У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Леванчука А.О.,Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» (далі - ТОВ «Будсервісматеріали») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6. про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до умов укладеного між ним та ОСОБА_6 договору про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, ОСОБА_6 зобов'язався щомісячно оплачувати вартість наданих послуг.

Оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за вказаним договором, у нього утворилась заборгованість в розмірі 5 906,66 грн, яка складається з: основної суми боргу у розмірі 4 290,00 грн, пені - 642,30 грн, трьох процентів річних - 376,10 грн, інфляції - 598,26 грн, та яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Будсервісматеріали» борг у розмірі 5 906,66 грн, який складається із основної суми боргу - 4 290,00 грн, пені - 642,30 грн, трьох процентів річних - 376,10 грн, інфляційних втрат - 598,26 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, просить скасувати вказані вище рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за договором про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, у нього утворилась заборгованість за період з 01 квітня 2011 року по 29 лютого 2012 року в розмірі 5 906,66 грн, з урахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, яка повинна бути стягнута з відповідача.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року ухвалено в порядку глави 8 ЦПК України (заочний розгляд).

09 січня 2015 року ОСОБА_6 була подана заява про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року залишено без задоволення.

У лютому 2015 року ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд вважав доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 в частині його неналежного повідомлення судом першої інстанції про час і місце розгляду справи не обґрунтованими.

Разом з цим з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2014 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Будсервісматеріали» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

19 серпня 2014 року на адресу ОСОБА_6 було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі, згідно з якою вказану справу призначено до розгляду на 10 вересня 2014 року о 10 год. 00 хв. та викликано його у судове засідання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 було повідомлено про час та місце судового розгляду справи у порядку ст. 74 ЦПК України лише один раз на 10 вересня 2014 року та в цей же день було ухвалено заочне рішення у справі. Повторно суд першої інстанції судове засідання не призначав, що свідчить про недотримання порядку заочного розгляду справи.

Внаслідок допущених судом першої інстанції порушень, відповідача було позбавлено можливості реалізувати свої повноваження, передбачені ст. ст. 27, 31 ЦПК України, зокрема й щодо звернення із заявою про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

У поданій до апеляційного суду скарзі ОСОБА_6 посилався на те, що суд першої інстанції не врахував при вирішенні позову положень ст. ст. 256, 261 ЦК України та безпідставно стягнув заборгованість, нараховану поза межами трьох років перед зверненням до суду з вказаним позовом.

Апеляційний суд належним чином не перевірив цих доводів відповідача та передчасно погодився з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вказаних вище сум.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_7, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко А.О. Леванчук Г.І. Мостова