Головуючий суду 1 інстанції - Половинка В.О.
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 426/171/16-ц
Провадження № 22ц/782/369/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року травня «11» дня Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Єрмаков Ю.В.

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Сватівського районного суду Луганської області від 7 квітня 2016 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зазначав, що вона від шлюбу з відповідачем має малолітнього сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та знаходиться на її утриманні, якого недостатньо для належного та необхідного матеріального забезпечення дитини.

Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище.

Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, в сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 7 квітня 2016 року вирішено, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 року до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з нього аліментів на користь позивача, на утримання дитини у розмірі 600 грн. щомісячно.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2015 року, актовий запис № 53, копія свідоцтва про шлюб НОМЕР_1, видано 25.06.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кремінського районного управління юстиції у Луганській області.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, копія свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 27.08.2013 року, видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 111.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Сватівської міської ради від 11.01.2016р. № 130, малолітня дитина ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом з матір'ю ОСОБА_3 за адресом: АДРЕСА_1.

Згідно довідки УСЗН Сватівської РДА від 11.01.2016 року, ОСОБА_3 знаходиться на обліку та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку непрацюючим жінкам у розмірі - 130 грн.

Згідно довідки Кремінського районного центру зайнятості від 05.04.2016 року № 732, ОСОБА_2 у центрі зайнятості не зареєстрований та на обліку як безробітний не перебуває.

Згідно довідки УСЗН Кремінської райдержадміністрації від 06.04.2016 року № 292, ОСОБА_2 не перебуває на обліку в УСЗН.

Згідно довідки УПФ України у Кремінському районі Луганської області від 05.04.2016 року № 997/07-40, ОСОБА_2 на обліку не перебуває.

Вирішуючи спір, місцевий суд виходив з того, що на даний час неповнолітній син сторін проживає разом з матір'ю, і між сторонами відсутня домовленість про спосіб виконання відповідачем, який проживає окремо від дитини, свого обов'язку по її утриманню. Відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення ним повноліття, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 900 грн., щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, ухвалене у справі судове рішення, зазначеним вимогам закону, в повному обсязі, не відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплено принцип № 4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (від 25.12.2015 р. № 928-VIII ), прожитковий мінімум для дитини до 6 років з 01.01.2016 року складає - 1167 грн.

Отже, витрати на потреби дитини кожен з батьків повинен нести в сумі не менш 583,5 грн.

Проте, дитина проживає з матір'ю яка також несе витрати на медичне обслуговування, на оплату комунальних платежів, що приходяться на долю дитини.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матеріальне становище відповідача, що він працездатний, його стан здоров'я дозволяє працювати, обов'язок останнього утримувати свого малолітнього сина, матеріальне становище позивача, те, що дитина знаходиться на її утриманні, однакову відповідальність батьків за виховання, навчання і розвиток дитини, вважає необхідним визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 700 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, - підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області, ~

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~ задовольнити частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 7 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ~ змінити.

Зменшити розмір аліментів стягнутих щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, з 900 гривень до 700 гривень.

Зменшити розмір аліментів стягнутих у межах сплати платежу за один місяць з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4, з 900 гривень до 700 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: