У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 18 березня 2008 року між ним та відповідачем було укладено фінансовий споживчий кредит на придбання житла в іноземній валюті № ML-022/017/2008. До позивача листом від 21 квітня 2015 року № 22-2/872132 звернулося ПАТ «ОТП Банк», яким повідомило, що він має прострочений борг по кредитному договору від 18 березня 2008 року № ML-022/017/2008 у розмірі 531,88 доларів США і вказаний борг разом з нарахованими штрафними санкціями слід оплатити протягом трьох днів з моменту отримання цього листа. Позивач зазначає, що не визнав спірну суму боргу та повідомив відповідачу, що щомісячні платежі перевищували 35 % сукупного місячного доходу його сім'ї.

Позивач вказує, що споживчий кредит від 18 березня 2008 року № ML-022/017/2008 було укладено, оскільки наявних у ОСОБА_2 грошових коштів не вистачало на придбання квартири і позивач звернувся до ПАТ «ОТБ Банк» із запитом про можливість надання споживчого кредиту для придбання квартири. Працівники ПАТ «ОТП Банк» порадили оформлювати та отримувати у ПАТ «ОТП Банк» кредит у доларах США, а не в гривнях на що він погодився.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з проханням полегшити тягар валютної кабали, на що до 2014 року отримував відмови. І лише у 2014 році відповідач погодився провести реструктуризацію споживчого кредиту.

Позивач вказує, що при укладенні договору не був попереджений про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором. Надання кредиту у доларах США призвело також до того, що позивач перебуває у відверто дискримінаційному становищі відносно відповідача. Отже, на думку позивача, існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за спірним кредитним договором.

З підвищенням курсу долара США сума боргу, яку позичальнику необхідно сплачувати, значно зросла, в зв'язку із чим значно погіршився фінансовий стан позивача. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України -справедливості. Такі умови, на думку позивача, є несправедливими.

Крім того, кредитодавець не повідомив споживача ОСОБА_2 у письмовій формі про кредитні умови та умови реструктуризації кредиту.

Позивач стверджує, що проведення реструктуризації при укладенні додаткового договору від 18 квітня 2014 року № 1 до кредитного договору від 18 березня 2008 року № МL-022/0117/2008 та додаткового договору від 18 листопада 2014 року № 2 до кредитного договору від 18 березня 2008 року № МL-022/017/2008 про проведення реструктуризацію кредиту відповідач здійснював на підставі п. 3 абз. 2 ч. 12 ст. 11 «Про захист прав споживачів» шляхом зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 % сукупного місячного доходу сім'ї, проте частина щомісячних платежів з обслуговування кредиту фактично за період реструктуризації з квітня 2014 року по квітень 2015 року перевищувала 35 % сукупного місячного доходу сім'ї. Представники відповідача вже шість разів телефонували позивачу та називали позивачу різні суми, які необхідно оплатити позивачу, разом з тим відповіді на заяву позивача від 22 квітня 2015 року не надали.

Позивач зазначає, що таким чином вбачається, що між сторонами з березня 2015 року виник спір, який випливає з кредитних правовідносин, виконання умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, та їх зміни. На даний час між сторонами і досі існує спір про неналежне застосування відповідачем п. 3 абз. 2 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при складенні графіку платежів до додаткового договору від 18 квітня 14 № 1 до кредитного договору № МL-022/017/2008 від 18 березня 2008 року та додаткового договору від 18 листопада 2014 року № 2 до кредитного договору від 18 березня 2008 року № МL-022/017/2008 про проведення реструктуризації кредиту та відсутність боргу чи у випадку його наявності та у якому розмірі.

Позивач вказує, що списані з його рахунку суми під час дії реструктуризації за квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень 2015 року перевищували 35 % сукупного місячного доходу його сім'ї.

Враховуючи вищевикладене, просив суд: встановити, що списані з рахунку позивача суми під час дії реструктуризації за квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень 2015 року перевищували 35 % сукупного місячного доходу сім'ї ОСОБА_2; визнати, що умови кредитного договору від 18 березня 2008 року № МL-0221/017/2008 в частині графіку платежів за додатковим договором від 18 квітня 2014 року № 1 та додатковим договором від 18 листопада 2014 року № 2 про проведення реструктуризації кредиту є такими, що складені з порушенням п. 3 абз. 2 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; встановити, що списана з рахунку позивача сума під час дії реструктуризації за квітень 2015 року у розмірі 30,00 доларів США, є належним виконанням зобов'язання позивача перед відповідачем, оскільки відповідає п. 3 абз. 2 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; стягнути з ПАТ «ОТП Банк» надмірно сплачені суми позивачем за місяці дії реструктуризації квітень, травень, червень, липень, серпень, листопад, грудень 2014 року та січень, лютий, березень 2015 року у розмірі 2 634,03 доларів США 480 грн 00 коп. на рахунок ОСОБА_2

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

До касаційної скарги додано клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору з підстав, визначених ст. 82 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», та важкого майнового становища заявника.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Ураховуючи категорію справи та керуючись ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» і враховуючи майновий стан заявника, вважаю за можливе клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом: 1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років; 2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника; 3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї; 4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на: зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту; зобов'язання, не забезпечене іпотекою, у розмірі різниці залишку кредиту в гривнях за курсом на момент реструктуризації та залишку кредиту в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту, яке повністю виконується в кінці строку договору про надання споживчого кредиту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що уклавши вищевказані додаткові договори до договору кредиту щодо реструктуризації заборгованості, сторони змінили розмір процентів, які нараховуються за користування кредитними коштами і встановили відстрочку виконання основного зобов'язання.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки обставин справи та на правильність висновків судів не впливають.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак