Справа №489/3794/15-ц 11.05.2016 11.05.2016 11.05.2016
Справа № 489/3794/15-ц
Провадження № 22ц/784//882/16 Суддя першої інстанції - Корнешова Т.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Кутової Т.З,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивачів - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Савченка Ігоря Миколайовича про визнання договору позики частково недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися з позовом до ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень просили визнати недійсними пункти договору позики - п. 1.1. щодо сплати процентів у розмірі 6% в місяць від суми позики в гривнях, яка є еквівалентом 330 доларів США за курсом НБУ на день їх сплати до дня фактичного повернення позики; п. 1.3. щодо нарахування процентів за методом «факт/факт», тобто за фактичний час існування боргу за цим договором і кількості календарних днів у місяці; - п. 2а щодо повернення суми позики в гривневому еквіваленті 5500 доларів США за курсом НБУ на день повернення позики; - п. 1.5. і п. 4. щодо визнання відсотків та боргу повернутими лише за наявності розписки позикодавця про їх повернення.

Позивачі зазначали, що між ОСОБА_5 та відповідачем 6 листопада 2010 року будо укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за р.№2023, за умовами якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 гроші в сумі 43 530,85 грн., що еквівалентно на день передачі грошей відповідача суми 5 500 доларів США за курсом Національного Банку України на день посвідчення договору.

В цей же день, з метою забезпечення грошового зобов'язання було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, належної позивачам на праві спільної часткової власності.

Посилаючись на те, що пункти 1.1., 1.3., 2а договору позики суперечать вимогам чинного законодавства щодо можливості використання іноземної валюти лише банками, які мають відповідні ліцензії та дозволи на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті; прив`язка зобов`язання до долару суперечить домовленості про надання незмінної суми позики у 43530 грн. 85 коп., збільшує суму позики для повернення і виплату процентів майже в 4 рази, що не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, а пункти 1.5. та 4. обмежують право позичальника за певних умов виконати зобов'язання у порядку ст. 537 ЦК України шляхом внесення коштів на депозит нотаріуса.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2016 року позов задоволено частково. Положення договору позики, нотаріально посвідченого 06.11.2010 року між ОСОБА_4 до ОСОБА_5, в частинах пунктів 1.5 і 4 щодо визнання відсотків та боргу повернутими лише за наявності розписки позикодавця про їх повернення - визнано недійсним. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподілення судових витрат.

В апеляційний скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, просив його в частині відмови у задоволенні вимог скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст. 1046 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 6 листопада 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за р.№2023 (надалі - Договір).

За умовами вказаного договору ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 гроші в сумі 43 530,85 грн., що еквівалентно на день передачі грошей відповідача суми 5 500 доларів США за курсом Національного Банку України на день посвідчення договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 посвідчили в нотаріальному порядку договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_2, співвласниками якої в рівних частках є позивачі.

Відмовляючи у задоволені вимог про визнання недійсним пункту 1.1. щодо сплати процентів, суд першої інстанції виходив з того, що вказані положення не суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Проте, з таким висновком погодитися в повній мірі не можливо.

Згідно ст. 536 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За положеннями статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу вказаних статей видно, що плата за користування чужими грошима встановлюється й нараховується лише у вигляді процентів на основну суму боргу, а не в твердій грошовій сумі.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що за цим Договором позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 6% (шість відсотків) в місяць від суми позики в гривнях, що є еквівалентом 330 (триста тридцяти) доларів США за курсом Національного Банку України на день сплати відсотків до дня фактичного повернення позики.

Отже, зазначення у пункті 1.1. Договору суми відсотків в еквіваленті 330 (триста тридцяти) доларів США за курсом Національного банку України на день сплати відсотків до дня фактичного повернення позики суперечить положенням статям 536, 1048 ЦК України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частина 1 статті 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, вимоги про визнання недійсного пункту 1.1. договору позики підлягають частковому задоволенню

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання недійсним пункту 1.1. договору позики підлягає скасуванню та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог, яким пункт 1.1. договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 6 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченком І.М. за р.№2013 в частині зазначення суми відсотків в еквіваленті 330 (триста тридцяти) доларів США за курсом Національного Банку України на день сплати відсотків до дня фактичного повернення позики визнати недійсним.

Висновки суду про відмову у задоволені вимог про визнання пунктів 1.3. та п. 2а Договору щодо нарахування процентів за методом «факт/факт», тобто за фактичний час існування боргу за цим договором і кількості календарних днів у місяці та повернення суми позики в гривневому еквіваленті 5500 доларів США за курсом Національного банку України на день повернення позики, колегія судів вважає їх вірними, оскільки відповідають вимогам закону.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Як вбачається зі змісту п.1.3. договору позики, сторони у відповідності до вимог закону самостійно визначили та погодили метод та порядок нарахування процентів.

За статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Таким чином, сторони можуть визначити в грошову зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, що і було зроблено сторонами в договорі позики.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позовної заяви та не впливають на висновки суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_9 у розмірі 172,70 грн., на користь ОСОБА_2 у розмірі 200,97 грн.

Рішення суду в частині визнання недійсними пунктів 1.5. пункту 4 щодо визнання відсотків та боргу повернутими лише за наявності розписки позикодавця про їх повернення не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного розгляду.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 березня 2016 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання недійсними пункту 1.1. договору позики скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання пункту 1.1.договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 6 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. за р.№2013 задовольнити частково.

Пункт 1.1. договору позики, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 6 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченком Ігорем Миколайовичем за р.№2013 в частині зазначення суми відсотків в еквіваленті 330 (триста тридцяти) доларів США за курсом Національного банку України на день сплати відсотків до дня фактичного повернення позики визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь ОСОБА_9 у розмірі 172,70 грн., на користь ОСОБА_2 у розмірі 200,97 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: