Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/8204/15-ц Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим за апеляційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Коростенського міськрайсуду Житомирської області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015р. Банк звернувся до суду з позовом. Просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів 41851,21дол.США заборгованості за кредитним договором. Зазначав, що 10.06.2008р. між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0. За умовами договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 58000дол.США зі сплатою 14% річних при умові повернення кредиту не пізніше 09.06.2023р. згідно з графіком погашення. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання позичальником між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0 від 10.06.2008р. Позичальник зобов'язання виконував неналежно, заборгованість складає 41851,21дол.США.

В грудні 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом. Просив визнати припиненим укладений із Банком договір поруки №-п від 10.06.2008р. Зазначав, що жодної із додаткових угод він не підписував, згоди на зміну графіку погашення кредиту не надавав.

Рішенням Коростенського міськрайсуду Житомирської області від 30 травня 2016р. позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсиббанк" заборгованість за кредитним договором № 0 від 10.06.2008р. в розмірі 41851,21 дол. США, що за курсом НБУ станом на 19.02.2015р. становить 1121598,78грн., 3654грн. судових витрат. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано договір поруки №0/п від 10.06.2008р., укладений між ОСОБА_2 та АКІБ "Укрсиббанк" таким, що припинив свою дію.

Додатковим рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 серпня 2016 року стягнуто із ОСОБА_2 243грн. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення скасувати та задовольнити його позов. Зазначає, що укладені між Банком та ОСОБА_1 додаткові угоди від 16.12.2008р. №1 і від 25.12.2009р. до договору споживчого кредиту не призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Суд не врахував, що цими угодами не збільшено обсяг відповідальності.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, 10 червня 2008р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримав кредит у сумі 58000дол.США строком до 09.06.2023р. зі щомісячною сплатою 14% річних. 10 червня 2008р. АКІБ "Укрсиббанк" і ОСОБА_2 уклали договір поруки №/п, за яким поручитель поручився перед банком за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Судом встановлено, що позичальник належним чином не виконував кредитні зобов'язання, станом на 19.02.2015р. заборгованість становить 41851,21дол.США, що за курсом НБУ 1121598,78грн. Розмір заборгованості сторони не оспорюють. Пунктом 2.1 договору поруки Банк і поручитель домовилися, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Як видно із матеріалів справи, 16 грудня 2008р. Банк і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду №1 до договору про надання споживчого кредиту від 10 червня 2008р., де змінили строк сплати %, а додатковою угодою №2 від 25 грудня 2009р. - змінили графік погашення кредиту.

Судом встановлено, що зазначені додаткові угоди не були узгоджені з поручителем.

За правилами ст. 526,611,615,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Судом встановлено, що відповідач зобов'язання по кредитному договору не виконував, кредит погасив не в повному обсязі, тому за ним рахується вказана заборгованість.

Суд обґрунтовано стягнув вказану суму з боржника ОСОБА_1 на користь Банку.

Суд правильно визнав, що вимоги про стягнення заборгованості з поручителя задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Ст.15 ЦК передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивач посилався на невизнання банком його права, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, на припинення поруки у зв'язку зі зміною зобов'язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом норм ст.ст.559,598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст.ст.3,12-15,20 ЦК, ст.ст.3-5,11,15,31 ЦПК), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Судом першої інстанції враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦКУ, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

В матеріалах справи відсутні та позивачем не надано доказів повідомлення поручителя про зміну строку сплати % і графіку погашення кредиту за основним договором.

За таких обставин суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що порука ОСОБА_2 є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: