Справа № 760/3123/13-ц
Провадження № 2-1824/13
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року Солом»янський районний суд м.Києва

у складі головуючого судді-Букіної О.М.

при секретарі-Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа- Міністерство оборони України, Служба у справах дітей Голосіївськогої районної в м.Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся до суду із позовом про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із займаних кімнат у гуртожитку та стягнення заборгованості у розмірі 42 215, 15 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що на підставі договорів про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року та від 22 грудня 1997 року, які укладені між КНУ та Міністерством оборони України (далі - МО України ), і додаткових угод до них, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в 2000 році були заселені до кімнат №420 та №421 гуртожитку АДРЕСА_1

Згідно з додатковою угодою до договору про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, яка укладена 19 серпня 2009 року між Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка та Міністерством оборони України, останнє зобов`язувалось після введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 вивільнити (шляхом переселення сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України в жилі приміщення, які будуть ним надані) та передати зайняті такими особами кімнати в гуртожитку університету, протягом 2010 року провести відселення решти сімей військовослужбовців, які проходять військову службу, а до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених у запас або відставку і передати університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку №11. Однак МО своїх зобов`язань не виконало, сім`ї військовослужбовців залишилися проживати в гуртожитку, в тому числі сім`я ОСОБА_3.

Посилаючись на те, що з 01 січня 2010 року між Київським національним університетом ім. Тараса Шевченка та Міністерством оборони України відсутні договірні відносини щодо користування жилими приміщеннями гуртожитку, у зв`язку з чим відсутні підстави й для проживання в гуртожитку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і на те що останні не здійснюють оплату за проживання у гуртожитку згідно з додатковою угодою від 19 серпня 2009 року та наказами ректора університету, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 55545,15 грн. борг за користування жилими приміщеннями і виселити їх із займаних кімнат (т.1, а.с.1-4, 135).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 року позов задоволено, виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із займаних кімнат №420/2 та №420/3 гуртожитку АДРЕСА_1 та стягнуто з останніх солідарно на користь позивача суму боргу в розмірі 55545,15 грн. та суму судового збору в розмірі 556,18 грн. (т.1, а.с.150-157, 238-242)

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищезазначені рішення, скасовано в частині вирішення позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерства оборони України про стягнення заборгованості, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення залишені без змін (т.2, а.с.21-23).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 липня 2015 року у задоволенні позову Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міністерства оборони України про стягнення заборгованості відмовлено (т.4, а.с.134-137,221-223).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року вищезазначене рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 04 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м.Києва від 02 липня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( т. 5, а.с. 32-33).

Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви касаційного суду, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, касаційний суд звернув увагу на те, що накази ректора Університету: №184-32 від 21 березня 2006 року , № 871-32 від 30 грудня 2009 року, № 365-32 від 11 травня 2011 року , яким з 01.01.2010 року оплата за проживання для категорії мешканців, які не є співробітниками університету, та членами їхніх сімей встановлена у розмірі 110,00 грн. на місяць за ліжко-місце, а з 01 червня 2011 року -402,00 грн. у встановленому порядку не скасовані та ніким не оспорюються, у зв»язку з чим висновки суду про незаконність нарахування плати за користування гуртожитками безпідставними.

Також зазначено про необхідність з»ясування обставин справи за яких збільшилася вартість послуг, що надаються у гуртожитку вищого навчального закладу саме відповідачами як особами, які не є студентами, аспірантами чи докторантами у гуртожитках університету, перевірити наданий позивачем розрахунок заборгованості із оплати за проживання у гуртожитку, який не містив деталізації прострочених платежів за періодами, у яких змінювався розмір такої плати ( за який платіжний період виник борг, у якому розмірі та у зв»язку з дією якого розміру плати за проживання у гуртожитку, конкретно за кожен період, враховуючи різні тарифи за різні періоди) та з»ясувати чи саме по собі неповідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про наступне підвищення тарифів є правовою підставою для звільнення їх від сплати за надані послуги по користуванню гуртожитком.

15.02.2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову в якій просив стягути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за проживання у гуртожитку у розмірі 59 734, 03 грн. ( Том №5 а.с. 42-47)

Також з урахуванням висновків касаційної інстанції, позивачем надано повний розрахунок заборгованості, порядок формування тарифів за проживання у спірному гуртожитку на підставі яких були видані накази ректора університету щодо встановлення плати за проживання у гуртожитку відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначав, що він дійсно з 2000 року разом із дружиною ОСОБА_3 займають дві кімнати гуртожитку, в одній - два ліжка, в другій - три, в яких спільно проживає родина. Від самого початку свого проживання щодо оплати за проживання позивач жодних претензій не пред`являв. Повідомив, що він з дружиною були ознайомлені із змістом додаткової угоди №303/44/09 до договору від 22.12.1997 року №135, якою передбачалося встановлення розміру оплати за проживання - 110,00 грн. за одне ліжко-місце, так вони і платили.

Будь-яких повідомлень про збільшення цін і тарифів та відповідно оплати за проживання до їх відома у порядку передбаченому законом доведено не було, а надані позивачем акти про ознайомлення мешканців з наказом ректора про підвищення тарифів , вважає неналежним доказом у справі.

За таких обставин вважає, що підстави для стягнення заборгованості відстуні.

Крім того, вважає, що позивачем недоведено належними доказами по справі настання обставин, що слугували підставою для підвищення оплати за проживання у гуртожитку за спірний період та відповідно вважав, що вони не розповсюджуються на таку категорію як військовослужбовці.

Також посилався на те, що позивачем не надано доказів в обґрунтування позову щодо укладання з Міністерством оборони України додаткових угод щодо зміни плати за проживання у гуртожитку, а тому вважає, що за відсутністю договірних правовідносин, позивачем необґрунтовано пред»явлено вимоги до нього та його дружини.

В судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності (т. 5, а.с. 85).

Предстаник Міністерства оборони України в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог (т. 5, а.с.100-101).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що між позивачем та Міністерством оборони України тривалий час існували договірні зобов`язання, що згідно ч.3 ст.61 ЦПК України також встановлено судовими рішеннями по цивільним справам, що набули чинності, при розгляді інших справ, у яких брала участь особа, щодо якої встановлені ці обставини (т.4, а.с.94-116, 118-132).

Так, 11.09.1995 року між позивачем та командуючим Військами Повітряної Оборони України було укладено Договір «Про підготовку спеціалістів з вищою освітою».

Для досягнення мети даного договору університет зобов`язався для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВЗП виділити гуртожиток №3 за адресою АДРЕСА_3 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням, кімнати в гуртожитку №18 за адресою АДРЕСА_4, які надані для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей; замовник (Командуючий військами Повітряної Оборони України) приміщення, надані у тимчасове користування утримувати в справному стані, виключно для досягнення мети, передбаченої даним договором та за їх прямим призначенням, після закінчення строку дії договору та в інших випадках у 3-х місячний термін здати надані в користування приміщення в повному порядку.

Умовами договору також визначено, що сторони можуть вносити зміни та доповнення в даний договір шляхом укладення додаткових угод, а також можливість його розірвання на вимогу однієї зі сторін з попереднім повідомленням за шість місяців іншої сторони (т.1, а.с.36).

21.02.1997 року між позивачем та заступником Міністра Оборони України - командувачем Сил Протиповітряної оборони України укладено додаткову угоду №07-94 до договору від 11.09.1995 року «Про підготовку спеціалістів», метою якої є спільне використання студентського гуртожитку АДРЕСА_1, для досягнення якої сторони взяли зобов`язання: університет - передати по акту прийому-передачі будинок гуртожитку, а замовник (заступник Міністра оборони України) прийняти по акту прийому-передачі будинок гуртожитку та проектно-кошторисну документацію, яка є в наявності, від університету для проведення реконструкції та капітального ремонту.

Цією ж додатковою угодою визначено, що загальні приміщення будинку гуртожитку використовуються «Університетом» та «Замовником» спільно по взаємній домовленості. Термін дії даної угоди з 21.02.1997 року до 22.02.2007 року, угода може бути розірвана на вимогу однієї зі сторін з попереднім повідомленням за шість місяців іншої сторони.

22.12.1997 року між позивачем та Міністерством оборони України був укладений Договір №135 «Про підготовку спеціалістів», відповідно до п.1.3 якого для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП був виділений гуртожиток №3 за адресою АДРЕСА_3 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням.

Згідно п.2.2 зазначеного договору замовник зобов`язався щомісячно оплачувати проживання курсантів у гуртожитку по узгодженим сторонами цінами, що діють для студентів університету згідно затвердженого кошторису - розрахунку. Термін дії договору до 01.01.2010 року (т.1, а.с.8).

24.07.2006 року між позивачем та Міністерством оборони України був укладений договір №67 про надання в тимчасове користування приміщень Військовому інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, предметом якого є надання Університетом у тимчасове безоплатне користування Міністерству для використання Військовим інститутом 66 блок-секцій у гуртожитку університету АДРЕСА_1 з метою заселення і проживання в ньому виключно особового складу Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (т.1, а.с.7)

28.10.1998 року заступником Міністра Оборони України - Командувачем Сил Протиповітряної оборони України та ректором КНУ ім. Т. Шевченка укладено додаткову угоду №07-94-1 до договору від 11.09.1995 року «Про підготовку спеціалістів», відповідно до якої п.2.10 викладено в новій редакції - сім`ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування «замовнику», оплату за проживання проводять особисто в бухгалтерію «Університету», розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом.

Встановлено, що 21.08.2000 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були заселені до кімнат №420/2 та №421/3 в гуртожитку АДРЕСА_1, що підтверджується копіями карток проживаючих в гуртожитку №2100 та №1800, і займали відповідно в кімнаті №420 - 2 ліжко-місця, а в кімнаті №421 - 3 ліжко-місця (т.1, а.с.199-202).

Додатковою угодою від 19.08.2009 року №303/44/09 внесено зміни до договору №135 «Про підготовку спеціалістів» від 22.12.1997 року, зокрема, п.1.3 та п.1.4 договору викладено в такій редакції: «Для забезпечення житлово-побутових умов курсантам та слухачам військового інституту виділений гуртожиток №3 за адресою АДРЕСА_3 з наявними меблям, інвентарем та іншим обладнанням, житлові кімнати гуртожитку АДРЕСА_1, які надані Університетом в тимчасове користування Міністерству для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців, звільнених в запас або відставку та членів їх сімей, згідно Додаткових угод №07-94 від 21.02.1997 року, №07-9401 від 28.10.1998 року, №66 від 24.07.2006 року до Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 року та Договору №67 від 24.07.2006 року».

Термін дії даного договору визначено з 01.01.1998 року до 31.12.2011 року.

Крім того, цією ж додатковою угодою встановлено, що після введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_2 Міністерство вивільняє та передає університету житлові кімнати в студентському гуртожитку №11, зайняті 10 сім`ями військовослужбовців у тому числі звільнених у запас або відставку, протягом 2010 року проводить відселення решти сімей військовослужбовців, які проходять військову службу, а до кінця 2011 року проводить відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених у запас або відставку і передає університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку №11.

Розмір та порядок місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги встановлюється наказами ректора університету.

На час укладення додаткової угоди діяв розмір оплати встановлений наказом ректора від 21.03.2006 року №184-32, а саме 110,00 грн. в місяць за одне ліжко-місце зайняте мешканцями, які не є співробітниками університету та членами їх сімей, 110,00 грн. - в місяць за зайняті додаткові ліжко-місця. Термін дії додаткової угоди з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року (т.1, а.с.9-11, 12-13).

Згідно довідки-розрахунку по оплаті за проживання та використану електроенергію ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 за проживання у вищезазначених кімнатах сплачували за 5 ліжко-місць за період з 2002 по липень 2005 - 6 грн. за ліжко-місце, з липня 2005 по травень 2008 - 16 грн. за ліжко-місце, з червня по жовтень 2008 року - 51 грн. за ліжко-місце, з листопада 2008 по грудень 2009 - 110 грн. за ліжко-місце (Том №1 а.с.127-129). Суми, сплачувані ОСОБА_2 та ОСОБА_3, сторони за зазначений період не оспорюють та вважають такими, що відповідають існуючим між ними правовідносинам, оскільки як представник позивача та відповідач ОСОБА_2 визнали під час розгляду справи, що вони дійсно сплачувалися відповідачами в розмірі, який був передбачений вищезазначеними угодами між КНУ і Міністерством оборони України та був доведений до відома сім`ї ОСОБА_2.

Також пунктом 5.1 вищезазначеної Додаткової угоди №303/44/09 від 19.08.2009 року передбачалося, що Міністерство оборони України укладає договори із сім`ями військовослужбовців про надання житлових приміщень в тимчасове користування в студентському гуртожитку №11 КНУ за умов визначених в додатковій угоді (т.1, а.с.9-11).

Сторонами не заперечується, що таких договорів Міністетсво оборони України безпосередньо з сім`єю ОСОБА_2 не укладало. Водночас сторонами не оспорюється і той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в гуртожитку та користувалися житлово-комунальними послугами до кінця грудня 2013 року (т.1, а.с.198).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 31.12.2013 року за відповідачами рахується заборгованість в сумі 59 734,03 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком наданим позивачем ( т. 5, а.с. 48-50).

З наданого розрахунку вбачається, що за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 року відповідачми сплачувалося за проживання у гуртожитку, як щомісячний платіж у розмірі лише 110,00 грн. за одне ліжко-місце, внаслідок чого виникла вказана вище заборгованість.

В судовому засіданні в обґрунтування саме такого розміру плати за проживання та відсутності боргових зобов»язань, відповідач-1 посилався на наявність договірних правовідносин якими встановлено саме такий розмір плати, неналежного повідомлення відповідача та членів його сім»ї про зміну плати за проживання та відсутність доказів обґрунтованості збільшення плати за одне ліжко-місце.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності боргових зобов»язань перед позивачем, виходячи з наступного.

Відповідно до наявного у справі розрахунку, позивачем вказано про наявність у відповідачів заборгованості, яка станом на 31.12.2013р. становить 59 734, 03 грн. ( т. 5, а.с. 48-50).

Додатковою угодою №303/44-09 від 19 серпня 2009 р. визначено порядок розрахунків за користування житловими приміщеннями у гуртожитку і розмір платежів ( т.1, а.с.9-11).

Наказом ректора КНУ ім. Т. Шевченка від 21 березня 2006 року № 184-32 з 1 квітня 2006 року встановлено розмір плати за проживання в гуртожитках університету, у тому числі й для курсантів та слухачів військового інституту, які проживають у гуртожитку за адресою :АДРЕСА_1 (т.1, а.с.12-13 ).

Наказом ректора КНУ ім. Т. Шевченка від 30 грудня 2009 року № 871-32 з 01 січня 2010 року встановлено розмір оплати за проживання у гуртожитках університету й при наявності у кімнатах електролічильників для співробітників університету розмір плати становив 245 грн., а для інших -282 грн. (т. 5, а.с.54-56 ).

Наказом ректора КНУ ім. Т.Шевченка від 11 травня 2011 року за № 365-32 з 1 червня 2011 року встановлено щомісячну вартість одного ліжко-місця за проживання в гуртожитку університету, у тому числі й для осіб, які не є студентами, аспірантами, докторантами, з урахуванням усіх витрат на надання платної послуги з проживання в розмірі 402 грн.(т. 5, а.с. 61-64).

Суд погоджується з доводами позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за проживання у гуртожитку частково, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, умовами додаткової угоди до договору про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, яка укладена 19 серпня 2009 року між КНУ ім. Т. Шевченка й Міністерством оборони України, передбачено, що розмір оплати за проживання в гуртожитку, згідно з калькуляцією, визначається на підставі наказу ректора.

Так, відповідно до матеріалів справи, конкретна вартість плати за проживання в гуртожитках наказами ректора визначалася на підставі калькуляцій (Том 5 а.с. 56, 60, 64).

Вартість послуги за проживання в гуртожитках університету визначається відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010р. № 736/902/758 з урахуванням вимог наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров»я України від 28 березня 2011р. № 284/423/173 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної власності». До 2010 року така вартість визначалася відповідно до Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України № 383/131 від 27 жовтня 1997р.

Як свідчать матеріали справи, накази ректора ґрунтуються саме на зазначених нормативних документах та доказах динаміки цін впродовж 2009 - 2011 років на енергоносії, комунальні послуги, послуги по утриманню гуртожитку, вартості матеріальних цінностей та підвищенням оплати праці обслуговуючого персоналу гуртожитку ( т. 2, а.с.64-179, т. 3, а.с.12-79, т. 4, а.с.1-244).

Окрім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що накази ректора університету ім. Т. Шевченка, якими визначалася плата за проживання відповідачів у гуртожитку є дійсними, їх чинність ніким не оспорено, а тому й підлягають до виконання.

Встановлено, що відповідачі проживали у гуртожитку університету, отримували послуги з проживання, у тому числі й комунальні послуги, а тому на підставі статей 901, 903 ЦК Українивони зобов'язані були вносити плату за проживання й користування наданими їм послугами.

Заселення військовослужбовців і членів їхніх сімей до студентського гуртожитку КНУ ім. Т. Шевченка відбулось у зв'язку з укладенням між КНУ ім. Т. Шевченка й Міністерством оборони України договору про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року та додаткової угоди від 19 серпня 2009 року до цього договору, умовами яких установлено порядок зміни розміру плати за проживання в гуртожитку.

Як убачається з матеріалів справи КНУ ім. Т. Шевченка зазначеного порядку дотрималось, а тому в нього є всі підстави для стягнення заборгованості з оплати за проживання.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

Також, 4.1 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Додатковою угодою до договору про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, яка укладена 19 серпня 2009 року між КНУ ім. Т. Шевченка й Міністерством оборони України, визначено термін дії договору - з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2011 року.

Після закінчення строку дії договорів відповідачі продовжили проживати в гуртожитку, користуватися житлово-комунальними послугами.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

У разі якщо строк дії договору закінчився, а особа, що заселена в гуртожиток на підставі такого договору, продовжує користуватися майном і отримувати послуги, на неї покладається обов'язок сплачувати за його користування в розмірах, у строки та в порядку, що були визначені договором, строк якого закінчився.

Даний висновок підтримано Верховним Судом України та викладено в Постанові від 25.02.2015 р. в аналогічній справі.

Отже, матеріалами справи доведено, що розмір оплати за проживання в гуртожитку встановлено з дотриманням порядку, визначеного в договорах, сім'я ОСОБА_3 упродовж 1999-2013 р.р. проживала в гуртожитку, займала п'ять ліжко-місць, отримувала й користувалася житлово-комунальними послугами, які належним чином надавалися університетом, а тому вони й зобов'язані сплатити за проживання та надані їм послуги.

З огляду на викладене, саме відповідачі мають сплатити за отримані від університету послуги.

Крім того, пунктом 1 наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров'я України від 28.03.2011 року №284/423/173 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності» встановлено, що вартість проживання в гуртожитку студентів, абітурієнтів, аспірантів, докторантів, курсантів та клінічних ординаторів (тобто, осіб, які згідно до законодавства мають право проживати в студентських гуртожитках) не може перевищувати 40%, встановленої їм стипендії.

Як встановлено судом, оплата за проживання в гуртожитку змінювалась на підставі наказів ректора КНУ від 30 грудня 2009 року №871-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету» та наказу від 11 травня 2011 року №365-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету» (т1, а.с.75-77, 131-133).

З наказу №871-32 від 30.12.2009 року вбачається, що з 1 січня 2010 року, зокрема, для інших осіб в гуртожитку №11 в кімнатах з електролічильником встановлюється оплата за проживання в розмірі 282,00 грн. за ліжко-місце (Том №1 а.с.75). До нього додається калькуляція вартості із показниками, які є складовими вартості проживання (Том №1 а.с.77) А наказом від 11.05.2011 року №365-32 було збільшено вартість одного ліжко-місця до 402,00 грн. (т.1, а.с.131-134).

Так відповідно до умов додаткової угоди оплата за тимчасове користування житловим приміщенням та спожиту електроенергію проводиться самостійно сім'ями військовослужбовців, які проживають у гуртожитку, на рахунок Університету через установу банку на підставі рахунків, виписаних дирекцією студмістечка Університету не пізніше 15 числа наступного місяця за оплачуваним (п.3.4. Додаткової угоди).

В судовому засіданні відповідач-1 підтвердив, що рахунки на оплату за користування житловими приміщеннями виставлялися мешканцям щомісяця.

Отже про встановлений з 1 січня 2010 року розмір плати за п'ять ліжко-місць у загальній сумі 1 410 грн. (282 х 5) відповідачі безумовно дізналися при виставленні їм рахунку за січень 2010 року у лютому 2010 року.

Ураховуючи цю обставину у сукупності із визначеними Додатковою угодою строками виписки рахунків на оплату за проживання, відповідачі можуть вважатися такими, що були попереджені не менш як за місяць про збільшення загальної суми оплати з 550 грн. до 1410 грн. з 1 квітня 2010 року.

З огляду на викладене, виставлена позивачем заборгованість у розмірі 2580 грн. (1410 - 550 = 860 х 3 = 2 580 грн.) за період січень-березень 2010 року не може бути стягнута.

Про встановлений з 1 червня 2011 року розмір плати за п'ять ліжко-місць у загальній сумі 2 010 грн. (402 х 5) відповідачі безумовно дізналися при виставленні їм рахунку за липень 2011 року у серпні 2011 року.

Ураховуючи цю обставину у сукупності із визначеними Додатковою угодою строками виписки рахунків на оплату за проживання, відповідачі можуть вважатися такими, що були попереджені не менш як за місяць про збільшення загальної суми оплати з 1410 грн. до 2 010 грн. з 1 вересня 2011 року.

З огляду на викладене, виставлена позивачем заборгованість у розмірі 1800 грн. (2010 -1410 = 600 х 3 = 1800 грн.) за період червень-вересень 2011 року також не може бути стягнута.

Таким чином від загального розміру заборгованості слід відняти указані суми і до стягнення з відповідачів підлягає заборгованість у розмірі 55 354,03 грн. (59 734, 03 - (2580 + 1800)).

Наданий позивачем на підтвердження заявлених вимог розрахунок на вищенаведену суму є розгорнутим, містить відомості про щомісячно виставлені рахунки та розмір щомісячної фактичної оплати, розмір заборгованості визначений наростаючою сумою (т. 5, а.с.48-50).

Його правильність відповідачами не спростована.

В судовому засіданні відповідач -1 підтвердив суду, що він проводив оплату у розмірі 550 грн. щомісяця із розрахунку 110 грн. за одне ліжко-місце, підвищення плати до 282 грн., а потім до 402 грн. за одне ліжко-місце, вважає незаконним, однак накази про підвищення плати не оскаржував.

Також відповідачемем та третьою особою не надано доказів скасування наказів ректора університета у порядку передбаченому законом.

Відповідності до наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров'я від 28 березня 2011 № 284/423/173 військовослужбовці та особи, звільнені у запас, не мають законодавчо підтвердженого права на проживання у студентських гуртожитках, а тому віднесені до категорії «інші».

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо порядку здійснення нарахування плати за проживання у гуртожитку відповідачів, тобто як такі, що вінесені до категорії «інші».

З огляду на викладене вище, вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 276,77 грн. з кожного

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 11, 14, 15, 509, 626, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка та ОСОБА_2, ОСОБА_3 , третя особа- Міністерство оборони України, про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка заборгованість за проживання у гуртожитку у розмірі 55 354, 03 грн.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 276,77 грн. з кожного

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: