Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2016 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Кваша С.О. з участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 міської ради - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

Прокуратури Миколаївської області до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсними та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Прокуратура Миколаївської області звернулася в інтересах держави Україна до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_4, просила визнати протиправним та скасувати пункт 1 розділу 1 рішення ОСОБА_2 міської ради № 36/25 від 12 грудня 2013 року щодо надання ОСОБА_4 дозволу на виготовлення проекту землеустрою в частині відведення у власність земельної ділянки площею 1 000 кв.м., із земель комунальної власності для будівництва житлового будинку в межах м. Миколаїв; визнати протиправним та скасувати пункт 7 розділу 4 рішення ОСОБА_2 міської ради № 42/44 від 24 липня 2014 року щодо затвердження проекту землеустрою в частині відведення у власність ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :15:005:0006 площею 1 000 кв.м., розташованої по вул. Флотській, 1/и у м. Миколаїв, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати протиправним та скасувати пункт 7.2 розділу 4 рішення ОСОБА_2 міської ради № 42/44 від 24 липня 2014 року в частині надання у привтану власність ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :15:005:0006 площею 1 000 кв.м., розташованої по вул. Флотській, 1/и у м. Миколаїв, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним та скасування свідоцтва на право власності на земельну ділянку серії САК № 425116, індексний номер 27715742, видане 06 жовтня 2014 року реєстраційною службою ОСОБА_2 міського управління юстиції Миколаївської області. В обґрунтування позову позивач послався на обставини, прийняття спірних пунктів рішень всупереч діючої на той час містобудівної документації, а саме: генерального плану м. Миколаєва, затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради № 35/18 від 18 червня 2009 року (далі - генеральний план м. Миколаєва), відповідно якого земельна ділянка, передана у власність і користування ОСОБА_4, розташована у зеленій зоні загального користування і відноситься до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загального значення; а також Правил використання та забудови території м. Миколаєва, затверджених рішенням ОСОБА_2 міської ради № 15/41 від 17 жовтня 2003 року, відповідно яких ця ж земельна ділянка відноситься до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загального значення. Зазначене у поєднанні з приписами пунктів 5.1, 5.2, 10.1, 10.4 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування № 44 від 17 квітня 1002 року (далі ДБН 390-92**) та пункту 4.2 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя України № 173 від 19 червня 1996 року, було підставою для відмови органом місцевого самоврядування у прийнятті рішень щодо відведення земельних ділянок, оскільки господарське та інше будівництво у межах ландшафтно-рекреаційних територій є забороненим. Під забороною також знаходиться розміщення житлово-громадських обєктів та дачних поселень, а також розміщення будинків, споруд і комунікацій на землях водоохоронних зон. Так, прибережна захисна смуга, визначена у відповідності з ч. 2 та 3 ст. 60 ЗК України, може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, і землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. В свою чергу, проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність же такого проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно визначеній смузі від урізу води. Так як спірні рішення прийняті за відсутності позитивних висновків управління екології та природних ресурсів ОСОБА_2 обласної державної адміністрації та ОСОБА_2 обласного управління водних ресурсів щодо погодження проекту землеустрою, з порушенням положень п. «б» ч. 1 ст. 58 ч. 7 ст. 118, ч. 3 ст. 123 ЗК України, ст. 83 ЗК України прокурор просить визнати спірні пункти рішень ОСОБА_2 міської ради незаконними, скасувати їх, і, як наслідок, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, підтвердила викладені в позовній заяві підстави позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 надав суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі. В минулих судових засіданнях проти задоволення позову заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

29 серпня 2007 року між ОСОБА_2 міською радою та ТОВ "ПівденьІнвестБуд" укладений договір оренди землі з цільовим призначенням - для будівництва комплексної житлової забудови по вул. Флотській, у районі домоволодіння № 1; зі змінами від 17 листопада 2010 року.

15 липня 2011 року між ТОВ "ПівденьІнвестБуд" та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу 24/100 часток незавершеного будівництва комплексної житлової забудови, розташованою за адресою: м. Миколаїв, вул. Флотська, 1е за ціною 153314 грн. 00 коп., посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1276. 30 серпня 2011 року договір купівлі-продажу 24/100 часток незавершеного будівництва прийнятий до відому КП ММБТІ і приєднаний до архівних матеріалів.

Відповідно діючого на час укладення даного договору законодавства право власності особи на незакінчене будівництвом нерухоме майно державній реєстрації не підлягало. В той же час, як стверджує представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, його довіритель в подальшому також не вчиняв дій, спрямованих на реєстрацію у встановленому законом порядку свого права власності на об'єкт незавершеного будівництва через претензії прокуратури щодо законності порядку передачі земельної ділянки, на якій знаходиться недобудований об'єкт, у власність.

Так, пунктом 1 розділу 1 рішення ОСОБА_2 міської ради № 36/25 від 12 грудня 2013 року, ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення із земель комунальної власності земельної ділянки загальною орієнтовною площею 1 422 кв.м. (земельна ділянка площею 1 000 кв.м. для надання у власність та земельна ділянка орієнтовною площею 422 кв.м. для передачі в оренду терміном на 25 років), із комплексної житлової забудови, розташованої по вул. Флотській, 1-е (незавершене будівництвом придбане у ТОВ "Південьінвестбуд"), для будівництва житлового будинку з присвоєнням адреси : вул. Флотська, 1/и.

На виконання вказаного рішення за дорученням ОСОБА_4 ФОП ОСОБА_7 у 2014 році розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 у власність та користування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Флотській, 1/и в м. Миколаєві. Розроблений проект містить перелік обмежень у використанні земельних ділянок, розроблений на підставі вимог чинного законодавства та робочого проекту "Встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг річок Інгул, Південний Буг і Бузького лиману на території землекористування м. Миколаєва", затвердженого рішенням ОСОБА_2 міської ради № 17/4 від 11 травня 2012 року.

Так, земельна ділянка має обмеження у використанні за кодом "05" - водоохоронне обмеження та кодом "05.01" - водоохоронна зона.

Відповідно ст. 87 ВК України та Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою КМУ № 486 від 08 травня 1996 року, у водоохоронній зоні дотримується режим регульованої господарської діяльності. На території водоохоронної зони забороняється: використання стійких та сильнодіючих пестицидів; розміщення кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації; скидання неочищених стічних вод з використанням балок, кар'єрів, струмків, тощо. В окремих випадках у водоохоронній зоні може бути дозволене добування піску і гравію за межами земель водного фонду на сухій частині заплави, у праруслах річок за погодженням з обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр. Видобування піску та гравію провадиться на підставі дозволів, що видаються в установленому законом порядку. Аналогічні водоохоронні обмеження мали місце також під час передачі земельної ділянки, площею, 17352 кв.м. в оренду ТОВ "ПівденьІнвестБуд".

Обмеження щодо здійснення житлової забудови на земельній ділянці по вул. Флотській 1/и, а саме площею 1000 кв.м., що надана ОСОБА_4 у власність відсутні, щодо земельної ділянки, орієнтовною площею 422 кв.м. обмеження стосується права її забудови (лист Управління містобудування та архітектури виконкому ОСОБА_2 міської ради вих. № 15-2144 від 17 липня 2013 року).

Пунктом 7 розділу 4 рішення ОСОБА_2 міської ради № 42/44 від 24 липня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та оренду загальною площею 1 217 кв.м. (ділянка № 1 площею 1 000 кв.м. для надання у власність, ділянка № 2, площею 217 кв.м. для передачі в оренду), із земель комплексної житлової забудови, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Флотській, 1/и.

На підставі цього рішення Реєстраційною службою ОСОБА_2 міського управління юстиції Миколаївської області 06 жовтня 2014 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим № :15:005:0006, площею 0,1 га, по вул. Флотській, 1/и в м. Миколаєві.

Відповідно ч. 1 та 5 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що посилання прокурора на рішення ОСОБА_2 міської ради від 18 червня 2009 року № 35/18 «Про затвердження Генерального плану м. Миколаєва», в частині розташування спірної земельної ділянки у зеленій зоні загального користування з віднесенням до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського призначення є без підставним.

Так, зміст рішення ОСОБА_2 міської ради містить лише загальним опис ландшафтно-рекреаційної зони м. Миколаєва та перспективу її розвитку за рахунок існуючих зелених насаджень загального користування: «Ландшафтно-рекреаційна зона. Основу ландшафтно-рекреаційної зони м. Миколаєва її природний каркас на даний час представляють р. Південний Буг, Бузький лиман, р. Інгул, їх прибережні території, на багатьох з яких розташовані масиви садівницьких товариств, ряд ділянок Держлісгоспу, зелені насадження загального користування, що безпосередньо до них прилягають, а також території рекреаційних установ, пляжі та човнові станції. Генеральним планом передбачається значний розвиток ландшафтно-рекреаційної зони міста за рахунок створення розвиненої системи зелених насаджень, основу якої складають зелені насадження загального користування.

Погоджується суд і з доводами відповідачів про безпідставність тверджень позивача про те, що земельна ділянка, передана ОСОБА_4В входить до території зелених насаджень загального користування, так як згідно Правил використання та забудови території міста Миколаєва, затверджених рішенням ОСОБА_2 міської ради № 15/41 від 17 жовтня 2003 року (далі Правила використання та забудови), земельна ділянка відноситься до перспективної зони ландшафтно-рекреаційного загальноміського значення, що виключає її надання у приватну власність. Проте на час прийняття оскаржуваних пунктів рішень ОСОБА_2 міської ради, Правила використання та забудови не входили до складу містобудівної документації та не визначали конкретних умов, що склались (Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Так, Правила використання та забудови були прийняті у відповідності до Генерального плану м. Миколаєва затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 24.11.1986р. №403 (далі - Генеральний план м. Миколаєва 1986р.) на підставі Закону України «Про планування та забудову території» №1699-ІІІ, який втратив чинність з 17.02.2011р. (далі Закон №1699-ІІІ).

На виконання положень нині чинного Генерального плану м. Миколаєва, Правила використання та забудови територій міста Миколаєва не затверджувались.

Відповідно до Плану зонування території міста Миколаєва земельна ділянка на час її надання у власність та користування ОСОБА_4 знаходилась на території малоповерхової житлової забудови.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЗК України розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Згідно ч. 4 ст. 88 ВК України у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Отже, даними нормами встановлені певні особливості встановлення меж та розмірів прибережних захисних смуг в межах населених пунктів, а саме: з урахуванням містобудівної документації та конкретних умов, що стались.

Таким чином, встановлена ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України ширина прибережних захисних смуг (25, 50 та 100 метрів) мають безумовний характер стосовно земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів.

Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 486 від 08 травня 1996 року (далі Порядок).

Згідно п. 5 Порядку, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами рад.

Згідно п. 4 Порядку, в межах водоохоронних зон встановлюються прибережні захисні смуги.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Отже, прибережна захисна смуга може бути встановлена виключно в межах водоохоронної зони. Проект водоохоронної зони має бути розроблений на замовлення органів водного господарства та затверджений виконкомом ОСОБА_2 міської ради.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради № 17/4 від 31 травня 2012 року із змінами, внесеними рішенням ОСОБА_2 міської ради № 36/9 від 12 грудня 2013 року був затверджений робочий проект «Визначення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг річок Інгул, Південний Буг і Бузького лиману на території землекористування м. Миколаєва", відповідно якого земельна ділянка, площею 1000 кв.м., не входила в межі прибереженої захисної смуги, а земельна ділянка, площею 199 кв.м. надана в оренду під прибудинкову територію без права забудови.

Виходячи з вищевказаного, встановлена ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України ширина прибережних захисних смуг (25, 50 та 100 метрів) за межами міста не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому суд враховує, що рішення ОСОБА_2 міської ради № 17/4 від 31 травня 2012 року "Про затвердження робочого проекту «Встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг річок Інгул, Південний Буг і Бузького лиману на території землекористування м. Миколаєва" визнане протиправним та скасоване постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року, проте таке не впливає на висновки суду у справі, так як на час виникнення спірних правовідносин це рішення було чинним.

Як зазначалось вище, згідно положень ст.60 ЗК України, ст. 88 Водного кодексу України та Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 486 від 08 травня 1996 року встановлено необхідність розроблення відповідного проекту та виділення на його підставі земель водоохоронних зон та прибережних захисних смуг.

Посилання прокурора на правові позиції Верховного Суду України за рішенням від 09.09.2014р. у справі № 915/1228/13, виходячи з обставин даної справи, є безпідставним, оскільки спірні правовідносини у даній справі та у справі розглянутої ВСУ не можливо вважати подібними. Зокрема у даній справі мова йде про прибережну захисну смугу в межах населеного пункту, яка встановлюється з урахуванням містобудівної документації, а за Постановою ВСУ мова йде про встановлення прибережної захисної смуги уздовж морів по за межами населеного пункту.

Верховним Судом України від 21 травня 2014 року у справі №6-14цс14 зокрема вказано наступне: «Отже, за системним аналізом законодавства на час виникнення правовідносин, відповідно до положень статті 88 ВК України, Порядок № 434, Постанови № 486 розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за статтями 50-54 Закону України "Про землеустрій"), а на землях населених пунктів відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови, а при наданні в користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації.».

Аналогічної правової позиції дотримується й Верховний суд України у своїй постанові від 22.05.2013р. по цивільній справі №6-25цс13 за позовом прокурора Полтавського району Полтавської області в інтересах держави в особі Головного управління Державного комітету земельних ресурсів у Полтавській області, Бричківської сільської ради Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_25 про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно правової позиції Верховний Суд України від 21 травня 2014року у справі №6-14цс14, положень ч.3 ст.60 ЗК України та ч.4 ст. 88 ВК України межі та розміри прибережних захисних смуг в межах населених пунктів, підлягають встановленню за кожною земельною ділянкою яка надається у власність з урахуванням містобудівної документації та конкретних умов, що стались.

Зокрема, у справі №6-14цс14, територія на якій розташована земельна ділянка не була відведена під будівництво за містобудівною документацією. Вказане стало підставою для задоволення вимог прокуратури.

Отже за змістом норм матеріального права у разі відсутності проектів землеустрою, враховуються конкретні умови забудови, що склалися та данні містобудівної документації за кожною земельною ділянкою, яка надається у власність.

В силу ст. 3607 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається з правової позиції Верховний Суд України від 21 травня 2014року у справі №6-14цс14, положень ч.3 ст.60 ЗК України та ч.4 ст. 88 ВК України межі та розміри прибережних захисних смуг в межах населених пунктів, залежать від містобудівної документації та конкретних умов, що стались.

На час надання земельної ділянки у власність, зміст та склад містобудівної документації та конкретних умов, що стались встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». За вказаним законом (ст.ст.16-19,25) встановлено, що містобудівну документацію складають генеральний план населеного пункту, плани зонування та детальні планах територій, які визначають режим забудови населеного пункту.

Згідно ч.1, ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід'ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Згідно п.1.5. ДБН Б.1-3-97 «Система містобудівної документації. Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження генеральних планів міських населених пунктів», затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 25.09.1997р. (чинних на момент прийняття ОСОБА_2 міською радою спірного рішення), матеріали генерального плану вирішують основні, принципові питання з планування територій і не можуть бути використані замість спеціальних проектів, схем та програм розвитку галузей економіки, охорони навколишнього середовища та здоров'я населення, пам'яток історії і культури, інженерного захисту і підготовки території, розвитку систем транспорту, безпеки та організації дорожнього руху, інженерного обладнання тощо. При складанні зазначеної документації повинні враховуватися пропозиції відповідних розділів генерального плану.

Таким чином, Генеральний план вирішує лише основні принципові питання з планування території, його пропозиції враховуються під час складання іншої містобудівної документації.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 18.06.2009р. №35/18 було затверджено Генеральний план м. Миколаєва».

Згідно листа виконкому ОСОБА_2 міської ради від 29.09.2014р. №8914/02-02-01-06/14/14 за Генеральним планом міста Миколаєва спірна земельна ділянка визначена, як зелена зона загального користування.

Водночас, за приписами ст. 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено розроблення плану зонування території на основі генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Отже, саме у плані зонування території визначаються зони обмеженої містобудівної діяльності (п.2 ч.3 ст.18 даного Закону).

План зонування м. Миколаєва на момент прийняття ОСОБА_2 міською радою спірних рішень затверджений не був.

Разом з цим, встановлена ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» заборона передачі земель державної та комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам у разі відсутності плану зонування або детального плану територій набирала чинності лише з 01.01.2015р., згідно п.п. 6-1 Прикінцевих положень вказаного Закону.

Отже, ОСОБА_2 міською радою були дотримані положення генерального плану під час прийняття рішення про надання спірної земельної ділянки. Межі та розміри прибережних захисних смуг в межах населених пунктів, що залежать від містобудівної документації та конкретних умов, що стались, які визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» були визначені рішенням ОСОБА_2 міської ради № 17/4 від 31 травня 2012 року "Про затвердження робочого проекту «Встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг річок Інгул, Південний Буг і Бузького лиману на території землекористування м. Миколаєва".

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що під час прийняття оспорюваних рішень ОСОБА_2 міська рада діяла в межах своєї компетенції у спосіб та порядок, передбачений Конституцією та законами України. Порушень прав та інтересів держави Україна під час прийняття таких рішень індивідуальної дії органом місцевого самоврядування судом не встановлено.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Відмова в позові не перешкоджає позивачу у передбаченому законом спосіб та порядку ініціювати питання оплатного вилучення земельних ділянок з володіння особи, якій вони були надані у власність чи користування.

Крім викладеного, суд вважає, що постановлення рішення про задоволення позову прокуратури Миколаївської області буде несправедливим, так як у такий спосіб будуть порушені охоронювані законом майнові інтереси ОСОБА_4 відносно його права власності на об'єкт незавершеного будівництва, розташований та земельній ділянці, площею 1000 кв.м., переданій у власність.

В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати стягненню з відповідачів на користь держави не підлягають.

Керуючись ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії. Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Батченко О.В.