АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/154/16 Головуючий 1 інст. Сугачова О.О.
Справа № 643/7473/15-ц Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2015 року та на додаткове рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк»з позовом про визнання недійсними на підставі ст.ст. 302, 215 ЦПК України: кредитного договору № HAE2GA 00000043 від 27.02.2008 з додатками, укладеного між ними; договору поруки від 27.02.2008, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4; нотаріально посвідченого 27.02.2008 договору іпотеки квартири, укладеного між нею (ОСОБА_3О.), ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з одного боку та ПАТ КБ «ПриватБанк» з іншого боку.

Посилалася на те, що за укладеним 27.02.2008 кредитним договором вона отримала кредитні кошти на строк до 24.02.2023 у вигляді не поновлюваної лінії у poзмipi 41001,50 доларів США на наступні цілі: 35000 доларів США - на споживчі цілі та 6001,50 доларів США - на сплату страхових платежів, зi сплатою за користування кредитом 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості та інших платежів. 27.02.2008 укладено додаток № 1 до договору «Загальна вартість кредиту» та додаток № 2 «Графік погашення кредиту».

В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 27.02.2008 між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки, а між нею, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з одного боку та ПАТ КБ «ПриватБанк» з іншого боку, укладено договір іпотеки квартири № 43, розташованої по вул. Тимуровців, 40-А в місті Харкові.

Вважає, що вказані договори укладені с порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не містять детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача та всіх супутних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнав за його безпідставністю.

Розгляд справи відбувся за відсутністю третіх осіб.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Московського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову щодо визнання договору поруки від 27.02.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 недійсним.

На ці рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 подані апеляційні скарги, в яких з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеністю тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, міститься прохання про скасування рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що районним судом не враховано, що кредитний договір суперечить вимогам п.п. 2 абз.3 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції, яка була чинна на час укладення оспорюваних договорів) та п.п. 3.2, 3.3, 3.7,3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10.05. 2007 № 168. А оскільки договір поруки та іпотеки мають додатковий (акцесорний) характер до основного ( кредитного) зобовязання і укладаються для забезпечення виконання останнього, , вони також мають бути визнані недійсними.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що останньою не доведено, що укладені між нею, банком та третіми особами договори суперечать вимогам Цивільного Кодексу та іншим актам цивільного законодавства, на час укладення договорів між ОСОБА_3 та банком вибір позивача був вільним і відповідав її внутрішній волі, вони були спрямовані на реальне настання правових наслідків, вона отримала кошти в кредит, порушення її прав, гарантованих Законом України «Про захист прав споживачів», нею не доведено.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 2 ст. 548 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

за заявою ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу їй кредиту на споживчі цілі в розмірі 35 000 доларів США ( тобто з визначенням конкретної валюти кредитування), сторони 27.02.2008 уклали кредитний договір, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти на строк до 24.02.2023 у вигляді не поновлюваної лінії у poзмipi 41001,50 доларів США на наступні цілі: 35000 доларів США - на споживчі цілі та 6001,50 доларів США - на сплату страхових платежів, зi сплатою за користування кредитом 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості, винагороди інших платежів.

Відповідно до пунктів 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4 та 8 кредитного договору за користування кредитними коштами ОСОБА_3 зобов'язалась сплачувати банку відсотки в poзмipi 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а також винагороди та інші платежі.

Зазначені умови кредитування ( в тому числі й орієнтовану сукупну вартість кредиту) визначені в кредитному договорі, який підписаний сторонами.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27.02.2008 між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки, а між нею, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з одного боку та ПАТ КБ «ПриватБанк» з іншого боку, укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири № 43, розташованої по вул. Тимуровців, 40-А в місті Харкові.

Судом першої інстанції на підставі наданих доказів зроблений обґрунтований висновок про те, що при укладенні оспорюваних договорів будь-яких порушень вимог ст.ст. 1048-1052,1054-1055, та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем не допущено.

Кредитні кошти були отримані ОСОБА_3, яка до звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду у травні 2009 року з позовом до неї та інших іпотекодавців ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про звернення стягнення на іпотечне майно, не вчиняла жодних дій після отримання кредиту, що свідчить про те, що такі умови ОСОБА_3 влаштовували.

Права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, встановлений ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору.

Цією нормою Закону не передбачалось визнання недійсним договору у звязку із наданням недоступної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.

Оскільки недійсність забезпечувальних зобовязань ОСОБА_3 пов'язувала із недійсністю основного зобовязання, то з урахуванням відмови у визнанні кредитного договору недійсним, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові про визнання недійсними договору поруки та іпотеки.

У зв'язку з зазначеним колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувані рішення якого ухвалені з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є відповідно до ст. 308 ЦПК України підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2015 року та додаткове рішення Московського районного суду міста Харкова від 25 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: