Провадження № 22-ц/780/4128/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 43 25.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Яворського М.А., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виселення із самовільно зайнятого житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив виселити ОСОБА_4 та членів його сім'ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 5/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу 5/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_2. Згідно умов вказаного договору сторони домовились про остаточний розрахунок між сторонами та укладення основного договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки в строк до 31 грудня 2013 року. Однак, основний договір купівлі-продажу не укладено у зв'язку з відсутністю коштів у відповідача для здійснення остаточного розрахунку з позивачем. Після спливу кінцевого строку укладення основного договору позивач дізнався про самовільне зайняття відповідачами житлового будинку і почав вимагати від ОСОБА_4 звільнити разом зі своєю сім'єю житлове приміщення та земельну ділянку. Проте, відповідачі змінили замки на дверях, не пускають ОСОБА_3 на територію домоволодіння та ухиляються від спілкування. Позивач направляв відповідачам вимогу про виселення, однак вказана вимога була проігнорована.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив виселити відповідача з 5/6 частини житлового будинку. Однак, суд виселив ОСОБА_2 з усього будинку, в тому числі і з 1/6 частини, яка не належить ОСОБА_3 Відповідач дійсно проживає за зазначеною адресою, однак займає лише 1/6 частину будинку та власник даної частини ніяких претензій до неї не пред'являє. Позивач не виділив у натурі свою частину, а тому не може стверджувати, де саме знаходяться його 5/6 частини будинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 5/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області Золотухіною О.М. від 25 березня 2010 року.

04 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу 5/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 нотаріально посвідчений у відповідності з вимогами чинного законодавства приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Куницьким В.В.

Відповідно до п. 1.6 попереднього договору сторони домовились про визначення кінцевого терміну оформлення договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки до 31 грудня 2013 року.

Згідно п. 2.1 попереднього договору під час підписання цього договору ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 аванс в розмірі 136 000 грн., що еквівалентно 17 000 доларів США.

07 серпня 2015 року позивач направив на адресу ОСОБА_4 вимогу про виселення з житлового приміщення та відшкодування завданих збитків (а.с.6), однак, лист повернувся у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.8).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 136 000 гривень (а.с.60-61).

З акту-обстеження за № 245 від 27 квітня 2016 року, що складений комісією в складі сільського голови Овсієнко І.П., депутата сільської ради Киливник Л.І., дільничного інспектора Козир М.С., сусідів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.62).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на законних підставах є власником 5/6 частини житлового будинку, а відповідач ОСОБА_2 порушує право на користування особистою власністю.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати поновлення його порушеного права власності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає у житловому будинку, 5/6 частин якого належить позивачу. Зазначена обставина підтверджується наявним у матеріалах справи актом обстеження від 27 квітня 2016 року та відповідачем не заперечується.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що вона проживає у 1/6 частині будинку. Однак, зазначена обставина не може бути прийнята до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.

У свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що загальна площа будинку складає 58,5 кв. м., а житлова площа - 23,7 кв. м. Таким чином, 1/6 частина від житлової площі у будинку становить 3,95 кв. м., а від загальної площі будинку - 9,75 кв.м..

Таким чином проживання відповідача на житловій площі в 3.95 кв. метра, суперечить ст. 47 ЖК України та є неможливим без використання площі будинку, що належить позивачу.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції вийшов за їх межі, оскільки ОСОБА_3 просив виселити відповідачів, зокрема, ОСОБА_2 з 5/6 частин житлового будинку. Однак, суд першої інстанції виселив відповідача з усього будинку, не звернувши увагу на те, що такі вимоги не заявлялися.

Однак, зазначені доводи колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивачу належить 5/6 частин будинку, якою без будь-яких законних підстав користується відповідач. Будь-яких доказів досягнення домовленостей з іншим співвласником будинку про проживання в будинку відповідач суду не надала.

За таких обставин вирішення питання про виселення відповідача з усього спірного будинку ніяким чином не порушує прав відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що будь-яких прав на проживання в будинку відповідач не має. Співвласник іншої 1/6 частини будинку рішення суду з підстав вирішення питання про його права та обов'язки не оскаржував.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.