Справа № 361/4088/14-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/5139/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 11.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київськоїобласті у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Груп» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Груп» про зміну дати і формулювання причини звільнення та внесення відповідного запису до трудової книжки, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 13 грудня 2013 року вона була прийнята на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «КВС ГРУП». Окремий трудовий договір у письмовій формі чи контракт про прийняття на роботу між нею та учасниками товариства не укладався.

13 лютого 2014 року на ім'я учасників підприємства вона подала заяву про звільнення із роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку із доглядом за малолітніми дітьми.

У квітні 2014 року відповідач надіслав їй трудову книжку, із записів в якій вона дізналася про звільнення з 28 лютого 2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважала, що звільнення із займаної посади за прогули є незаконним, оскільки вона є одинокою матірю та на її утриманні знаходить двоє малолітніх дітей.

Крім того, вважала, що порушенням трудових прав їй завдано моральну шкоду, також запис у трудовій книжці про звільнення за прогули впливає на її репутацію, перешкоджає подальшому працевлаштуванню на керівну посаду, в зв,язку з чим просила позов задовольнити.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Груп» за п.4 ст. 40 КЗпП (за прогули).

Змінено дату та формулювання причини звільнення ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 з « 28.02.2014 року звільнена з займаної посади за прогули за ст. 40 п. 4 КЗпП України» на «13 лютого 2014 року, звільнена за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України».

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю КВС ГРУП внести відповідний запис у трудову книжку серії АХ № 537373 ОСОБА_2 із дотримання вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю КВС ГРУП на користь ОСОБА_2 1000 гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю КВС ГРУП на користь держави судовий збір в сумі грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по даній справі перебували у трудових відносинах.

Наказом від 13.12.2013 року № 1 ОСОБА_2 прийнято на посаду директора ТОВ «КВС Груп».

Також встановлено, що 13.02.2014 року ОСОБА_2 подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням по догляду за двома малолітніми дітьми.

Згідно із протоколом № 13/02 загальними зборами ТОВ «КВС Груп» вирішено відмовити у задоволенні заяви про звільнення у зв'язку з відсутністю на підприємстві у робочий час. Звільнити директора ОСОБА_2 згідно зі ст. 38 КЗпП України та зобов'язати відпрацювати два тижні та передати інформацію і документацію про фінансово-господарський стан ТОВ «КВС Груп» засновникам на протязі двох тижнів.

Від шлюбу у позивача є двоє дітей, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3, яка народилася 11 листопада 2002 року, серії І-КИ №015013 та свідоцтвом про народження ОСОБА_4, яка народилася 26 квітня 2005 року, серія І-КИ №015012.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу № 2-2579 від 27.05.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та батьком її дітей ОСОБА_5 розірвано.

Відповідно до довідки № 639 від 26.05.2014 року виданої Павлоградсьтким управлінням праці та соціального захисту населення Модіна (шлюбне прізвище ОСОБА_5) Н.М. перебуває на обліку та отримує допомогу на дітей як одинока матір.

Наказом № 11 від 28.02.2014 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади за відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (за прогул).

Встановивши вказані обставини, суд вважав, що позивачем і були вчинені дії, які дають підстави для звільнення її за прогули, однак на неї поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП, що унеможливлює її звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З актів відсутності працівника на робочому місці від 11, 12 лютого 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці.

Також вбачається, що надати пояснення з приводу прогулів позивач відмовилась.

Прогули вчинені до подання заяви про звільнення за власним бажанням, що відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України є підставою для звільнення і власником було додержані передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивача за ініціативою власника за прогул.

Проте, як встановлено позивач є одинокою матірю, у якої на утриманні двоє малолітніх дітей.

У відповідності до ч. 3 ст.184 КЗпПУ звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Таким чином висновок суду про неможливість звільнення позивача за вказаних обставин ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в період з 11 по 12 лютого 2014 року позивач була відсутня на робочому місці. 13.02.2014 року надала заяву про звільнення за власним бажанням. Вказана заява розглянута на загальних зборах, де вирішено зобов'язати ОСОБА_2 відпрацювати два тижні. За період відсутності позивачки на робочому місці працівниками товариства складалися акти про відсутність, письмового підтвердження про ознайомлення ОСОБА_2 із цими актами в них не має були враховані судом, який дійшов висновку про наявність підстав для звільнення.

Проте ч. 3 ст.184 КЗпПУ є нормою імперативною, як прямо забороняє звільнення, що свідчить про неправомірність звільнення та спростовує доводи апеляційної скарги про законність звільнення.

Таким чином, якщо звільнення неправильне, неправильне і формулювання причини звільнення.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

За таких обставин і в цій частині рішення суду є обґрунтованим і законним.

Моральна шкода стягнута з урахуванням розяснень постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року виходячи з принципів розумності і справедливості.

Отже, рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права в звязку з чим апеляційна скарга як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КВС Груп» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді