АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4814/16 Головуючий 1 інст. - Григор'єв Б.П.
Справа № 641/9250/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі за текстом - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило в рахунок погашення заборгованості в сумі 368 888,79 грн., з яких: тіло кредиту - 336866,05 грн., відсотки - 32022,73 грн.; за кредитним договором № 2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 127, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 44,3 км., житловою площею 30,0 кв.м, і складається з 2 житлових кімнат, шляхом визнання за позивачем права вчасності на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався, що 21.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3. був укладений кредитний договір № 2006/0708/55-008, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом 11,90 % річних на строк з 21.07.2008 року до 21.07.2018 року.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту №2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки передача в іпотеку нерухоме майно: квартиру № 127, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір, за яким перший передав позивачу право вимоги за вказаними кредитним та забезпечувальними договорами.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що повідомлявся, в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак, зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі 368888,79 грн. з яких: тіло кредиту 336866,05 грн.: відсотки - 32022,73 грн.

В рахунок виконання основного зобов'язання позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача вказував, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, зокрема, статті 16 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35-38 Закону України «Про іпотеку».

При цьому представник позивача також зазначив, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено та підтверджується належними доказами, що:

21.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладеннийі кредитний договір № 2006/0708/55-008, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США, зі сплатою 11,90 % річних на строк з 21.07.2008 року до 21.07.2018 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту №2006/0708/55-008 від 21.07.2008року іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру № 127, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Танкопія будинок 14-а. Предмет іпотеки має загальну площу 44,3 кв.м., житлову площу 30,0 кв.м., і складається з 2 житлових кімнат.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та акту прийому-передачі документації за цим договором, ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

Відповідно до кредитного договору відповідач зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.2. договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Згідно п. 9.1 договору у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов'язань за договором, банк має право вимагати дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 368888,79 грн. з яких: тіло кредиту 336866,05 грн.: відсотки - 32022,73 грн.

Згідно п. 12 іпотечного договору №2006/0708/55-008-Z-1 за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

12.1.За рішенням суду;

12.2.У безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса:

12.3Згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у п.п. 12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, тобто:

- шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому cт. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до cт. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності. При цьому сторони домовилися, що кандидатура суб'єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов'язанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-суб'єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Сторони підтвердили безумовне право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього договору, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку;

- шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту у виді позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду, з огляду на таке.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З огляду на викладене, не можуть бути задоволенні вимоги ПAT «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нього, оскільки це є позасудовим способом звернення стягнення.

Відповідний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року (справа №6-1851цс15)

Позивачем також не доведено, що в нього виникли труднощі з реєстрацію права власності на підставі вищезазначеного підпункту п. 12.3 договору та що ним взагалі здійснювались спроби зареєструвати це право, хоча за змістом ст. 16 ЦК України, ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України захисту судом підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин.

Самі позовні вимоги, визначені ПAT «Дельта Банк», також суперечать положенням ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин), адже не містять даних про вартість предмета іпотеки, визначеної на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності, за якою позивач просить визнати за ним право власності.

Крім того, за змістом п. 11 іпотечного договору №2006/0708/55-008-Z-1 іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково. При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та зобов'язань, передбачених цим договором у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Вказані положення договору відповідають вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

На підтвердження належного виконання умов договору позивачем надано суду лише копію листа-вимоги від 21.08.2015 р., адресовану ОСОБА_3 та квитанція оплати послуг, яка не містить даних, які б дозволили ідентифікувати зміст поштових відправлень. Позивачем не доведено, що вказаний лист-вимога направлялись на адресу відповідача. Копія квитанції та реєстру не містить переконливих даних, які б давали підстави вважати, що саме зазначений документ було направлено ОСОБА_3 (а.с. 25-27).

Виконуючи вимоги ст.10 ЦПК України, втому числі і частини 4 цієї статті, апеляційний суд звернув увагу представника позивача на вказані обставини і роз'яснив правові наслідки вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій. На це представник позивача повідомив, що інших доказів не має.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав задоволення позову ПAT «Дельта Банк».

Відмова у задоволенні позову у спосіб, вказаний у позовній заяві від 03.09.2015 року не позбавляє ПАТ «Дельта Банк» звертатися до суду згідно ст.3 ЦПК України за захистом своїх порушених прав в порядку, встановленому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

Н.М. Шаповал