Справа № 350/2034/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1475/2016
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.,

секретарів: Турів О.М., Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рожнятівського районного суду від 07 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 10 січня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 20 361, 41 доларів США, а позичальник зобов'язався його повернути до 9 січня 2015 року зі сплатою 9,12 % річних на суму залишку заборгованості. Відповідач свої зобов'язання не виконав, на вимоги банку не реагував.

Посилаючись на викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26 травня 2015 року становить 27 368, 02 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України складає 430 772 грн. 63 коп.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 07 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на недоведеність та невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом, на думку апелянта, не було враховано того, що заборгованість в сумі 6852,43 долари США була нарахована станом на 07.09.2011 року, а постанова про закриття виконавчого провадження винесена 28.10.2014 року. Тому, вказує апелянт, наявність рішення, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. При цьому, зазначає апелянт, суд не прийняв до уваги те, що предметом розгляду даної справи є заборгованість станом на 26.05.2015 року з врахуванням суми боргу станом на 07.09.2011 року, яку відповідачем було погашено несвоєчасно. Посилаючись на незаконність рішення суду, апелянт просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2 в засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, викладених у ній. Крім того, представником Банку зауважено, що згідно наданого суду розрахунку після виконання судового рішення від 08.09.2011 року про стягнення текучої заборгованості непогашеною залишилась основна заборгованість (тіло кредиту) в сумі 6473,84 долара США, 500,62 долари США заборгованості по відсотках, а також нараховані платежі по комісії, штрафи та пені за невиконання кредитного зобов'язання.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за договором кредиту, укладеного між сторонами 10.01.2008 року, була стягнута з відповідача згідно рішення Рожнятівського районного суду від 08.09.2011 року та погашена останнім в повному обсязі.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Судом встановлено, що 10.01.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір на суму 20361,41 доларів США зі сплатою 9,12% річних на суму залишку заборгованості та із кінцевим строком повернення коштів 09.01.2015 року (а.с.8-10).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, Банк у 2011 році звернувся із позовом до ОСОБА_4, за результатами розгляду якого рішенням Рожнятівського районного суду від 08 вересня 2011 року з відповідача стягнуто текучу заборгованість у розмірі 6852,43 доларів США (а.с.22). Той факт, що названим судовим рішенням з ОСОБА_4 стягнуто не всю неповернуту суму тіла кредиту, а тільки текучу заборгованість по сплаті кредитних зобов'язань станом на 08.04.2011 року, підтверджується поясненнями представника позивача та наданим розрахунком заборгованості. Вказане рішення суду було виконано в повному обсязі тільки 28.10.2014 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (а.с.23).

У правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15 і яка є обов'язковою до виконання судами загальної юрисдикції, наголошується на тому, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, цього не врахував.

З уточненого розрахунку заборгованості станом на 26.05.2015 року (а.с.46-50) вбачається, що загальна сума заборгованості за даним кредитним договором становить 27368,02 доларів США, з яких: 6473,84 доларів США - заборгованість за кредитом; 500,62 доларів США - заборгованість за відсотками; 17864 доларів США - пеня; а також штрафи - 15,88 доларів США (фіксована частина) та 636 доларів 53 цента США (процентна складова). Заборгованість з комісії та штрафу (процентної складової), з врахуванням сплачених сум комісії згідно рішення Рожнятівського районного суду від 08.09.2011 року, дорівнює відповідно 493,24 долари США і 636,53 долари США.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону та пунктами договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити нараховану Банком кредитну заборгованість.

Також колегія суддів враховує і те, що підтверджується відповідними розрахунками, що рішенням місцевого суду від 08.09.2011 року було стягнуто заборгованість не повністю і достроково, а тільки поточну заборгованість, про що Банком було подано уточнюючу заяву.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що нарахована Банком пеня у розмірі 17864 доларів США стягненню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, у кредитному договорі передбачено подвійну відповідальність позичальника за невиконання зобов'язань, що є неправомірним. Колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути тільки штрафи, нараховані за невиконання кредитних зобов'язань.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_4 повернув кредитору орієнтовно 2/3 частин кредиту, сплатив істотну суму відсотків та інших обов'язкових платежів, визначених кредитним договором. З цього випливає, що боржником не спричинено Банку істотної матеріальної шкоди. Крім того несвоєчасне виконання ОСОБА_4 кредитних зобов'язань було викликано, зокрема, його участю у зміцненні боєздатності військових частин України в зоні АТО, підтвердженою відповідними документами, які долучені до матеріалів справи.

У зв'язку із наведеними обставинами, керуючись принципами справедливості, добросовісності та розумності, у задоволенні вимоги про стягнення пені слід відмовити.

Інші види кредитної заборгованості станом на 13.03.2015 року підлягають стягненню з ОСОБА_4 в перерахунку за курсом 15,74 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 12.11.2014 року, на яке посилається Банк в заяві про уточнення позовних вимог (а.с.43-45).

Таким чином, з відповідача на користь Банку необхідно стягнути: 6473 долари 84 центи США заборгованості за кредитом, що еквівалентно 101 898 грн. 24 коп.; 500 доларів 62 центи США - заборгованість за відсотками, що еквівалентно 7879 грн. 76 коп.; 493 долари США 24 центи заборгованості з комісії, що еквівалентно 7763 грн. 60 коп.; а також штрафи - 15 доларів 88 центів США (фіксована частина) та 636 доларів 53 цента США (процентна складова), що еквівалентно, відповідно, 249 грн. 95 коп. та 10018 грн. 98 коп, а всього стягнути боргу в сумі 127810 (сто двадцять сім тисяч вісімсот десять) грн. 53 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 07 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №IFK0AW51600203 від 10.01.2008 року, яка складається з: 6473 (шість тисяч чотириста сімдесят три) долари 84 центів США заборгованості за кредитом, що за курсом згідно службового розпорядження НБУ від 12.11.2014 року складає 101 898 (сто одна тисяча вісімсот дев'яності вісім) грн. 24 коп; 500 (п'ятсот) доларів 62 центи США - заборгованість за відсотками, що еквівалентно 7879 (сім тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 76 коп.; 493 долари США 24 центи заборгованості з комісії, що еквівалентно 7763 грн. 60 коп.; а також штрафи - 15 (п'ятнадцять) доларів 88 центів США (фіксована частина) та 636 доларів 53 цента США (процентна складова), що еквівалентно відповідно 249 (двісті сорок дев'ять) грн. 95 коп. та 10018 грн. 98 коп., а всього стягнути заборгованість в сумі 127810 (сто двадцять сім тисяч вісімсот десять) грн. 53 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4019,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

Л.В. Василишин