У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їм та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. На підставі рішення суду від 17 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірвано, однак відповідач без їх згоди користується всім житловим будинком разом зі своєю цивільною дружиною та її дочкою, що призводить до постійних конфліктів між ними та відповідачем, угоду про спосіб добровільного поділу житлового будинку з ОСОБА_5 укласти неможливо.

Ураховуючи викладене, позивачі, уточнивши позовні вимоги, просили суд визначити між ними та відповідачем частки у спільній сумісній власності по 1/3 частці домоволодіння за кожним; поділити домоволодіння, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виділення їм у власність 2/3 його частки; виділити у користування земельну ділянку для обслуговування зазначеного домоволодіння відповідно до другого варіанту запропонованого у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 49 від 16 липня 2015 року зі сплатою компенсації за відступ від ідеальних часток, а саме за збільшення частки відповідача на 8/100 у розмірі 86 539 грн; припинити між ними, як співвласниками, право спільної сумісної власності на зазначене домоволодіння; стягнути з відповідача на їх користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 452 грн та витрати, пов'язанні з проведенням судової експертизи в розмірі 54 900 грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 9 листопада 2015 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Визначено, що частки у спільній сумісній власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 94,5 кв. м, між співвласниками: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, є рівними і становлять по 1/3 частці. Поділено зазначене домоволодіння:

- виділено ОСОБА_4, ОСОБА_3 у власність 2/3 його частини, а саме: на першому поверсі коридор 1-3 площею 4,0 кв. м, кухню 1-4 площею 15,9 кв. м, кладову 1-5 площею 0,7 кв. м, санвузол 1-6 площею 7,0 кв. м, житлову кімнату 1-7 площею 9,8 кв. м; на другому поверсі коридор 1-8 площею 11,2 кв. м, кладову 1-9 площею 3,2 кв. м, житлову кімнату 1-10 площею 12,9 кв. м, загальною площею 64,7 кв. м, житловою 22,7 кв. м, а також господарські будівлі і споруди: підвал «а», 2/3 частки огорожі, 2/3 частки воріт, 2/3 частки хвіртки, 2/3 частки мощення; разом вартість частини будівель та споруд, що їм виділяються становить 126 018 грн, що менше від ідеальної частки (8/100) по вартості на 86 539 грн.

- виділено ОСОБА_5 у власність 1/3 його частини, а саме: на першому поверсі: коридор 1-1 площею 14,4 кв. м, житлову кімнату 1-2 площею 15,4 кв. м, загальною площею 29,8 кв. м, житловою 15,4 кв. м, а також наступні господарські споруди: ганок, сарай, 1/3 частку огорожі, 1/3 частку воріт, 1/3 частку хвіртки, 1/3 частку мощення; разом вартість частини будівель та споруд, що виділяються відповідачу становить 86770 грн, що більше від ідеальної частки на 8/100 по вартості на 86 539 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5на користь ОСОБА_4, ОСОБА_3 грошову компенсацію за відступ від ідеальних часток, а саме за збільшення його частки на 8/100 у розмірі 86 539 грн.

Припинено між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як співвласниками, право спільної сумісної власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_4, ОСОБА_3 в окреме користування, як співвласникам 2/3 частинидомоволодіння земельну ділянку площею 323 кв. м за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 16 липня 2015 року № 49.

Виділено ОСОБА_5в окреме користування, як співвласнику 1/3 частки домоволодіння, земельну ділянку площею 161 кв. м за другим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 16 липня 2015 року № 49.

Залишено в спільному користуванні земельну ділянку площею 40 кв. м під частиною основної будівлі житлового будинку, а також прохід для забезпечення безперешкодного доступу до всіх будівель і споруд, за другим варіантом порядку користування відображеного в графічному додатку № 12 судової будівельно-технічної експертизи від 16 липня 2015 року № 49.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_4 у власність житлову кімнату 1-7 на першому поверсі площею 9,8 кв. м, ОСОБА_3 -житлову кімнату 1-2 на першому поверсі площею 15,4 кв. м, у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Коридор 1-1 площею 14,4 кв. м залишено у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Виділено ОСОБА_5у власність житлову кімнату 1-10 на другому поверсі (мансарді) площею 12,9 кв. м, коридор 1-8 площею 11,2 кв. м, кладову 1-9 площею 3,2 кв. м у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 приміщення розташовані в будинку АДРЕСА_1 на першому поверсі: коридор 1-3 площею 4 кв. м, кухню 1-4 площею 15,9 кв. м, кладову 1-5 площею 0,7 кв. м, санвузол 1-6 площею 7 кв. м, а також підвал літ. «а», ганок, огорожу № 1, ворота № 2, хвіртку № 3, мощення № 1, сарай літ. «Б», прибудову літ. а-1.

Залишено у спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі під будівлею літ. А, літ. а, літ. А-1, літ. а-1, загальною площею 524 кв. м (у тому числі - 40 кв. м під частиною основного домоволодіння).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права йпорушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції, врахувавши технічну можливість та висновок судової будівельно-технічної експертизи, виходив із того, що між співвласниками житлового будинку склалися неприязні стосунки з приводу користування будинком, тому виділив їм у власність їхні частки спірного домоволодіння, залишивши у спільному користуванні земельну ділянку площею 40 кв. м під частиною основної будівлі житлового будинку, а також прохід для забезпечення безперешкодного доступу до всіх будівель і споруд.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що у висновку судової будівельно-технічної експертизи (варіант № 1) передбачено можливість встановити сторонам порядок користування відособленими приміщеннями у спірному будинку, залишивши у спільному користуванні допоміжні приміщення, що відповідає інтересам усіх сторін та дає можливість з мінімальними матеріальними затратами забезпечити сторони окремими житловими кімнатами та допоміжними приміщеннями, не порушуючи при цьому їх прав. При цьому спірна земельна ділянка знаходиться у власності територіальної громади, у сторін відсутній правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, а згідно з рішенням Новокаховської міської ради Херсонської області № 1773 від 23 жовтня 2014 року сторонам тільки надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0524 га по АДРЕСА_1 у спільну власність, тому вирішення питання про реальний поділ земельної ділянки між сторонами є передчасним.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 листопада 1993 року Фондом комунального майна Новокаховської міської ради народних депутатів ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на праві спільної (сумісної) власності належить квартира АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області від 24 червня 2014 року № 84 у зв'язку з приведенням у відповідності документів та оформленням права власності, змінено поштову адресу колишній квартирі АДРЕСА_1 та земельній ділянці на нову поштову адресу: АДРЕСА_1.

17 липня 2013 року рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірвано.

Відповідно до витягу з рішення Новокаховської міської ради Херсонської області від 23 жовтня 2014 року № 1773 ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у спільну власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд на землях житлової та господарської забудови для індивідуального житлового будівництва, орієнтовною площею 0,0524 га по АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Проте апеляційний суд, виділяючи окремо кожному співвласнику приміщення, не звернув уваги на те, що позивачі просили суд виділити їм приміщення на двох, тобто 2/3 частки спірного домоволодіння, а не кожному окремо. При цьому не зрозуміло на підставі чого апеляційний суд дійшов висновку, що площа виділених співвласникам приміщень відповідає їх часткам у власності.

Крім того, виділяючи позивачам у власність кімнати 1-7, 1-2, апеляційний суд не врахував, що кімната 1-2 є прохідною, а залишаючи позивачам у спільному користуванні коридор 1-1, залишив поза увагою, що ОСОБА_5 для того, щоб потрапити до виділених йому у власність приміщень необхідно пройти коридором 1-1 та через суміжну кімнату, виділену ОСОБА_3, до коридору 1-3, який залишено у спільному користуванні сторін.

Також, залишаючи у спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 приміщення, розташовані в будинку АДРЕСА_1 на першому поверсі, апеляційний суд зазначив прибудову літ. а-1, яка відсутня в технічному паспорті.

Отже, апеляційний суд зазначених обставин не перевірив, не надав їм належної правової оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право

власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Судом установлено, що згідно з висновком про реєстрацію домоволодіння (1964 року) житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці 1140 кв. м. Частина земельної ділянки площею 0,0613 га приватизована власниками квартири № 2: ОСОБА_6, ОСОБА_7, у 1998 році, про що є відповідний державний акт на право приватної власності на землю (а.с. 8)

Так, на час розгляду спору чинним є ЗК України, що набрав чинності з 1 січня 2002 року (п. 1 розділу 9 Прикінцеві положення).

У п. 7 розділу 10 Перехідні положення цього Кодексу передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Проте апеляційний суд не врахував, що сторони набули право власності на житловий будинок до 1 січня 2002 року, тому разом з правом власності на будинок до них перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок.

Пунктом 6 розділу 10 Перехідні положення ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Однак рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 п. 6 розділу 10 Перехідні положення ЗК України визнано неконституційним, оскільки суперечить положенням ч. 4 ст. 13, ч. 2 ст. 14, ч. 3 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ч. 1, 2, 4 ст. 41 Конституції України.

Таким чином, п. 6 розділу 10 Перехідні положення ЗК України 2001 року з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 передбачає збереження права користування земельними ділянками , які на час введення в дію цього Кодексу громадяни та юридичні особи мали у постійному користуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Отже,апеляційний суду порушенняст. ст. 212 -214, 316 ЦПК України назазначені положення закону уваги не звернув,не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не вирішив питання про поділ земельної ділянки між сторонами та застосував варіант поділу спірного домоволодіння, який не відповідає інтересам співвласників.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик