Номер провадження: 22-ц/785/4530/16
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2012 року,

встановила:

У квітні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з зазначеним позовом та просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 31689,36 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 3253,80 грн., зі сплатою 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.07.2008 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує утворилася заборгованість у сумі 31689,36 грн., яку ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути судовому порядку.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31689,36 грн., вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26.11.2013 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3- ОСОБА_4, подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що позивачем пропущено строк позовної давності, позивач не мав права надавати відповідачу кредит у зв'язку з недійсністю паспорту останнього. Крім того зазначив, що відповідач не отримував спірний кредит та кредитного договору не підписував.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3- ОСОБА_4 задоволено. Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2012 року скасовано. Ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено у повному обсязі. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк», подану його представником Шулікою А.В., задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 року, суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд з висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1455/02 від 25.11.2014 року встановив, що рукописний запис «Ежим доход 2 000 грн.», розміщений у нижній частині анкети позичальника, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, і зробив висновок про те, що відповідач цей договір не укладав. Суд касаційної інстанції зазначив, що до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов передчасно, оскільки не встановив, чи є зазначений рукописний запис складовою частиною укладеного кредитного договору, не дав йому належної оцінки і не вказав, яке правове значення має цей запис для вирішення питання щодо укладення кредитного договору, враховуючи, що інші висновки експертизи категоричними не є, не встановив вид договору, невиконанням умов якого позивач обґрунтовував позов, залишивши поза увагою домовленість щодо перерахування отриманих кредитних коштів на підставі рахунку-фактури від 05.07.2007 року, не перевірив, чи отримав відповідач відповідний товар.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановленні та не оспорені такі обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 3 253,80 грн зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 06.07.2008 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3, у порушення умов кредитного договору, зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 31 689,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір, невиконання умов якого стало підставою для звернення до суду, складається із заяви позичальника та доданих до неї Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка) (Стандарт).

Банк, обґрунтовуючи позов, надав суду першої інстанції заяву позичальника, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та розрахунок заборгованості.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що кредитний договір він не підписував і кошти за вказаним договором не отримував.

Ухвалою апеляційного суд Одеської області від 19.03.2014 року призначено судово-почеркознавчу експертизу.

З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1455/02 від 25.11.2014 року апеляційний суд встановив, що рукописний запис «Ежим доход 2 000 грн», розміщений у нижній частині анкети позичальника, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Надаючи оцінку даній обставині колегія суддів дійшла висновку, що цей запис не має правового значення для вирішення питання щодо укладення кредитного договору, оскільки рукописний запис «Ежим доход 2 000 грн», розміщений у нижній частині анкети позичальника, який за висновком судово-почеркознавчої експертизи, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, складовою частиною укладеного кредитного договору, оскільки інші висновки експертизи категоричними не є.

Крім того колегія суддів встановила, що відповідно видаткової накладної №V590012431 від 05.07.2007 року, товар за який позивач перерахував кошти, отримав саме відповідач ОСОБА_3

Отже доводи апеляційної скарги, щодо неотримання кредиту відповідачем спростовуються матеріалами справи.

Таким чином колегія судів погоджується з судом першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 31 689,36 грн.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправомірно відхилив заяву відповідача про застосування строку позовної давності (а.с.35-36), з огляду на таке.

Згідно умов кредитного договору №ODXRRX11350229, який було укладено між позивачем та відповідачем 05.07.2007 року, відповідачу було надано кредит у сумі 3253,80 грн. за сплатою 24,% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 06.07.2008 року.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності складає три роки.

Таким чином, кінцевим терміном подання позивачем позовної заяви є 06.07.2011 року, проте позивач звернувся до суду тільки 12.04.2012 року, тобто після спливу строку позовної давності.

У відповідності до п. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Заяву про застосування строку позовної давності відповідач подав до суду першої інстанції (а.с.35,36), однак суд першої інстанції неправомірно залишив її без задоволення (а.с.53,54).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Таким чином ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що привело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2012 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 31689,32 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

О.С.Комлева