Справа № 212/1275/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 травня 2016 року м. Кривого Рогу

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В. за участі секретаря судового засідання Більченко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення з житлового будинку.

В обґрунтування позову зазначила, що згіднодоговору купівлі - продажу № 578216 від 29 липня 2005 року посвідченого нотаріусом Криворізького нотаріального округу Коротковою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 2424, ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, право власності на який було зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 04.08.2005 року, запис № 62291 в книзі № 260-571.

Позивачка 16 серпня 2005 року була зареєстрована в будинку та стала в ньому проживати, а 08 грудня 2005 року позивачка зареєструвала в будинку гр. ОСОБА_4

В подальшому, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.02.2012 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2012 року, визнано спільною сумісною власністю будинок АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності частину будинку АДРЕСА_1.

25 грудня 2012 року ОСОБА_4 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.02.2012 року зареєстрував за собою 1/2 частки права власності на будинок АДРЕСА_1. Відповідно з даного моменту, будинок АДРЕСА_1 знаходиться у спільній власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1

В свою чергу, з моменту реєстрації 25.12.2012 року за собою 1/2 частки права власності на будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_4 разом із своєю дружиною ОСОБА_2, яка не являється власником або співвласником даного житлового будинку, та їх донькою вселились до будинку АДРЕСА_1 та почали там разом проживати, позбавивши таким чином позивачку будь - якого права на належний їй будинок, тобто права там проживати, володіти і користуватись цим будинком та майном, яке в ньому знаходиться.

З того моменту, як ОСОБА_4 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 та їх донькою вселились до будинку АДРЕСА_1, Позивачка не проживає в даному будинку, який є її власністю, по сьогоднішній час та вимушена проживати в друзів, знайомих, в чужих орендованих квартирах та будинках.

Як відомо на сьогодні Позивачці, в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не проживає, з огляду на те, що перебуває в розшуку, з тих підстав, що він скривається від слідства, оскільки відносно нього у Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розглядається кримінальне провадження № 0001816 внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 01.05.2014 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками вчинення злочинів передбачених ч.4 ст.358 КК України, а саме, заволодіння ОСОБА_4 шляхом обману суду через надання фальшивих документів 1/2 частки права власності на будинок АДРЕСА_1.

В свою чергу, вселення співвласником ОСОБА_4 до житлового будинку АДРЕСА_1 своєї дружини ОСОБА_2 та їх доньки, відбулось без письмового погодження Позивачки, та її відома, як співвласниці даного житлового будинку, що порушує права власності Позивачки та права наволодіння, розпорядження та користування своєю власністю, зокрема.

Отже, ОСОБА_2, дружина ОСОБА_4 незаконно та безпідставно вселена у належний Позивачці на праві спільної власності житловий будинок АДРЕСА_1, з огляду на те. що на таке вселення відсутня згода Позивачки як співвласниці даного будинку, і таке вселення порушило права Позивачки.

Аналізуючи встановлені обставини та вимоги закону, можна констатувати, що ОСОБА_2 вселилася у даний житловий будинок самоправно без згоди співвласника Позивачки, тобто незаконно, а тому підлягає виселенню з житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки відсутність згоди співвласника вказаного житлового будинку на вселення ОСОБА_2 не породжує в неї права користування даним будинком, і в ньому вона проживає безпідставно, самоправно, порушуючи при цьому права Позивачки.

Натомість, вселена до житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2. за вказаною адресою не зареєстрована, а має постійне місце реєстрації за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою квартального комітету № 45 проте, що за вказаною адресою АДРЕСА_1 зареєстровані Позивачка та ОСОБА_4

В свою чергу, згоди усної чи письмової співвласника будинку ОСОБА_1 на вселення ОСОБА_2 не було надано, відповідно сторонами не встановлено порядку користування спірним будинком, не визначено які приміщення будинку закріплені за кожним із співвласників, що виключає можливість вселення ОСОБА_2 на закріплену за її чоловіком співвласником частину будинку, не порушуючи при цьому права інших співвласників, зокрема Позивачки, відповідно порядку користування будинком між співвласниками не визначено, а тому будь-які дії щодо порядку користування будинком повинні між співвласниками узгоджуватись.

Вказані вище обставини, зокрема, проживання ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1, а також того, що Позивачка в даному житловому будинку не проживає, у зв'язку із тим, що в цьому будинку проживає ОСОБА_4. його дружина Відповідачка ОСОБА_2 та їх дочка, можуть підтвердити свідки, які є знайомими Позивачки, і знають особисто, що Позивачка не проживає в цьому будинку, і що там проживає Відповідачка зі своєю сім'єю по даному.

В позовній заяві позивач просить суд, усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1, без надання їй іншого житла.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов, послалась на обставини, що зазначенні в позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка по справі в судове засіданні, що було призначено на 11 травня 2016 року о 08 годинні 00 хвилин не з'явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, дата повідомлення 20 квітня 2016 року та направлення на адресу відповідача телеграми, квитанція від 20 квітня 2016 року, однак про причини неявки суд не повідомила, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів у відповідності з вимогами ч.1 ст. 224 ЦПК України та постановляє заочне рішення.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до правовстановлюючих документів, а саме Договору купівлі - продажу домоволодіння від 29 липня 2005 року, зареєстровано в реєстрі №2424, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2012 року, позивачка ОСОБА_1 є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що в домоволодінні АДРЕСА_1 є зареєстровані позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4, що підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою, що видана квартальний комітетом.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 є зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, квартира, що підтверджується відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМВС в Дніпропетровській області.

Судом встановлено, що співвласник домоволодінні АДРЕСА_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ухвалою суду від 26 січня 2016 року був оголошений в розшук.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, судом встановлено, що місце знаходження ОСОБА_4 не відомо, так як телеграми, які надходять на адресу суду від обвинуваченого, були відправлені з міста Москва, Російська Федерація.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки №2УІІ від 02 березня 2016 року, що видана Криворізькою об'єднаною міською довідко - інформаційною службою, позивачу ОСОБА_1 нараховується плата за наданні комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності г спільною частковою власністю.

З приписів ст.358 ЦК України слідує, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Отже, у зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право іобов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування ірозпорядження спільним майном з іншими власниками

Як встановлено ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб безвизначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно,якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільнійі сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ст.369 ЦК України).

Згідно приписів ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які і проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються, жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» суд вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жиломуприміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачемспільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним. певний порядок користування жилим приміщенням.

Як передбачено, ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи наданні докази суду дістається висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 Дніпропетровської області шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового АДРЕСА_1 без надання їй іншого житла, підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_2 вселилася у даний житловий будинок самоправно, без згоди співвласника позивачки ОСОБА_1, тобто незаконно, а тому підлягає виселенню з житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки відсутня згода співвласника вказаного житлового будинку, вселення ОСОБА_2 не породжує в неї права користування даним будинком, і в ньому вона проживає безпідставно, самоправно, порушуючи при цьому права Позивачки,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 218, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення з житлового будинку- ЗАВОЛЬНИТИ.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 Дніпропетровської області шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового АДРЕСА_1 без надання їй іншого житла.

Вступна та резолютивна частина рішення суду проголошена без присутності сторін по справі.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 травня 2016 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. В. Дехта