Справа № 159/3940/16-ц
Провадження № 2/159/1424/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Луньової Т.М.,

за участі секретаря Канашкової О.М.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ковельської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ковельської міської ради, у якому прохає суд визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири №48, розташованої в будинку №74 по вул. Незалежності в м. Ковель Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/4 частину вказаної квартири, як набутої у власність згідно розпорядження №22 органу приватизації Ковельської дистанції цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами: 14 лютого 2003 року померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на належне спадкодавцеві за життя майно, у тому числі на 1/4 частину квартири №48, розташованої в будинку №74 по вул. Незалежності в м. Ковель Волинської області. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 залишились чоловік померлої відповідач ОСОБА_2 та діти померлої позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3. У відповідності до норм ст. 549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, позивач прийняла спадщину після смерті матері, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на спадкове майно не претендують і не заперечують проти того, щоб спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 успадкувала позивач. У звязку з наведеним позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_4, однак отримала письмову відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право спадкодавця на частку у квартири №48, розташованої в будинку №74 по вул. Незалежності в м. Ковель Волинської області. Зокрема, згідно свідоцтва про право власності на житло №513 від 13 грудня 1993 року, виданого Ковельською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці на підставі розпорядження органу приватизації від 22 листопада 1993 року №319, уповноваженим власником спірної квартири є відповідач ОСОБА_2. У той же час, на час приватизації спірної квартири у вказаній квартирі були зареєстровані та постійно проживали, як титульний власник квартири ОСОБА_2, так і позивач, а також відповідач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_4. З заявами про приватизацію спірної квартири до органу приватизації звертались усі члени сімї титульного власника квартири. У відповідності до положень ст.ст.1,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартира №48, розташованої в будинку №74 по вул. Незалежності в м. Ковель Волинської області перейшла у спільну сумісну власність членів сімї уповноваженого власника квартири ОСОБА_2 При цьому відповідно до норм чинного на час приватизації законодавства частки кожного із співвласників нерухомого майна є рівними. З огляду на вказану обставину позивач звернулась до органу приватизації Ковельської дистанції цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці з питанням усунення помилки, допущеної при видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру. На підставі розпорядження №22 від 23 вересня 2016 року позивачеві було видано нове свідоцтво про право власності на спірну квартиру, згідно якого спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та спадкодавця ОСОБА_4 Вказане свідоцтво на право власності на житло позивач подала до Державної нотаріальної контори разом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак нотаріусом було відмовлено позивачеві у вчиненні вказаної нотаріальної дії з тих підстав, що подане позивачем свідоцтво на право власності на житло не зареєстроване в БТІ. Здійснити таку реєстрацію права власності на підставі нового свідоцтва про право власності на житло позивач позбавлена можливості у звязку зі смертю іншого співвласника квартири, спадкодавця ОСОБА_4 Відтак, у зв'язку з неможливістю надати нотаріусу оригіналів правовстановлювальних документів на нерухоме майно, яке входить до складу спадкової маси, реалізувати своє право на спадкове домоволодіння в позасудовому порядку позивач позбавлена можливості, а тому звернулась з відповідним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому і прохає задовольнити. Прохає визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири №48, розташованої в будинку №74 по вул. Незалежності в м. Ковель Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/4 частину вказаної квартири, як набутої у власність згідно розпорядження №319 органу приватизації Ковельської дистанції цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці від 22 листопада 1993 року.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожен зокрема, у ході судового розгляду позов визнали, не заперечують проти його задоволення, ствердили обставини, якими позивач обґрунтувала позовні вимоги.

Представник відповідача - Ковельської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не має.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази у справі суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕГ №122017 від 17 лютого 2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управління юстиції Волинської області, ОСОБА_4 померла 14 лютого 2003 року. (а.с33).

Відповідно до вимог ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти... дружина і батьки померлого.

Даними свідоцтва про одруження серії 1-ЕГ №037041 від 29 квітня 2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ковельського міського управляння юстиції та даними свідоцтва про народження серії П-ЕГ №256767 від 31 березня 1981 року батьками позивач ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_4.(а.с.9,10).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЕГ №268067 від 01 березня 1975 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 01 березня 1971 року у міському відділі ЗАГСу м. Ковель.(а.с.13).

Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЕГ №350610 від 23 грудня 1975 року відповідач ОСОБА_3 є рідною дочкою спадкодавця ОСОБА_4.(а.с.18).

Відповідно до ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті матері, ОСОБА_4, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що визнали у ході судового розгляду відповідачі.

Крім цього, у ході судового розгляду відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що не вважають себе такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 не претендують.

Вказана обставина доводиться повідомленням Ковельської державної нотаріальної контори № 2737 16 від 25 жовтня 2016 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), згідно яких спадкова справа після смерті 14 лютого 2003 року ОСОБА_4 не заводилась.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі неприйняття спадщини спадкоємця за законом або за заповітом .... його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними у рівних частках.

Згідно повідомлення Завідуючої Ковельською Держнотконтори ОСОБА_6 №2584/01-16 від 10.10.2016 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріально дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на норми Закону України « Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, згідно яких видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони арешту цього майна. (а.с.35).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 71301048 від 25 жовтня 2016 року дані про реєстрацію прав власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, в Державному реєстрі відсутні.

Згідно довідки комунального КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №1362 від 13 жовтня 2016 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 грудня 1993 року №513, виданого Ковельською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці згідно розпорядження від 22.11.1993 року №319. (а.с.36).

Згідно свідоцтва про право власності на житло №513, виданого 13 грудня 1993 року Ковельською дистанцією цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці згідно розпорядження від 22.11.1993 року №319 і зареєстрованого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 7953 20 грудня 1993 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2. (а.с.21).

Згідно розпорядження органу приватизації №319 від 22.11.1993 року, а також документів, що стали підставою для здійснення безоплатної приватизації квартири АДРЕСА_1, зокрема Довідки про склад сімї наймачів ізольованої квартири та займані ними приміщення, а також розрахунків площі квартири (будинку), що безоплатно приватизується, затверджених розпорядженням органу приватизації від 22.11.1993 року №319, квартира АДРЕСА_1 передана безоплатно у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. (а.с.24-29).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч.1,2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою у Державному реєстрі прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 355, ч.1 ст. 357 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Частки у спільній частковій власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Крім того, виходячи із змісту ст. 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також площі квартири, яка була приватизована наймачами житла, частка кожного з співвласників житла у спільному майні є рівною.

Відтак позивач позбавлена можливості реалізувати своє право зареєструвати, у встановленому законом порядку, право власності на нерухоме майно.

Згідно даних технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, вказана квартира загальною площею 43,2 кв.м. складається з двох кімнат жилою площею 26,8 кв.м., кухні площею 6,0 м.кв., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., коридору площею 4,8 кв.м., вбудованої шафи площею 1,9 кв.м.. Квартира обладнана балконом площею 1,0 кв.м.

Судовий збір позивачем сплачено відповідно що ціни позову.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом

За вказаних обставин позивач обрав такий спосіб захисту свого майнового права, який не суперечить нормам ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. 15,30,62, 85, 212, 213, 215, 130, 173,174 ЦПК України, ст. 16, 355,357 ЦК України, ст. 529, 548,549,554 ЦК України в редакції 1963 року, ст. 3, 5, 8 Закону Украіни «Про приватизацію державного житлового фонду», суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Ковельської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири №48, розташованої в будинку №74 по вул. Незалежності в м. Ковель Волинської області в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири №48, розташованої в будинку №74 по вул. Незалежності в м. Ковель Волинської області, як набутої у власність згідно розпорядження №319 органу приватизації Ковельської дистанції цивільних споруд Рівненського відділку Львівської залізниці від 22 листопада 1993 року.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: Т.М.Луньова