Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/143/16-ц
Провадження № 2/321/135/2016
У х в а л а

11 травня 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача: ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області про скасування наказів і визнання недійним договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області про скасування наказів і визнання недійним договору оренди землі.

В судовому засіданні від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, оскільки дана справа в частині оскарження наказів Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області та рішення про державну реєстрацію договору оренди не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому на підставі п.1ст. 205 ЦПК України провадження у справі в цій частині підлягає закриттю. Крім того, представник відповідача просив суд залишити позов без руху, оскільки позивачем при зверненні до суду не були дотримані вимоги ст. 119 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_3 підтримала клопотання.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки всі позовні вимоги є взаємоповязаними, основною позовною вимогою є вимога про визнання недійсним договору оренди землі, тобто наявний спір про майнове право, тому позов було правильно подано саме до місцевого суду в порядку цивільного судочинства. Щодо залишення позову без руху, представник позивача також заперечує проти задоволення клопотання в цій частині, оскільки позовна заява, на його думку, відповідає вимогам ст.. 119 ЦПК України і він, крім того, планує заяви клопотання про витребування доказів.

Заслухавши клопотання та думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання враховуючи таке:

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із субєктами владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Згідно ч.1 ст. 104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС).

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При вирішенні питань, повязаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК України земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Варто також зазначити, що згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року №3, судам розяснено, що при вирішенні питань, повязаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Згідно п.7 вказаної Постанови - земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші).

Аналогічні висновки викладені у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України № 21-493а14 від 11.11.2014 року.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_4 звернулася до суду з вимогами про визнання незаконними наказів Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на підставі яких був укладений договір оренди земельної ділянки з фізичною особою ОСОБА_5 і про визнання недісним вказаного договору оренди.

Таким чином, даний спір є приватноправовим, а відтак повинен розглядатися в порядку передбаченому ЦПК України.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України, а відтак у задоволенні клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі слід відмовити.

Стосовно клопотання в частині залишення позову без руху, суд звертає увагу, що це питання було вирішене судом під час відкриття провадження у справі, а наведені представником відповідача підстави для залишення позову без руху, на думку суду, не є такими, що перешкоджають подальшому розгляду справи, тому в задоволенні клопотання в цій частині також необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 119, 205, 208-210, 293, 294 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 щодо закриття провадження у справі - відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 щодо залишення позову без руху для усунення недоліків - відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6