АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Пікуль А.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування своїх вимог зазначав, що 29.09.2006 р. між ним та ОСОБА_3,ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого він передав відповідачам 11 200 долів США, а останні зобов'язувалися повернути йому зазначені кошти не пізніше 29.08.2008 р., у порядку та в строки передбачені договором.

На забезпечення виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов'язань за договором позики, 29.09.2006 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2поручилася перед кредитором за виконання відповідачами зобов'язань з повернення боргу.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за договором позики, 14.01.2012 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4складено акт про визнання боржниками свого боргу, визначення сум, термінів та порядку погашення боргу перед кредитором, а також про переривання строку позовної давності за вимогами кредитора за договором позики від 29.09.2006 р., відповідно до якого боржники визнали свій борг перед кредитором, визначили загальну сумузаборгованості за договором позики у розмірі 11 025 доларів США, що підлягає сплаті у порядку та строки визначені у акті.

14.01.2012 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки від 29.09.2006 р., відповідно до якої поручитель поручався перед кредитором за повернення відповідачами позичених коштів, а також сплату процентів за їх користування, трьох процентів річних та неустойки за прострочення виконання зобов'язань.

Справа № 761/24272/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7244/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як позичальники, а ОСОБА_2 як поручитель, не виконують свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за договором позики від 29.09.2006 р.,з урахуванням акту про визнання боржниками боргу від 14.01.2012 р., зокрема: залишок неповернутої заборгованості у розмірі 11 025 доларів США, проценти за користування позикою за період з 29.09.2006 р. по 11.08.2015 р. у розмірі 84355,00 доларів США, три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 30.06.2013 р. по 11.08.20015 р. у розмірі 699,00 доларів США, а також неустойку за період з 30.06.2013 р. по 11.08.2015 р. у розмірі 154 400,00 грн. з розрахунку 200,00 грн. за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.11.2015 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29.09.2006 р. у розмірі 20 159,00 грн. доларів США, що по курсу НБУ на день винесення рішення складає 467 830,42 грн. і 154 400,00 грн., а всього 622 230,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4,ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 1 218,00 грн. з кожного.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2016 р. заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила рішення судускасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначала, що суд не урахував сплачену нею за період з 14.01.2012 р. по 10.09.2012 р. суму заборгованості у розмірі 1050 доларів США, а також вказувала на те, що їй не було відомо про укладення договору поруки між позивачем та ОСОБА_2, яка для неї є невідомою особою.

Крім того посилалася на те, що суд в порушення ст. 110 ЦПК України розглянув позовну заявуОСОБА_1у м. Києві, тоді як справа мала розглядатися за підсудністю в м. Харкові, за місцем укладення та виконання договору позики, та в порушення ст. 116 ЦПК України після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду, з'ясувавши що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності, не передав справу на розгляд іншому суду.

В судове засіданняОСОБА_3, її представник, ОСОБА_4,ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не з'явилися, про час та місце розгляду справи булиповідомлені належно за останніми відомими їх адресами місця проживання, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договірпозики є укладеним з моменту передання грошей абоінших речей, визначенихродовимиознаками.

За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов'язання за договором позики виконав належним чином, а відповідачі порушили зобов'язання щодо повернення коштів, внаслідок чого у них виникла заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальникзобов'язанийповернутипозикодавцевіпозику (грошовікошти у такійсамійсуміаборечі, визначеніродовимиознаками, у такійсамійкількості, такого самого роду та такоїсамоїякості, щобулипереданійомупозикодавцем) у строк та в порядку, щовстановлені договором.

Судом встановлено, що 29.09.2006 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 уклали договір позики, відповідно до якого позикодавець ОСОБА_1 передав, а позичальники ОСОБА_3, ОСОБА_4 прийняли грошові кошти в сумі 11 200 доларів США та зобов'язувалися повертати ці кошти не пізніше 29 числа кожного місяцяв сумі по 175 доларів США, починаючи з жовтня 2006 р. Останній платіж у розмірі 7 350,00 доларів США повинен бути сплачений не пізніше 29.08.2008 р.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальників за договором позики, 29.09.2006 р. між ОСОБА_1та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_2 поручалася перед позивачем за повернення позичених відповідачами коштів за договором позики, і стала солідарним з ними боржником за зобов'язанням повернення суми позики, процентів за їх користування, трьох процентів річних від простроченої суми борги відповідно до ст. 625 ЦК України, а також передбаченого договором штрафув розмірі 200,00 грн. за кожен день прострочення платежів.

14.01.2012 р. між сторонами складено акт про визнання боржниками свого боргу, визначення суми, термінів, порядку погашення боргу перед кредитором, а також про переривання строку позовної давності за вимогами кредитора за договором позики від 29.09.2006 р., яким боржники визнали борг з повернення залишку суми позики у розмірі 11 025,00 доларів США, погодили з позивачем термін його сплати, зокрема щомісячними платежами по 175 доларів США, останній платіж у розмірі 9100 доларів США не пізніше 29.01.2013 р. Також сторони обумовили, що з моменту підписання акту всі попередні домовленості щодо складання цього акту, а також всі докази часткового виконання боржниками своїх зобов'язань за договором позики втрачають свою силу, але в разі невиконання боржниками передбачених актом умов, кредитор має право звернутися до суду за захистом своїх прав в обсязі передбаченому умовами договору позики від 29.09.2006 р. Також сторони обумовили, що зазначений акт є підставою переривання перебігу позовної давності.

14.01.2012 р. укладена додаткова угода між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручителем), відповідно якої у звЧязку з підписанням боржниками акту від 14.01.2012 р. були внесені зміни в договір поруки від 29.09.2006 р.

За згодою представника ОСОБА_1 від 14.04.2013 р. відповідачам відстрочено остаточний розрахунок без застосування неустойки до 14.05.2013 р., а 29.05.2013 р. строк відстрочення сплати відповідачами заборгованості за договором позики відстрочено до 29.06.2013 р.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язанийсплатити суму боргу з урахуваннямвстановленогоіндексуінфляції за весь час прострочення, а також три проценти річнихвідпростроченоїсуми, якщоіншийрозмірпроцентів не встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК Українипередбачено, щоуразіпорушеннязобов'язаннянастаютьправовінаслідкивстановлені договором або законом, зокремасплата неустойки.

Відповідачі свої зобов'язання за договором позики не виконали, а відтак суд першої інстанції правильно задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 11 025 доларів США, процентів за користування позикою, трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України, та передбаченого умовами договору позики штрафу, виходячи з розрахунку 200,00 грн. за кожен день прострочення.

Заперечень щодо правильності наданого позивачем і перевіреного судом розрахунку заборгованості в апеляційній скарзі не наведено.

Щодо посилань на не урахування судом першої інстанції сплачених ОСОБА_3 1050 доларів США за договором позики, то колегія суддів не приймає до уваги такі доводи, виходячи з наступного.

Позивач у запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення фактично не визнавав надані відповідачами копії розписок про часткове повернення боргу, а тому за відсутності їх оригіналів чи належно посвідчених копій, а також клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи та висновків експерта, колегія суддів вважає такі докази недопустимими

В апеляційній скарзі не наведено заперечень щодо правильності наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку заборгованості за договором позики.

Посилання на те, що суд розглянув справу з порушенням правил підсудності, зокрема в порушення ст.110 ЦПК України не за місцем укладення договору позики чи його виконання у м. Харкові, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи, предЧявляються у суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у законному порядку місцем її перебування.

Підсудність до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являється за місцем проживання або місцезнаходження одного з них за вибором позивача (ч. 1 ст.113 ЦПК України).

За загальним правилом право вибору територіальної чи предметноїпідсудності (окрім виключної) належить позивачеві.

З матеріалів справи убачається, що місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в м. Києві, і за територіальною підсудністю відноситься до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ураховуючи наведене та виходячи з положень ч. 1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: