Номер провадження: 22-ц/785/857/16
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ПП „Будівельник" до ОСОБА_2, ТОВ „Добробут", ТОВ „Фонд сприяння добудові", ТОВ „Ремстрой - Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 році Приватне підприємство «Будівельник» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фонд Сприяння Добудові», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремстрой - Україна» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток в статутному капіталі ТОВ « Добробут», що укладений 14.09.2010 року між Приватним підприємством «Будівельник»та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №4521. В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на те, що 09.02.2010 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (Продавці) та Приватним підприємством «Будівельник»(Покупець) в особі директора ОСОБА_7, що діяв на підставі Статуту, рішення засновника від 20.10.2009 року та Трудового контракту № 20/10-9 від 20.10.2009 року, був укладений договір купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут», зареєстрований в реєстрі № 390. Згідно п. 2 вказаного договору, продаж часток вчинено за 2 750 000,00 грн., вказана сума на той момент була пропорційна загальному розміру часток продавців у статутному капіталі. Дана угода була відображена в фінансовому звіті ПП «Будівельник» станом на 30.06.2010 року у рядку 040 «Довгострокові фінансові інвестиції», а придбання ПП «Будівельник» вищезазначених корпоративних прав за такою ціною було обумовлено бажанням добудувати об'єкт - багатофункціональний громадсько-житловий-готельний комплекс «Південний» на 16 ст. Великого Фонтана за адресою: АДРЕСА_1 та отримати прибуток від реалізації жилих та нежилих приміщень, який би компенсував підприємству витрати, понесені при купівлі часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут» у сумі 2 750 000, 00 грн. і надав би змогу покращити фінансово-господарські показники ПП «Будівельник».

В подальшому, через недостатність коштів, у ПП «Будівельник» виникла необхідність в залученні додаткових інвестицій в будівництво об'єкту багатофункціонального громадсько-житлового-готельного комплексу «Південний» на 16 ст. Великого Фонтана за адресою АДРЕСА_1., у зв'язку з чим рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом загальних зборів від 14.09.2010 року, було вирішено продати частку в статутному капіталі ТОВ «Добробут»в розмірі 51%, що складає 1 402 500,00 грн., на користь ОСОБА_2 На підставі зазначеного рішення, 14.09.2010 року між ПП «Будівельник» в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу частки (корпоративних прав) в розмірі 51% Статутного капіталу ТОВ «Добробут», зареєстрований в реєстрі за № 4521, відповідно до якого вказану частку в розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут», вартістю 1 402 500,00 грн., було продано ОСОБА_2 за ціною 1 402,50 грн. Вказана угода стала підставою для внесення змін до статуту ТОВ «Добробут», зареєстрованих 14.09.2010 року, відповідно до яких розмір частки між учасниками було розподілено наступним чином: ПП «Будівельник»- розмір частки 49%, розмір частки в гривнях 1 347 500, 00 грн.; ОСОБА_2 - розмір частки 51%, розмір частки в гривнях 1 402 500, 00 грн. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року, укладений з ОСОБА_2, має бути визнаний судом недійсним, з огляду на наступне.

Так, позивач вказує, що укладення оспорюваного договору купівлі-продажу частки у розмірі 51 % у статутному фонді ТОВ «Добробут» вартістю 1 402 500 грн., за ціною 1 402,50 грн., що у 1000 разів нижче за її реальну вартість, позбавлене для позивача будь-якого економічного сенсу, суперечить цілям діяльності позивача, основною метою якого, згідно положень статуту, є одержання прибутку та не відповідає нормам чинного законодавства.

Крім того, за твердженням позивача, договір купівлі-продажу належної ПП «Будівельник» частки (корпоративних прав) в розмірі 51% Статутного капіталу ТОВ «Добробут», підписаний директором ОСОБА_7, був укладений за відсутності погодження засновника підприємства, оформленого окремим дорученням, за відсутності необхідної оцінки відчужуваної частки корпоративних прав, з порушенням порядку, передбаченого статутом ПП «Будівельник», і порядку, передбаченого трудовим контрактом № 02/60-10 від 02.06.2010 року. Таким чином, при укладанні спірного договору, директор ПП «Будівельник» не мав повноважень на підписання договору на відчуження корпоративних прав від імені позивача, тому спірний договір укладений з порушенням ст.ст.92, 203 ЦК України.

Посилаючись на порушення оскаржуваним договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» прав позивача, останній звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року позов Приватного підприємства «Будівельник» задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут», укладений 14.09.2010 року між Приватним підприємством «Будівельник» та ОСОБА_2., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4521.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року, суд першої інстанції виходив з того, що укладання такого договору за ціною в тисячу разів меншою ніж її номінальна вартість (1 402,5 грн. проти 1 402 500 грн.), суперечить статутним цілям ПП «Будівельник», визначеним у п. 1.5. Статуту, та ст. 3 Господарського кодексу України, оскільки таке відчуження не тільки позбавить ПП «Будівельник» прибутку, а й може призвести до ліквідації товариства, з підстав суттєвого зменшення статутного фонду та основних засобів товариства, що підтверджує відсутність волевиявлення учасника ТОВ «Добробут»- ПП «Будівельник»на укладення такого договору саме за ціною в розмірі 1 402,50 грн. Крім того, при укладенні договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року ОСОБА_8, як директор ПП «Будівельник», порушив умови трудового контракту № 02/06-10 від 02.06.2010 року, п. 5.3. якого передбачає його право укладати договори щодо відчуження корпоративних прав, які належать ПП «Будівельник» у статутних капіталах інших суб'єктів господарювання лише за узгодженням з роботодавцем на підставі окремого доручення. Також трудовим контрактом було передбачено, що визначення вартості корпоративних прав ПП «Будівельник»у статутних капіталах інших суб'єктів господарювання здійснюється на підставі незалежної оцінки, яка здійснюється на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Вказані вимоги при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу корпоративних прав від 14.09.2010 року виконані не були.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

З матеріалів справи вбачається, що:

09.02.2010 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Приватним підприємством «Будівельник» в особі директора ОСОБА_7, що діяв на підставі Статуту, рішення засновника від 20.10.2009 року та Трудового контракту № 20/10-9 від 20.10.2009 року, був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут», посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 390, згідно якого ПП «Будівельник» придбало належні Продавцям частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут».

Згідно п. 1 договору купівлі-продажу від 09.02.2010р. статутний капітал ТОВ «Добробут» становить 2 750 000, 00 (дві мільйона сімсот п'ятдесят тисяч) гривень. Розмір часток продавців у статутному капіталі ТОВ «Добробут» становить: частка у ОСОБА_4 - 907 500, 00 (дев'ятсот сім тисяч п'ятсот) гривень, що становило 33 %, у ОСОБА_5 - 907 500, 00 (дев'ятсот сім тисяч п'ятсот) гривень, що становило 33 %, у ОСОБА_6 - 935 000, 00 (дев'ятсот тридцять п'ять тисяч) гривень, що становило 34 %. статутного капіталу.

Відповідно до п. 2 зазначеного договору продаж часток у статутному капіталі ТОВ «Добробут» вчинено за 2 750 000,00 (два мільйона сімсот п'ятдесят тисяч) гривень.

14.09.2010 року між Приватним підприємством «Будівельник» в особі директора ОСОБА_7 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут», відповідно до якого Продавець продав, а покупець прийняв у власність частину належної Продавцю частки (корпоративних прав) в розмірі 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут», що складає 1 402 500,00 грн. (один мільйон чотириста дві тисячі п'ятсот грн. 00 коп.).

Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу від 14.09.2010 року ціну продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» сторони визначили в сумі 1 402,50 грн. (одна тисяча чотириста дві грн. 50 коп.).

Відповідно п. 3.2. Договору оплата вартості частини в Статутному капіталі Підприємства здійснена покупцем Продавцю повністю до підписання нотаріального посвідчення цього Договору. Матеріальних претензій щодо грошових розрахунків Сторони не мають.

Відповідно п. 4.2. Договору сторони підтверджують, що після реєстрації змін до Статуту Підприємства (статуту Підприємства в новій редакції) Покупець стає повноправним учасником підприємства.

Відповідно до п. 6.1. Договору за неналежне виконання або за невиконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства.

Відповідно до п. 6.2. Договору у всьому останньому, що не передбачено цим договором Сторони керуються законодавством України.

Відповідно до п. 7.1. Договору цей оговір вступає в силу з дати його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи до Статуту ТОВ «Добробут» частка у статутному капіталі якого була предметом договору купівлі-продажу від 14.09.2010 року між ПП «Будівельник» та ОСОБА_2, того ж дня були внесені та зареєстровані відповідні зміни і, таким чином, ОСОБА_2 увійшла до складу учасників ТОВ «Добробут» (т.1 а. с. 12-22).

Таким чином, умови договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року між ПП «Будівельник» та ОСОБА_2 сторонами були виконані у повному обсязі.

Приватне підприємство "Будівельник" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним укладеного між сторонами та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Добробут" від 14.09.2010 року, а також про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Добробут", оформленого протоколом від 14.09.2010 року, та визнання недійсними змін до статуту ТОВ "Добробут" від 14.09.2010 року, державну реєстрацію яких проведено державним реєстратором Виконавчого комітету Одеської міської ради 14.09.2010 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.09.2012 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2012 року, позов задоволено у повному обсязі (т.1 а. с. 43-47; 53-57).

Постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2012 року рішення господарського суду Одеської області від 03.09.2012 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2012 року у справі №5017/1698/2012 - скасовано. Провадження у справі в частині позову ПП "Будівельник" до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ "Добробут" від 14.09.2010 року припинено. У задоволенні позову про визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ "Добробут", оформлених протоколом від 14.09.2010 року, та змін до статуту ТОВ "Добробут" від 14.09.2010 року - відмовлено (т. 1 а. с. 48-52).

Проте, загальними зборами учасників ТОВ «Добробут», оформлених протоколом від 23.01.2013 року вирішено, що ПП "Будівельник" продає ТОВ „Ремстрой - Україна" 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут» та ТОВ „Фонд сприяння добудові" 49% статутного капіталу ТОВ «Добробут».

Згідно з договором купівлі-продажу від 23.01.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Приватне підприємство "Будівельник" продало, а Товариство з обмеженою відповідальністю „Фонд сприяння добудові" купило 49% статутного капіталу ТОВ «Добробут» за 1 347 500 грн. (т. 1 а. с. 263).

Згідно з договором купівлі-продажу від 23.01.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Приватне підприємство "Будівельник" продало, а Товариство з обмеженою відповідальністю „Ремстрой - Україна" купило 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут» за 1 402 500 грн. (т. 1 а. с. 264)

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 6 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відноситься свобода договору.

Статтею 627 ЦК України в редакції, що діяла на час укладення договору від 14.09.2010 року передбачалося, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 147 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Як вбачається з матеріалів справи ПП «Будівельник» було єдиним учасником (засновником) ТОВ «Добробут» і тому самостійно визначало умови продажу частки статутного капіталу ТОВ «Добробут» встановлюючи ціну відчужуваної частки ТОВ «Добробут» на власний розсуд за домовленістю з покупцем.

ПП «Будівельник», як єдиний учасник ТОВ Добробут» на загальних зборах учасників було представлено в особі директора ПП «Будівельник» ОСОБА_8 Серед запрошених була також ОСОБА_2 порядок денний загальних зборів передбачав розгляд питання про продаж приватним підприємством «Будівельник» ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» у розмірі 51%, про внесення та реєстрацію змін до Статуту ТОВ «Добробут». За вказаними питаннями слухали директора ПП «Будівельник» ОСОБА_8, який повідомив про намір ПП «Будівельник» продати частину частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» у розмірі 51%, що складає 1402500 грн. ОСОБА_2 шляхом укладання договору купівлі-продажу. Також директор ПП «Будівельник» виступив про необхідність затвердження статуту ТОВ «Добробут» в новій редакції у зв`язку зі змінами у складі учасників Товариства. По вказаних питаннях проголосовано «за» одностайно (т.1 а. с. 62).

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вже зазначалося Постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2012 року відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ "Добробут", оформлених протоколом від 14.09.2010 року, та змін до статуту ТОВ "Добробут" від 14.09.2010 року.

Таким чином представництво ОСОБА_7 як директором ПП «Будівельник», та прийняття від імені ПП «Будівельник» на загалних зборах ТОВ "Добробут" рішення про продаж приватним підприємством «Будівельник» ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» у розмірі 51% та про внесення та реєстрацію відповідних змін до Статуту ТОВ «Добробут» - не суперечило законодавству і є легітимним в тому числі і щодо законності представництва ОСОБА_7 ПП «Будівельник».

Як вбачається з документів, які витребувані від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Носенка О.В., який посвідчував оспорюваний договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» від 14.09.2010 року, засновником ПП «Будівельник» ОСОБА_9 прийнято рішення від 14.09.2010 року про продаж частину частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» у розмірі 51%, що складає 1402500 грн. на користь ОСОБА_2 за 1402 грн. 50 коп. шляхом укладання договору купівлі-продажу (т. 2 а. с. 176).

Безпосереднє від імені ПП «Будівельник» договір купівлі-продажу 51% у статутному капіталі ТОВ «Добробут» що складає 1402500 грн. за 1402 грн. 50 коп. на користь ОСОБА_2 укладав та підписував директор ПП «Будівельник» ОСОБА_7 На підтвердження повноважень директора ОСОБА_7 нотаріусом витребувано та додано до реєстрової справи трудовий контракт від 20.10.2009 року, яким не передбачалося будь-яких обмежень директора у представництві ПП «Будівельник» та витяг з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ПП «Будівельник» відповідно до якого станом на 14 вересня 2010 року в графі керівник юридичної особи та наявність обмежень щодо його повноважень зазначено «ОСОБА_7 обмежень немає». Такий же запис присутній у графі щодо осіб які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності в тому числі підписувати договори (т. 2 а. с. 174-175).

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в редакції дійсній на час укладення договору купівлі-продажу від 14.09.2010 року, в Єдиному державному реєстрі щодо юридичної особи містяться відомості в тому числі:

- про органи управління юридичної особи; прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) та ідентифікаційні номери фізичних осіб - платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори; дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи;

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 цього ж закону в редакції, що була дійсною на час виникнення спірних відносин між сторонами, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Судом апеляційної інстанції за відповідним клопотанням представників ОСОБА_2 витребувана повна копія реєстраційної справи ПП «Будівельник» та матеріали цивільної справи 2013 року, де у якості додатку зберігається повна копія реєстраційної справи ТОВ «Добробут».

З оглянутих копій реєстраційних справ ПП «Будівельник» та ТОВ «Добробут» в тому числі і станом на лютий та вересень 2010 року, вбачається, що ОСОБА_7 перебував на посаді директора ПП «Будівельник» на підставі трудового конракту від 20.10.2009 року, про що свідчать записи у реєстраційній справі даного підприємства та засвідчена копія даного контракту, представленого у реєстраційну справу. Будь-які відомості у реєстраційній справі ПП «Будівельник» про трудовий контракт № 02/60-10 від 02.06.2010 року взагалі відсутні. Також відсутні будь-які посилання про наявність будь-яких обмежень щодо повноважень директора ПП «Будівельник» на вчинення юридичних дій від імені цієї юридичної особи без довіреності в тому числі щодо підписання договорів.

При таких обставинах у районного суду не було підстав для набуття висновку, що:

- було відсутнє волевиявлення учасника ТОВ «Добробут» - ПП «Будівельник» на укладення такого договору саме за ціною в розмірі 1 402,50 грн.;

- договір купівлі-продажу від 14.09.2010 року частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» підписаний продавцем в особі директора ОСОБА_7, був укладений ним за відсутності погодження засновника підприємства, оформленого окремим дорученням, за відсутності необхідної оцінки відчужуваної частки корпоративних прав, з порушенням порядку, передбаченого статутом ПП «Будівельник», і порядку, передбаченого трудовим контрактом № 02/60-10 від 02.06.2010 року;

- директор ПП «Будівельник» не мав повноважень на підписання договору на відчуження корпоративних прав від імені даного підприємства.

Крім того, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу від 14.09.2010 року частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут», суд послався на те, що укладення цього договору за ціною в розмірі 1 402,50 грн., яка була в тисячу раз меншою, ніж номінальна вартість відчужуваної частки, відбулося для ПП «Будівельник» під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах, що передбачено ст. 233 ЦК України.

Проте таких висновків суд першої інстанції набув з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, згідно із ст. 31 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Районний суд не звернув уваги, що позивач, зазначаючи у позові про те, що продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» вчинено за ціну, яка в тисячу разів менше номінальної, що є вкрай невигідним для ПП «Будівельник», посилався на те, що це суперечить статутним цілям підприємства і є порушенням публічного порядку відповідно до ст. 228 ЦК України та при цьому не обґрунтовував заявлені вимоги підставами передбаченими ст. 233 ЦК України.

Таким чином, суд вийшов з межі заявлених вимог, порушивши вимоги ст.11 ЦПК України щодо диспозитивності.

Крім того, суд належним чином не надав оцінки доказам і заснував свій висновок про наявність підстав визнання недійсності договору купівлі-продажу від 14.09.2010 року частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» на припущеннях.

Сам по собі факт зменшення фінансових показників ПП «Будівельник» за 2010 рік в частині довгострокових фінансових інвестицій у вигляді вартості відчуженої частки за заниженою ціною, не свідчить про настання внаслідок такого відчуження тяжкого майнового стану підприємства (фінансова неспроможність, банкрутство тощо )та про вчинення оспорюваного правочину продавцем під впливом тяжкої обставини.

При таких обставинах, рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи власне рішення апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено апеляційним судом та підтверджено документами, оглянутими під час судового засідання та приєднаними до матеріалів справи, ПП «Будівельник» здійснило низку дій для реалізації наміру з відчуження частки - 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут», зокрема:

Будучи єдиним засновником ТОВ «Добробут» ПП «Будівельник» на загальних зборах прийняло рішення про відчуження ОСОБА_2, яку також було запрошено на загальні збори 14.09.2010 року. Прийняте рішення про відчуження та про внесення відповідних змін до Статуту ТОВ «Добробут» у зв`язку із зміною складу засновників, оформлено протоколом загальних зборів.

Договір купівлі-продажу про продаж частки 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут» між ПП «Будівельник» та ОСОБА_2 посвідчений нотаріально.

Перед посвідченням договору від 14.09.2010 року про купівлю-продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут», нотаріусом витребувано, посвідчено та додано до реєстрової справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 14.09.2010 року, відповідно до якого у графі керівник юридичної особи та наявність обмежень щодо його повноважень зазначено «ОСОБА_7 обмежень немає». Такий же запис присутній у графі щодо осіб які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності в тому числі підписувати договори. Крім того нотаріусом також витребувано та долучено трудовий контракт між ПП «Будівельник» та ОСОБА_7 від 20.10.2009 року строком на три роки. Даний конртакт не встановлював для ОСОБА_7 обмежень щодо вчинення юридичних дій від імені юридичної особи без довіреності в тому числі щодо підписання договорів. Також нотаріусом окремо витребувано рішення єдиного засновника ПП «Будівельник» ОСОБА_9, яким прийнято рішення від 14.09.2010 року про продаж частину частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» у розмірі 51%, що складає 1402500 грн. на користь ОСОБА_2 за 1402 грн. 50 коп. шляхом укладання договору купівлі-продажу.

Крім того, Постановою Вищого господарського суду України від 26.12.2012 року відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсними рішень загальних зборів ТОВ "Добробут", оформлених протоколом від 14.09.2010 року, та змін до статуту ТОВ "Добробут" від 14.09.2010 року. Отже, участь ОСОБА_7, як директора ПП «Будівельник», у загальних зборах та прийняття рішення про продаж приватним підприємством «Будівельник» ОСОБА_2 частки в статутному капіталі ТОВ «Добробут» у розмірі 51%, та про внесення та реєстрацію змін у статуті ТОВ «Добробут» зв`язку із зміною складу засновників не суперечило законодавству в тому числоі і в частині правомочності ОСОБА_7 щодо представництва інтересів ПП «Будівельник».

Крім того, судова колегія оцінюючи заявлені вимоги про визнання договору від 14.09.2010 року про купівлю-продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» з підстав ст. 228 ЦК України приходить до наступного.

Відповідно до ст. 228 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин., правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та з пояснень сторін наданих в засіданні судової колегії - метою укладеного правочину було пошук коштів та засобів для завершення будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний» на 16 станції Великого Фонтану в м. Одесі. При цьому пошуку нових інвесторів та перемовинам з ними мала сприяти ОСОБА_2, яка поряд з іншими фізичними особами також внесла кошти на будівництво квартир у будинку, який кілька років залишається недобудованим за браком коштів.

Як зазначено ПП «Будівельник» придбання статутного капіталу ТОВ «Добробут» було обумовлено бажанням добудувати громадсько-житлово-готельний комплекс «Південний» на 16 станції Великого Фонтану в м. Одесі. Проте через брак коштів було вирішено відчужити 51% статутного капіталу ТОВ «Добробут» ОСОБА_2, яка мала сприяти пошуку нових інвесторів та залучення інвестиційних коштів на будівництво.

При таких обставинах відсутні правові підстави для набуття висновку про спрямованість укладеного 14.09.2010 року договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Добробут» на знищення, пошкодження або незаконне заволодіння майном позивача, як з боку будь-якої його договору.

Позивач не вказує які саме його корпоративні права, як учасника ТОВ "Добробут", у розумінні ст.167 ГК України, ст.116 ЦК України, ст.10 Закону України "Про господарські товариства", порушує укладений ним з ОСОБА_2 договір від 14.09.2010 року купівлі-продажу 51% у статутному капіталі ТОВ «Добробут», тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання укладеного договору з підстав ст. 228 ЦК України.

На виконання вимог ч .4 ст. 10 ЦПК України з метою сприяння сторонам у всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, апеляційний суд роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Зокрема було роз`яснено про можливість виклику до суду і допиту у якості свідків з приведенням до присяги - директора ОСОБА_7 та засновника ПП «Будівельник» ОСОБА_9

Проте задоволене судом клопотання про такий виклик з боку представників ОСОБА_2 після кількох неявок ОСОБА_7 та ОСОБА_9 будо ними відкликано і зі згоди представника ПП «Будівельник» апеляційним судом знято з розгляду. При цьому сам представник ПП «Будівельник» незважаючи на додаткове роз`яснення суду, ініціативи про підтримання такого виклику до суду і допиту як свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9, не виявив.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про відсутність юридичних підстав для задоволення заявлених вимог відповідно до наведених у позові обґрунтувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог з підстав наведених у рішенні апеляційного суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Приватного підприємства „Будівельник" до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю „Добробут", Товариства з обмеженою відповідальністю „Фонд сприяння добудові", Товариства з обмеженою відповідальністю „Ремстрой - Україна", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

В.П. Фальчук