Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника УМВС України в Рівненській області ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4 його представника ОСОБА_5

прокурора Зеленчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 1724000 ( один мільйон сімсот двадцять чотири тисячі ) грн.

В позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на користь держави 6090 ( шість тисяч девяносто ) грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що ґрунтується на припущеннях та ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що вилучені в ході обшуку грошові кошти були його особистими, а також не було встановлено справжність грошових знаків, оскільки техніко-криміналістичне дослідження паперових грошей не проводилось.

Звертає увагу, що в порушення вимог ст.215 ЦПК України в рішенні не зазначено мотивів, з яких суд виходив встановлюючи, що грошові кошти були власністю ОСОБА_1, а також справжність грошових коштів, відповідно не встановлено спричинення останньому матеріальних збитків.

Доводить, що суд неправильно та безпідставно застосував норми ст.328 ЦК України до вказаних правовідносин, оскільки предметом доказування при розгляді даної справи було наявність чи відсутність права власності позивача на грошові кошти, а не факт правомірності чи неправомірності набуття такого права власності.

Стверджує, що УМВС України в Рівненській області не зареєстроване в ЄДРПО і є відокремленим підрозділом юридичної особи МВС України, яке й відповідає за рішення, дії або бездіяльність службових осіб, а з врахуванням ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду» в разі доведеності позовних вимог грошові кошти необхідно стягнути з Державної казначейської служби України, в позові до якої судом відмовлено, відповідно відсутні підстави для стягнення коштів з УМВС України в Рівненській області.

Вказує, що безпідставним є твердження, що майно позивача зникло з кабінету слідчого, оскільки таке майно було саме викрадене з сейфа кабінету слідчого, в звязку з чим відкрите кримінальне провадження і ведеться досудове слідство.

Покликається, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, що могло спростувати доводи позивача про належність йому грошових коштів.

За викладених обставин просить рішення скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник УМВС України в Рівненській області не погоджується з рішенням суду, вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин справи, що призвело до помилкових висновків суду.

Доводить, що суд ухвалив рішення без уточнень чи змін позивачем своїх позовних вимог, оскільки останній просив стягнути кошти саме з Державної казначейської служби.

Посилається, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що вилучені в ході обшуку грошові кошти були його особистими, а також не було встановлено справжність грошових купюр, оскільки техніко-криміналістичне дослідження паперових грошей не проводилось.

Стверджує, що у відповідності до ст.ст.1166,1167 ЦК України шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а жодним вироком суду не встановлено вини працівників міліції щодо викрадення грошових коштів.

Звертає увагу, що судом помилково визнано як встановлену обставину належність ОСОБА_1 права власності на житловий будинок на підставі виписки з погосподарської книги, оскільки зазначений документ не є належним документом для підтвердження права власності.

Вказує, що безпідставним є твердження, що майно позивача зникло з кабінету слідчого, оскільки таке майно було саме викрадене з сейфа кабінету слідчого, в звязку з чим відкрите кримінальне провадження і ведеться досудове слідство, тобто шкода завдана не з вини працівника УМВС, а внаслідок злочину.

Покликається, що судом безпідставно відхилено клопотання про виклик свідків, свідчення яких могли спростувати факт належності грошей позивачу.

За викладених обставин просить рішення скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене та у відповідності до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до вимог ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобовязана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 27 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних з їх зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19 листопада 2012 року, визначено, що схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно із пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у звязку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Згідно із п.7 вказаного Порядку вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, який здійснює таке провадження.

Пунктом 21 Порядку встановлено особливості зберігання речових доказів у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті, які передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ.

За приписами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції? який задовольняючи позов дійшов висновку, що відповідно до ст.1172, ч.6 ст.1176 ЦК України відповідальною особою за шкоду, заподіяну позивачеві втратою вилученого під час обшуку у його помешканні майна, є Управління МВС України в Рівненській області, а згідно ч.1 ст.1166 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, тобто відшкодовується реальна шкода - втрачена внаслідок протиправної поведінки правопорушника, яким є працівник цієї установи, а тому підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти в сумі 80000 доларів США, в гривневому еквіваленті становить 1724000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має на праві власності житловий будинок №20 по вул. Комсомольська в с. Камяне-Случанське Сарненського району Рівненської області, про що свідчить виписка з погосподарської книги №406 від 24 червня 2015 року.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року слідчому Трофімчуку А.В. в межах кримінального провадження №0000107 було надано дозвіл на проведення обшуку у житлі та іншому володінні ОСОБА_6 ( зятя позивача ) за місцем його фактичного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу від 24 листопада 2014 року за вказаною адресою проведений обшук, за результатами якого, у приміщенні вітальні житлового будинку в металевій коробці були виявлені грошові кошти в сумі 80000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США ( п.23 протоколу).

З письмових пояснень позивача вбачається, що під час обшуку він зазначав слідчому про належність саме йому виявлених коштів, що не заперечувалося в судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_4

Вилучені в ході обшуку речі, в тому числі грошові кошти, слідчим Управління МВС України в Рівненській області Трофімчуком А.В. близько 8 години 25 листопада 2014 року були доставлені до службового кабінету будівлі обласного управління МВС України в Рівненській області та поміщені ним в індивідуальний сейф.

Суд також встановив, що в ніч з 25 на 26 листопада 2014 року вилучене під час обшуку майно позивача з кабінету слідчого зникло.

26 листопада 2014 року слідчим управлінням УМВС України в Рівненській області за фактом крадіжки вилучених речей та валюти відкрито кримінальне провадження №000000526 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. На момент розгляду справи осіб, причетних до вчинення злочину, не встановлено.

Одночасно встановлено, що відносно позивача кримінальна справа не порушувалася і рішення про її закриття не приймалося, обшук та вилучення майна в належному позивачу будинку проведено працівниками міліції на законних підставах та у законний спосіб за ухвалою слідчого судді.

Наказом МВС України №1658 від 30 грудня 2014 року за наслідками проведеного службового розслідування за фактом крадіжки матеріальних цінностей з кабінету слідчого, за грубе порушення вимог ст.ст.100,168 КПК України, постанови Кабінету Міністрів України №1104 від 19 листопада 2012 року «Про затвердження Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, повязаних з їх зберіганням та пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», а також вимог п.5.3.1 Положення про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України №686 від 9 серпня 2012 року, що призвело до втрати тимчасово вилученого майна, слідчого спеціальної міліції відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку управління УМВС України в Рівненській області капітана міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ.

Згідно з висновком службового розслідування за фактом незадовільного виконання окремими посадовими особами УМВС України в Рівненській області функціональних обовязків щодо дотримання порядку зберігання і схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, технічного укріплення органів і підрозділів внутрішніх справ та організації охорони на обєктах обласного управління, службовим розслідуванням встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні дисциплінарного проступку, який виразився у незабезпеченні схоронності тимчасово вилученого майна.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, яке знаходиться на розгляді Рівненського міського суду Рівненської області за яким ОСОБА_4 предявлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а саме: неналежне виконання службовою особою своїх службових обовязків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_1 та спричинило тяжкі наслідки.

Одночасно судом встановлено, що слідчий Трофімчук А.В. грошові кошти для зберігання в уповноважений банк не передав, чим взяв на себе особисте зобовязання за зберігання вилученого майна. Такі дії слідчого призвели до втрати тимчасово вилученого майна та стали підставою для застосування до нього заходів дисциплінарного впливу.

Доводами апеляційних скарг висновок суду першої інстанції в цій частині не спростовано.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг щодо неналежності грошових коштів позивачу, що спростовано матеріалами справи, які досліджені судом першої інстанції.

Поряд з цим суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позову дійшов помилкового висновку про стягнення шкоди завданої позивачу з Управління Міністерства внутрішніх справ в Рівненській області.

Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконного прийняття рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку встановленому законом.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України №460/2011 від 13 квітня 2011 року, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів України.

1 січня 2013 року набрав чинності Закон України „Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, відповідно до ст.3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, а тому наявні підстави для застосування положень ст.307 ЦПК України щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1724000 ( один мільйон сімсот двадцять чотири тисячі ) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді С.О.ОСОБА_7Ковальчук