АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/413/14-ц Головуючий в І інстанції: Поливяного В.М.
Номер провадження 22ц 791/316/2016 Доповідач: Бугрик В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Бугрика В.В.

Суддів: Лісової Г.Є., Семиженка Г.В.

Cекретаря Прушинської О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 25 вересня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що Позивач та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № HECFGK від 26.09.2008 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 100 404,97 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 27.09.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором Позивач з ОСОБА_1 уклали договір іпотеки. В іпотеку надано нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 49,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1. Вказує, що ОСОБА_1 належним чином умови договору не виконувала, в зв'язку з чим 27.05.2010 року Дніпровським районним судом м. Херсона було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HECFGK від 26.09.2008 року, яка склала 89 227,72 доларів США. Проте, при зверненні Банку до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором не було поставлено для вирішення питання про виселення всіх мешканців, які зареєстровані та проживають в квартирі, на яке звертається стягнення. Просили суд виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартирі АДРЕСА_3 і судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору № HECFGK від 26 вересня 2008 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 100 404,97 доларів США на придбання нерухомості, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та кінцевим терміном повернення 27.09.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки від 26 вересня 2008 року. В іпотеку надано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру житловою площею 19,1 кв.м., загальною площею 60,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4, заставною вартістю 388 936 грн., та двокімнатну квартиру житловою площею 30,8 кв.м., загальною площею 49,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5, заставною вартістю 194 468 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27.05.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HECFGK від 26.09.2008 року, укладеним між сторонами, було звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_7, шляхом продажу вказаних предметів іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншими особами - покупцями, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень для здійснення продажу предметів іпотеки. Вказане рішення суду від 27.05.2010 року набрало законної сили.

На виконання вимог Закону України «Про іпотеку» 24 лютого 2012 року та 04 листопада 2013 року позивачем направлені відповідачам повідомлення про добровільне виселення з квартир, що є предметом іпотеки, однак відповідачі у встановлений строк квартиру АДРЕСА_8 не звільнили.

Частиною 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст. 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч.2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено у рішенні суду.

Квартира АДРЕСА_9 належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунального майна м. Херсона 18.11.2004 року і не була придбана за рахунок кредиту банку, тому виселення відповідачів з квартири можливе лише з наданням іншого жилого приміщення, яке повинно бути зазначено рішенні суду. Так як позивач не вказав такого приміщення, то виселення відповідачів з вказаної квартири на даний час неможливе і у задоволенні позову необхідно відмовити, що суд першої інстанції правильно зробив.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду відсутні. Тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 25 вересня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Бугрик В.В.

Судді: Лісова Г.Є.

ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 25 січня 2016 року

Ухвала набрала законної сили 25 січня 2016 року

Суддя В.В. Бугрик

ОСОБА_5 Прушинська