Номер провадження: 22-ц/785/1715/16
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

За участю секретаря: Колмакова В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зобов'язання перерахувати тариф, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПрАТ «Фарлеп-Інвест» на його користь матеріальні збитки у розмірі 5 000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та зобов'язати відповідача перерахувати тариф за неповне користування телекомунікаційними послугами згідно договору №804072 та відповідно до «Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р., та повернути йому переплачену суму виплат.

Зазначав, що він є споживачем телекомунікаційних послуг (зв'язок по двох телефонних лініях та інтернет) на підставі договору 804072, укладеному 14.11.2008р. між ним та ПрАТ «Фарлеп-Інвест» в особі Південної філії (особистий рахунок НОМЕР_1). В результаті надання відповідачем неналежної якості послуг, позивач не раз у грудні місяці 2014р. звертався до філії ПрАТ «Фарлеп-Інвес» з відповідними заявами щодо ремонту та поновлення якості послуг зв'язку й інтернету. Відсутність відповідної реакції відповідача на його заяви, як вважає позивач, спричинили йому моральні страждання на суму 10 000 грн. і матеріальну шкоду в розмірі 5 000 грн. Крім того, позивач вважає, що встановлений договором тариф, не відповідає якості отримуваних телекомунікаційних послуг та просить перерахувати тариф, стягнувши з відповідача грошову різницю між тарифами.

Представник ПрАТ «Фарлеп-Інвест» позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вони не ґрунтуються на законі та не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2015р. позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Фарлеп-Інвест» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено з підстав їх недоведеності.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог, так як вони не ґрунтуються на законі.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач зазначає, що неналежною якістю наданих йому ПрАТ «Фарлеп-Інвест» послуг комунікаційного зв'язку йому була завдана як майнова так і моральна шкода.

За правилами ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач несвоєчасно усунув недоліки послуг з телекомунікаційного зв'язку, чим спричинив позивачу моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 1167 ЦК України.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки судом застосовані норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами у справі.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалося, і тому апеляційним судом не перевірялося.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, який фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 є споживачем телекомунікаційних послуг (зв'язок по двох телефонних лініях та інтернет) на підставі договору №804072 від 14.11.2008р., укладеному між та ПрАТ «Фарлеп-Інвест» в особі Південної філії, на підставі чого на позивача відкритий особистий рахунок НОМЕР_1.

В грудні 2014р. позивач не раз звертався до Південної філії ПрАТ «Фарлеп-Інвест» з вимогами щодо усунення несправностей зв'язку та інтернету, що надавалися відповідачем, відповідно до вказаного договору. В січні 2015р. позивачем отримано листа від Південної філії ПрАТ «Фарлеп-Інвест» в якому зазначено, що компанією вжито всіх необхідних заходів по усуненню несправностей зв'язку, однак закінчити ремонт спеціалісти не змогли через небажання ОСОБА_2 впустити ремонтну бригаду в належний йому будинок, де пошкоджені телекомунікації, які потребують ремонту.

Отже, між сторонами у справі існують правовідносини, пов'язані з наданням послуг у сфері телекомунікацій, які врегульовані Главою 63 ЦК України та «Правилами надання і отримання телекомунікаційних послуг», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012р. та договором №804072, укладеним між сторонами у справі.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Вказаними вище нормами матеріального права, якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачене право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем у результаті неналежного виконання умов договору.

Договором №804072 про надання телекомунікаційних послуг від 14.11.2008р. сторони також не передбачили відшкодування моральної шкоди у разі порушення ними цього зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, у ОСОБА_2 відсутнє право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому в результаті порушення відповідачем умов договору телекомунікаційних послуг.

Суд першої інстанції неправильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами у справі, та неправомірно застосував до цих правовідносин вимоги ст. 1167 ЦК України, якими врегульовані недоговірні (деліктні) правовідносини. Тому рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої в результаті неналежного виконання договірних зобов'язань у зв'язку з тим, що такі вимоги не ґрунтуються на законі. Законодавством, яким врегульовані правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачене право позивача на відшкодування моральної шкоди.

Вимоги апелянта про стягнення з ОСОБА_2 судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 121,80 грн. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що відповідач порушив його права споживача телекомунікаційних послуг, та на підставі вимог ЗУ «Прозахист прав споживачів» просив задовольнити його позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, (а. с. 1, 2).

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів урегульовані вищевказаним Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 названого Закону споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно з п. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

У абз. 7 п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Згідно з п. 6 названої постанови пленуму позивачі, які звільнені від сплати судового збору при пред'явленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при пред'явленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України.

Такі висновки також узгоджуються з правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 30 червня 2015 року у справі № 21-1090а15, відповідно до якої позивачі звільняються від сплати судового збору, а відтак розмір ставки судового збору для звернення з апеляційною або касаційною скаргою дорівнює нулю, тобто судовий збір в таких випадках сплаті не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. - скасувати, та ухвалити у цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Фарлеп-Інвест» про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік