АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Бреславського О.Г., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Тодеренчук Г.В. про виселення та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року,

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Тодеренчук Г.В. про виселення та відшкодування шкоди.

Посилалася на те, що ОСОБА_6 проживала по АДРЕСА_1. Вказана квартира перебувала у власності останньої.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, вона - позивачка є її спадкоємцем за заповітом.

Зазначила, що 08.02.1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який 19.02.1996 року був зареєстрований в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації.

Згодом 23.06.1999 року ОСОБА_3 продала належну їй спірну квартиру ОСОБА_2 Зазначений договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Тодеренчук Г.В., який належним чином не перевірив правовстановлюючі документи ОСОБА_3 на спірну квартиру та незаконно надав дозвіл на відчуження її квартири.

Крім того, вказувала на те, що 10.09.2014 року Державним реєстратором було зареєстровано її право власності на квартиру АДРЕСА_1. Тому вважає, що її права власника майна були

________________________________________________________________

22ц-591/2016 р. Головуючий у 1нстанції Стоцька Л.А.

Категорія 35 доповідач Савчук М.В.

порушені.

Просила повернути у її власність квартиру АДРЕСА_1, виселивши із неї ОСОБА_2;

сягнути з відповідачів на її користь 500 000 гривень на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Посилається на незаконність, необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального то процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 та відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується в висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 27.12.1991 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.5).

В подальшому, 08 лютого 1996 року ОСОБА_6 продала вказану квартиру ОСОБА_3, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08.02.1996 року (а.с.9-10).

23.06.1999 року ОСОБА_3 в свою чергу продала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 23.06.1999 року (а.с.4). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тодеренчук Г.В. та зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 24.06.1999 року (а.с.4).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 у визначеному законом порядку набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

29.10.1999 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_1

Спадкове майно, на яке видане зазначене свідоцтво, складається з однокімнатної квартири за АДРЕСА_1 (а.с.6).

В подальшому рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.04.2000 року, позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою на ОСОБА_1, що стосується квартири АДРЕСА_1; усунуто перешкоди в користуванні нею шляхом виселення ОСОБА_1 із спірної квартири. Зазначене рішення суду є чинним та набрало законної сили.

Крім того, постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.03.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Боднар О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15716909 від 11.09.2014 року щодо реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

Вказану постанову суду першої інстанції ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 року було залишено без змін, постанова суду від 10.03.2015 року є чинною та набрала законної сили.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.41 Конституції України «Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю».

Відповідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому особа самостійно обирає спосіб захисту цивільного права.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З системного аналізу викладених норм матеріального та процесуального права вбачається, що тільки власник нерухомого майна має права вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм нерухомим майном, що належить на праві власності та виселення інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є власницею квартири АДРЕСА_1, а тому її права не порушені.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Судом першої інстанції встановлено, що будь-яких неправомірних дій відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний нотаріус Тодеренчук Г.В. відносно позивача ОСОБА_1 не вчиняли, позивачем не доведено належними доказами спричинення відповідачами матеріальної та моральної шкоди, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди у сумі 500 000 грн позивачу.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 є помилковим, проте на правильність рішення суду не впливає.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до даних правовідносин.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: