Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/262/15-ц
Провадження № 2/553/20/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.01.2016 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, визнання права особистої власності на автомобіль, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії, в якій позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, номерний знак НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посилаючись на те, що вказаний транспортний засіб являється спільною власністю подружжя, тоді як правочин був вчинений ОСОБА_4 без її згоди як дружини, що суперечить нормам ст. 369 ЦК України та ст. ст. 65, 67 СК України, та зобов'язати відповідача повернути позивачці автомобіль, технічний паспорт на нього та ключі.

Відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, в якій просять встановити факт припинення шлюбно-сімейних відносин між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з червня 2006 року, визнати автомобіль марки ЗАЗ, модель LANOS, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, придбаний ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу № 414308-Y03914 від 17.05.2013 року, його особистою власністю.

Ухвалою суду від 30.03.2015 року позови об'єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 15.01.2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії залишений без розгляду.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 адвокат Оніпко Т.Є. позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти позову заперечували, посилаючись на безпідставність та недоведеність, просили в його задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, від представника УДАІ УМВС України в Полтавській області, ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит", приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Якименко О.В. до суду надійшли заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 17.01.1962 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 17.01.1962 року, виданим Міським бюро ЗАГС м. Знам'янка Кіровоградської області.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що Октябрським відділом РАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зроблений актовий запис № 646 та видано Свідоцтво про смерть НОМЕР_3 від 15.08.2014 року.

Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Якименком О.В. 18.08.2014 року відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_4, в якій наявна заява про прийняття спадщини від дружини померлого ОСОБА_3 та

Зібрані по справі докази достовірно свідчать про те, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час смерті останнього розірваний не був.

В період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбаний автомобіль марки ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано в органах ДАІ на ім'я ОСОБА_4 22.05.2013 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4.

Вказаний автомобіль був переданий на реалізацію ОСОБА_4 до ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит" відповідно до договору комісії від 06.08.2014 року та відчужений згідно договору купівлі-продажу від 06.08.2014 року, укладеного між ТОВ "Міжрегіональний брокерський дім Фаворит" та ОСОБА_1.

На підставі договору купівлі-продажу оформлено довідку-рахунок серії ВІА № 558806 від 06.08.2014 року, яка стала підставою для здійснення органами ДАІ перереєстрації автомобіля ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, з ОСОБА_4 на нового власника - відповідача по справі ОСОБА_1, що підтверджується повідомленням Центру УДАІ УМВС України в Полтавській області № 11/2-771 від 05.02.2015 року та даними Облікової картки № 45983020 від 06.08.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказували на наявність достовірних доказів того, що померлий ОСОБА_4 та позивач по справі ОСОБА_3 приблизно з червня 2006 року припинили шлюбно-сімейні стосунки, з кінця 2009 року після придбання ОСОБА_4 за особисті заощадження квартири по АДРЕСА_1, і до смерті останнього проживали окремо, спільне господарство не вели, спільного бюджету не мали, тобто фактично їхній шлюб був припинений, а майно, набуте ОСОБА_4 у вказаний період є його особистою власністю.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивачів в якості свідків колеги та знайомі померлого ОСОБА_4, в тому числі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, пояснювали, що останній розповідав їм про те, що у 2006 році він припинив шлюбні відносини з дружиною ОСОБА_3, з того часу відносини зі своєї сім'єю майже не підтримував, свята та дні народження святкував окремо від дружини, доньки та онуки, висловлював намір підшукати для себе окреме житло та збирався придбати квартиру, вказані особи, а також свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, стверджували, що ОСОБА_4 за кошти, отримані в кредит, придбав кватиру, до якої вселився орієнтовно наприкінці 2009 року, проживав сам в придбаній ним квартирі, самостійно вів домашнє господарство та утримував вказане нерухоме майно, жіночих речей в квартирі не було, дружина разом з ним в цій квартирі не проживала.

Разом з тим, жоден з них не зміг надати суду відомості, які б безперечно та достовірно свідчили про те, що ОСОБА_4 не підтримував подружніх відносин зі своєю дружиною - що вони не вели спільне господарство та не мали спільний бюджет.

Будь-яких інших об'єктивних та достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості обставин, якими позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обґрунтовували позовні вимоги, суду надано не було.

Допитана судом в якості свідка відповідач ОСОБА_3, а також свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які є, відповідно, донькою та онукою відповідачки і померлого ОСОБА_4, підтвердили той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримували шлюбні відносини до смерті останнього, мали спільний бюджет та спільно приймали рішення з приводу важливих питань сімейного життя, зокрема, придбання нерухомого майна та автомобіля, який є предметом спору, разом святкували сімейні свята, підтримували та допомагали один одному, спільно дбали про сім'ю.

Вказані твердження не спростовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в ході судового розгляду справи шляхом подання достовірних та переконливих доказів, їхні ж доводи про припинення шлюбно-сімейних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з червня 2006 року, на переконання суду, являються припущеннями, оскільки ґрунтуються на суб'єктивних оцінках свідків, які здебільшого знали ОСОБА_4 по роботі, та не підтверджених жодними доказами плітках і переказах певних обставин сімейного життя ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з чужих слів, у зв'язку з чим викликають сумніви в їх достовірності та не можуть бути покладені в основу прийнятого судом рішення.

Посилання позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також свідків ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на те, що нібито ОСОБА_4 у 2006 році особисто повідомляв їм про те, що у них з дружиною не склались відносини та він має намір піти з сім'ї, придбати квартиру та жити один, на думку суду, є непереконливими, оскільки судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 протягом більше ніж 8 років з вищезазначеного періоду до часу смерті так і не розірвав шлюб з ОСОБА_3, тобто не вчинив жодних активних дій, які б об'єктивно підтверджували достовірність наведених свідчень. Крім того, позивачі та допитані за їхнім клопотанням свідки підтвердили в судовому засіданні, що ОСОБА_4 продовжував проживати разом з позивачкою після 2006 року.

Судом встановлено, що у 2008 році за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягала на тому, що рішення про придбання вказаного нерухомого майна було прийнято спільно з чоловіком, вони мали намір вказану квартиру подарувати онуці, проте сімейні обставини змінились, у зв'язку з чим вона була оформлена на чоловіка. Квартиру ОСОБА_4 використовував як робоче місце, адже ж був професором, займався науковою діяльністю та потребував відокремленого місця для того, щоб ефективно здійснювати цю діяльність. Відповідач не заперечувала той факт, що не брала особистої участі в організації ремонту квартири, жодного разу не була в її приміщенні, цієї квартирою чоловік користувався особисто, а проживали вони разом в квартирі по АДРЕСА_2. З 2011 року чоловік більшу частину часу проводив у новій квартирі, вона ж хворіла, потребувала сторонньої допомоги, яку надавала її донька ОСОБА_16, проте вони з чоловіком продовжували жити однією сім'єю, разом святкували сімейні свята, мали спільний бюджет та ніколи не обговорювали питання про розірвання шлюбу. Вони з ОСОБА_4 узгоджували придбання спірного автомобіля, який був придбаний за їх спільні кошти та перебував у користуванні чоловіка.

Вказані обставин підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17

Доказів того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 встановлювався режим окремого проживання в порядку, встановленому ст. 120 СК України, не встановлено, даних про те, що ОСОБА_4 за життя вчиняв будь-які активні дії для розірвання шлюбу з відповідачкою, не здобуто.

При цьому, факт окремого проживання подружжя ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 безпосередньо перед смертю останнього, на переконання суду, не свідчить про розпад сім'ї та жодним чином не спростовує тверджень позивачки про підтримання шлюбних відносин між ними до останніх днів життя чоловіка.

З огляду на недоведеність позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 факту припинення шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

Як встановлено в ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності та оцінюючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до переконливого висновку про доведеність того факту, що автомобіль марки ЗАЗ, модель LANOS, колір сірий, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_1, придбаний в період шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_4, являється спільною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В ст. 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання вищевказаного автомобіля особистою власністю ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь в розгляді справи, але не були присутні при проголошенні рішення - в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна