Єдиний унікальний номер 725/4848/15-ц
Номер провадження 2/725/1055/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2016 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

при секретарі Слободян В.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про задоволення вимог кредитора спадкоємцем ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про задоволення вимог кредитора спадкоємцем.

Посилалася на те, що її син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.09.2015 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 81,4 кв.м., а також на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею, 66,5 кв.м.

Тому позивач вважає, що відповідач в межах прийнятої спадщини зобов'язана відповідати по боргах спадкодавця.

Так, позивач вказувала на те, що у спадкодавця ОСОБА_7 були боргові зобов'язання перед нею. Зокрема, 17.12.2012 року між нею та ТОВ БФ «Чернівціжитлобуд» було укладено договір будівельного підряду, згідно умов якого забудовник зобов'язувався побудувати їй трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. На виконання зазначеного договору вона сплатила 349158 грн.

В подальшому, до неї звернувся її син ОСОБА_5, на прохання якого вона переоформила договір будівельного підряду на нього, при цьому кошти, які вона до цього часу вносила, останній пообіцяв їй повернути протягом одного року.

Таким чином, ОСОБА_5 заборгував їй кошти у розмірі 349158 грн. 00 коп.

Після відкриття спадщини вона звернулася до нотаріуса із претензією до спадкоємців на вказану суму.

Враховуючи те, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняло троє осіб, тому частка, яку повинна погасити ОСОБА_3 становить 116386 грн. 00 коп.

Просила позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 на її користь в якості задоволення спадкоємцем вимоги кредитора кошти у розмірі 116386 грн. 00 коп.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила суду, що син заборгував їй кошти у розмірі 349158 грн. 00 коп. Вказані кошти їй пересилала донька, яка проживає в Російській Федерації та хотіла купити їй квартиру. Просила позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні також позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити.

Відповідач, яка було також допитана судом у якості свідка, у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що її померлий чоловік перебував поганих відносинах з матір'ю. На момент укладення договору будівельного підряду ОСОБА_5 розлучався зі своєю першою дружиною, а тому не міг оформити цей договір на своє ім'я. З цією метою він звернувся до матері та попросив тимчасово, до розірвання шлюбу, оформити договір на неї, однак усі кошти по договору він вносив самостійно. Позивач жодних коштів по договору не вносила. За кошти, які передавала донька позивачці, було придбано квартиру по вул.Ровенській м.Чернівці. Жодних боргових відносин у її чоловіка перед матір'ю не було.

Представник відповідача також позов не визнала. Пояснила, що позивачем не було надано належних доказів укладення договору позики з ОСОБА_5 Просила відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що перебував у дружніх відносинах із ОСОБА_5 Йому відомо, що останній придбав квартиру по АДРЕСА_2 для своєї сім'ї. За квартиру він вносив власні кошти, про існування будь-яких боргових зобов'язань у померлого йому не відомо.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які були допитані за клопотанням представника позивача, суду показали, що були знайомі з ОСОБА_5 Їм відомо, що кошти за квартиру позивач вносила за рахунок грошей, які їй надсилала донька. ОСОБА_5 обіцяв матері, що потім взамін купить їй іншу квартиру.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 17.12.2012 року між ОСОБА_1 та забудовником ТОВ БФ «Чернівціжитлобуд» було укладено договір будівельного підряду на будівництво трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.5-6). Сторони погодили, що попередня вартість квартири становить 340000 гривень.

В подальшому, 23.07.2013 року позивач звернулася до забудовника з заявою про розірвання договору будівельного підряду, а раніше внесені кошти просила зарахувати на будівництво квартири АДРЕСА_2, замовником якої виступає ОСОБА_5 (а.с.14).

Того ж дня між забудовником та ОСОБА_5 було укладено договір будівельного підряду на будівництво квартири АДРЕСА_2 (а.с.15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.31).

Відповідач ОСОБА_3 є одним із спадкоємців померлого, що підтверджується копією рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.09.2015 року ( а.с.35-38). В порядку спадкування за ОСОБА_12 визнано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, загальною площею 81,4 кв.м., а також на 1/15 частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 66,5 кв.м.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалась на те, що ОСОБА_5, який був її сином, зобов'язався повернути їй внесені нею на виконання договору будівельного підряду від 17.12.2012 року кошти у розмірі 349158 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що між нею та спадкодавцем виникли відносини з позики, а тому вона пред'являє вимоги до відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Правовідносини з позики детально врегульовані главою 16 та главою 71 Цивільного кодексу України, тому при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме ці положення.

Так, у відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналізуючи вказані положення, суд зазначає, що договір позики є двостороннім правочином та одностороннім договором. Тобто для укладення правочину необхідне волевиявлення двох сторін, однак після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, суд зауважує, що законодавцем чітко визначено форму, у якій повинен бути укладений договір позики: письмова.

За змістом ст.207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, у даному випадку позивач зобов'язана була довести факт укладення договору позики із спадкодавцем ОСОБА_5, однак, будь-яких письмових доказів ОСОБА_1 на підтвердження факту укладення договору позики суду не було. Зокрема, суду не було надано ні копії договору позики, ні боргової розписки, натомість сама позивачка вказувала на те, що будь-які документи між сторонами не складались.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Разом із тим, суд враховує, що, навіть, у поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 не були викладені істотні умови договору позики, який як вона стверджує було укладено, в тому числі і щодо чіткого кінцевого строку повернення позики.

Статтею 639 Кодексу визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Посилання позивача в якості підстави обґрунтування своїх позовних вимог на договір будівельного підряду від 17.12.2012 року, заяву про розірвання договору будівельного підряду від 23.07.2013 року, а також договір будівельного підряду від 23.07.2013 року суд вважає не обґрунтованими, оскільки зазначені документи не містять будь-яких положень на підтвердження факту укладення договору позики та за своєю правовою природою є іншими правочинами жодним чином не пов'язаними із позикою.

Також суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, оскільки останні у судовому засіданні факт укладення договору позики між позивачем та спадкодавцем не підтвердили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, тому вважає, що у даному спорі не було доведено факту укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в постанові №6-63цс14 від 18.09.2013 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Окрім того, суд зауважує, що сам по собі факт розірвання позивачем договору будівельного підряду та надання згоди на зарахування сплачених по ньому коштів у рахунок укладеного між ОСОБА_5 та забудовником договору не свідчить про виникнення між особами відносин позики, на підставі зазначених документів у спадкодавця не виникло жодних зобов'язань.

Відповідно до ст.212 Цивільного кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач у розумінні ст.1282 ЦК України не є кредитором спадкодавця та не набула права вимоги до його спадкоємця ОСОБА_3, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.207, 218, 638, 639, 1046, 1047, 1049, 1282 ЦК України, ст.ст.8, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про задоволення вимог кредитора спадкоємцем - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька