Провадження № 2/161/646/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.,

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 02 жовтня 2013 року вона домовилась з відповідачем ОСОБА_2 про купівлю-продаж металевого павільйону НОМЕР_1, площею 35 кв.м., що розташований на торговому ряді між вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку Волинської області за ціною 36000 доларів США до 01.02.2014 року. У якості завдатку вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою. 01.11.2013 року нею було передано відповідачу суму в розмірі 5000 доларів США, 01.12.2013 року - суму в розмірі 5000 доларів США, 25.02.2014 року - суму в розмірі 3000,00 доларів США, 22.04.2014 року - суму в розмірі 3000 доларів США та 07.05.2014 року - суму в розмірі 2000 доларів США. Всього нею було передано відповідачу суму в розмірі 33000 доларів США. Однак, після передачі коштів ОСОБА_2, останній не виготовив та не передав їй документів на вищевказане торгове місце. Крім того, 03.06.2014 року вона дізналася, що рішенням Господарського суду Волинської області від 18.05.2011 року ОСОБА_2 зобов'язано передати приватній фірмі «Скорпіон Сервіс» торгову площу НОМЕР_1, розміром 35 кв.м. шляхом її звільнення від тимчасової споруди, яка знаходиться в м. Луцьку на пішоходно-торговій зоні вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку Волинської області. Дане рішення залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.01.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 24.04.2013 року. На момент написання розписки ОСОБА_2 було відомо про вищевказане рішення суду і про те, що воно набрало законної сили. Свої зобов'язання вона виконала повністю та здійснила попередню оплату за торговий павільйон у розмірах та у строки, передбачені договором. Проте, відповідач своїх зобов'язань не виконав. Просить суд, стягнути з відповідача в її користь суму заборгованість в розмірі - 392040,32 грн. за невиконаним договором купівлі-продажу торгового місця НОМЕР_1, площею 35 кв.м., що знаходиться на торговому ряді між вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку Волинської області та понесені судові витрати по справі.

26.08.2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог в якій зазначила, що станом на 26.08.2015 року сума 33000 долари США, враховуючи курс НБУ (22,62 гривні за 1 долар США) складає 746460 грн. Також зазначає, що первинно при подачі позову до суду нею було сплачено судовий збір в сумі 3654 грн., а в подальшому при зверненні з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Волинської області судовий збір в сумі 1827 грн., з касаційною скаргою - судовий збір в сумі 913,5 грн. Вважає, що понесені нею судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму основного боргу 746460 грн., судові витрати в сумі 6394,5 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.10.2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу металевого павільйону НОМЕР_1, площею 35 кв.м., що знаходиться на торговому ряді між вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку Волинської області за ціною 36000 доларів США та строком оплати до 01.02.2014 року. Даний правочин був оформлений письмово у вигляді розписки. ОСОБА_4 з 02.10.2014 року по даний час користується даним торговим павільйоном, отримуючи від цього прибуток. ОСОБА_4 часково сплатила йому кошти за придбаний торговий павільйон в розмірі 33000 доларів США, тому станом на 14.10.2014 року у неї існує заборгованість в розмірі 3000 доларів США. Просить суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по договору купівлі-продажу металевого павільйону від 02.10.2013 року в гривневому еквіваленті в сумі - 40117,02 грн.: з яких, основний борг - 3000,00 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ - 38858,65 грн.; 3 % річних - 59,67 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ - 772,90 грн.; інфляційні нарахування - 37,48 доларів США, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ - 485,47 грн. та понесені судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 заявлені позивачкою позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, пояснила, що для ОСОБА_4 розташування торгівельного павільйону було істотною умовою договору купівлі-продажу. Для заняття торгівельною діяльністю ОСОБА_4 хотіла придбати торгівельну точку саме у торговому ряді між вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку, оскільки від розташування торгівельної точки залежить рентабельність торгівлі. Між сторонами існувала домовленість, що відповідач ОСОБА_2 виготовить необхідні документи на торгівельний павільйон та допоможе позивачці вирішити питання з орендою торгової площі, на якій павільйон розташований.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав, суду пояснив, що між ним та позивачкою було досягнуто домовленість лише про продаж металевої конструкції, а не павільйону з торговим місцем. Здійснити продаж конструкції разом з земельною ділянкою, на якій вона розташована, він не міг, оскільки земельна ділянка не є його власністю і позивачці це було відомо. Про наявність рішення господарському суду, відповідно до якого він зобов»язаний звільнити земельну ділянку, позивач на момент укладення договору купівлі-продажу знала. Вказана металева конструкція була придбана ним у ОСОБА_5 в 2009 році на 10000 грн. У ОСОБА_5 він також купував лише металеву конструкцію без торгового місця. Пояснити чому різниця між вартістю павільйону в 2009 році та його ж вартістю в 2013 році становить більше 30000 доларів США не може. Вважає, що він свої зобов»язання за договором купівлі-продажу виконав повністю, натомість ОСОБА_4 не доплатила йому 3000 доларів США за продану конструкцію. Просить суд відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний позов - задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 02.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу металевого павільйону НОМЕР_1, площею 35 кв.м., що знаходиться на торговому ряді між вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку Волинської області за ціною 36000 доларів США, який ОСОБА_2 зобов»язується продати в строк до 01.02.2014 року.

Даний правочин був оформлений письмово у вигляді розписки, згідно якої ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 завдаток в сумі 15000 доларів США за вищевказаний металевий павільйон (а.с. 6).

01.11.2013 року ОСОБА_4 було передано ОСОБА_2 суму в розмірі 5000 доларів США, 01.12.2013 року - суму в розмірі 5000 доларів США, 25.02.2014 року - суму в розмірі 3000 доларів США, 22.04.2014 року - суму в розмірі 3000 доларів США та 07.05.2014 року - суму в розмірі 2000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с. 6).

Тобто, позивачкою ОСОБА_4 на виконання зобов»язань за договором купівлі-продажу було передано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 33000 доларів США.

Таким чином, між сторонами виникли відносини пов'язані з купівлею-продажем незважаючи на те, що вони не були оформлені відповідним договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем в майбутньому.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Статтею 664 ЦК України визначено, що обов»язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Суд встановив, що предметом договору купівлі-продажу від 02.10.2013 року є металевий павільйон НОМЕР_1, площею 35 кв.м., що знаходиться на торговому ряді між вул. Кравчука та вул. Карпенка-Карого в м. Луцьку Волинської області

Також судом встановлено, що рішенням господарського суду Волинської області від 18 травня 2011 року, ОСОБА_2 зобов'язано передати ПФ «Скорпіон Сервіс» торгову площу НОМЕР_1, розміром 35 кв.м, шляхом її звільнення від тимчасової споруди, яка знаходиться в м. Луцьку на пішоходно-торговій зоні між вулицями Карпенко-Карого та Кравчука, переданої ОСОБА_2 згідно з угодою про надання у користування торгових площ від 31 травня 2008 року (а. с. 37?39). Дане рішення суду залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 січня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 24 квітня 2013 року (а.с. 40-47).

27 травня 2013 року на виконання вказаного рішення Господарського суду Волинської області від 18 травня 2011 року, Господарським судом Волинської області було видано судовий наказ (а. с. 48).

З розписки від 02 жовтня 2013 року, складеної власноручно відповідачем ОСОБА_2 вбачається, що предметом договору купівлі-продажу є металевий павільйон НОМЕР_1, площею 35 кв.м, з конкретно визначеним торговим місцем, а саме: торгівельний ряд між вул. Кравчука та Карпенка-Карого в м. Луцьку.

Суд вважає, що в даному випадку, місце розташування павільйону було суттєвою умовою договору купівлі-продажу.

До такого переконання суд приводить, зокрема, та обставина, що у розписці, складеній ОСОБА_2, останній зазначав як площу металевого павільйону, так і його місцезнаходження, у вказаній розписці відповідач ОСОБА_2 взяв на себе обов»язок в строк до 01 лютого 2014 року продати позивачці зазначений металевий павільйон.

Як пояснив сам відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні, між ним та позивачкою ОСОБА_4 була домовленість щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки, на якій розташований павільйон, в частині орендатора.

Аналогічні показання в цій частині надала і свідок ОСОБА_6, допитана в судовому засіданні.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 суду пояснили, що раніше, ще до домовленості про купівлю-продаж павільйону між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, остання орендувала торгівельні точки саме на торговому ряді між вул. Кравчука та Карпенка-Карого в м. Луцьку у різних осіб, в тому числі і у самого ОСОБА_2

Крім того, з наявних у справі доказів вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 ціна призначена за торгівельний павільйон, проданий ОСОБА_4, значно відрізнялася від ціни за металеву конструкцію без визначеного торгового місця (36000 доларів США - 10000 гривень відповідно), що на думку суду також свідчить про наявність домовленості між сторонами про продаж торг вільного павільйону з конкретно визначении торговим місцем.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає доведеним, що для позивача ОСОБА_10 мало істотне значення придбання торгівельного павільйону саме на торговому ряді між вул. Кравчука та Карпенка-Карого в м. Луцьку і ця обставина була істотною умовою договору купівлі-продажу.

Положеннями ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень… Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Належних та допустимих доказів про передачу майна ОСОБА_2 позивачці, а ні відповідачем, ані його представником, суду не надано. Крім того, судом встановлено, що акт приймання-передачі торгівельного павільйону сторонами не складався.

Отже, ОСОБА_4 виконала свої зобов'язання перед відповідачем, здійснивши у передбачені домовленістю строки попередню оплату придбаного майна, а відповідач ОСОБА_2 свої зобов»язання за договором не виконав, не може передати позивачці торгівельний павільйон з конкретно визначеним торговим місцем, оскільки зобов»язаний звільнити торгівельну площу відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

За таких обставин суд вважає, що первісний позов ОСОБА_4 підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6394,5 грн.

Напідставі ст. ст. 655, 656, 658, 659, 664 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 746460 (сімсот сорок шість тисяч чотириста шістдесят) грн. основного боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6394 (шість тисяч триста дев'яносто чотири) грн. 50 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська