано розрахунок заборгованості, складений представником позивача Калашнюк О.С. та виконавцем без конкретного визначення цієї особи, який містить підписи вказаних осіб та загальні нарахування за експлуатаційні витрати, опалення та консьєржа за період з вересня 2009 року по березень 2014 року, та те, що правомірність здійснених нарахувань та підтвердження наданих послуг позивачем не надана, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача ґрунтуються виключно на припущеннях.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Пункт 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» закріплює, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, причому такому праву відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені у договорі або законі.

Крім того, відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Так, в матеріалах справи на а.с. 7 міститься розрахунок заборгованості за надані експлуатаційні витрати, опалення та консьєржа квартир АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_7, загальна сума заборгованості по наданим послугам нарахована у розмірі 34 291, 29 гривень, жодних своїх розрахунків або квитанцій про сплату відповідачем не надано.

Таким чином, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ОСОБА_7 за вказаною адресою не проживає, комунальними послугами не користується, однак вказана обставина не звільняє його від належного виконання договору та витрат по утриманню майна. Жодних заяв або претензій щодо ненадання або надання неналежної якості послуг, на адресу надавача послуг ОСОБА_7 не направлялось як і заяв щодо припинення надання вказаних послуг.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач є користувачем усіх комунальних послуг, при цьому ухиляється від сплати за надані житлово-комунальні послуги та своїми діями порушує вищевказані норми чинного законодавства, згідно яких власники зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, а доводи відповідача про непроживання у квартирі правового значення для вирішення спірних правовідносин, що виникли між сторонами не мають.

Крім того, за прострочення зобов'язання сплати наданих послуг, підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, колегія суддів вважає, що, крім наявної заборгованості, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, стягненню також підлягають заявлені позивачем 3 % річних з простроченої суми в розмірі 2 955, 17 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 332, 92 грн.

У зв'язку з задоволенням позовних вимог, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 405 грн. 79 коп., в суді апеляційної інстанції у розмірі 446 грн. 37 коп., що документально підтверджені.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» - Зайцева Івана Євгеновича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року - скасувати, постановивши нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 7» (п/р 3601 в ЗАТ Український будівельно-інвестиційний банк» м. Києва, код банку 380377, ) заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 34291 гривень 29 копійок, інфляційній втрати у розмірі 3332 гривень 92 копійки, 3 % річних у розмірі 2955 гривень 17 копійок, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 405 грн. 79 коп., в суді апеляційної інстанції у розмірі 446 грн. 37 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: