Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3674/16-ц
Провадження № 2-з/553/51/2016
У Х В А Л А

Іменем України

27.10.2016м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Новак Ю.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 В»ячеслава Васильовича про стягнення заборгованості.

При цьому, 26 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити його позов шляхом накладення арешту на рухоме майно, а саме: на автомобіль НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 В»ячеславу Васильовичу, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість перед позивачем ОСОБА_1Л.і продаж вищезазначеного автомобіля утруднить виконання рішення суду, адже відповідач не має офіційного місця роботи та іншого майна, яке може бути реалізоване під час здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, а саме: на автомобіль НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 В»ячеславу Васильовичу такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Також ч. 3 ст.151 УПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Все вищезазначене надає суду підстави припустити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, суд враховує принцип співмірності та приходить до висновку, що вимоги заявника щодо забезпечення позову є законними та обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на рухоме майно, а саме: на автомобіль НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 В»ячеславу Васильовичу.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції може бути подано протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_3