Справа № 686/8504/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

представника позивачів ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

встановив :

18 квітня 2016 року позивач ОСОБА_6 звернулась до Хмельницького міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

18 квітня 2016 року позивач ОСОБА_7 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного сду від 13 травня 2016 року дані справи обєднанні в одне провадження.

Позивач ОСОБА_6 мотивує свої вимоги тим, що 26.04.2012 року її дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_2 одружилися. Вказує, що ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю та, оскільки у молодої сімї не було достатньо коштів для заняття підприємницькою діяльністю, відповідачі звернулися з проханням позичити їм кошти та пообіцяли повернути на першу вимогу. Вказує, що 30.08.2014 року вона позичила ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кошти в сумі 6500 доларів США. Дані кошти були витрачені відповідачами в інтересах сімї, оскільки її дочка перебувала у декретній відпустці, а ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю і отримані ним кошти від здійснення підприємницької діяльності були єдиним джерелом існування сімї. Станом на 01.10.2014 р. відповідачі повернули 3375 доларів США., а решту не повернули, тому просить стягнути з відповідачів кошти в сумі 3125 доларів США.

Позивач ОСОБА_4 мотивує свої вимоги тим, що 26.04.2012 року його дочка ОСОБА_4 та ОСОБА_2 одружилися. Відповідач ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, та оскільки у молодої сімї не було достатньо коштів для заняття підприємницькою діяльністю, відповідачі звернулися з проханням позичити їм кошти та пообіцяли повернути на першу вимогу. Вказує, що 18.01.2015року позивач позичив ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кошти в сумі 1000 доларів США, які були витрачені відповідачами в інтересах сімї, оскільки його дочка перебувала у декретній відпустці, а ОСОБА_2 займався підприємницькою діяльністю і отримані ним кошти були єдиним джерелом існування сімї, а тому просить стягнути з відповідачів кошти в сумі 1000 доларів США.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Позивач ОСОБА_6 вказала, що вона 30.08.2014 року позичила відповідачам кошти в сумі 6 500 доларів США, які витрачалися на підприємницьку діяльність ОСОБА_2 При передачі коштів, вказує, що був також відповідач ОСОБА_2 А кошти в сумі 3 375 доларів США спочатку вказала, що були повернуті готівкою, а потім вказала, що шляхом взаємозаліку за товар. Решту коштів їй не повернули.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Позивач ОСОБА_7 вказав, що він 18.01.2015 року позичив ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кошти в сумі 1000 доларів США. Вказав, що кошти передав особисто ОСОБА_2 і вони з ним за ці кошти купили зварювальний апарат для підприємницької діяльності ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Відповідач ОСОБА_2 вказав, що кошти за розписками, а саме 30.08.2014 року та 18.01.2015 року у позивачів не позичав. Вказав, що раніше в 2012 р. у позивача ОСОБА_6 дійсно позичалися кошти в сумі 6 500 доларів США, про що записано в його щоденнику, проте такі кошти повернуті. Також зазначив, що 1000 доларів США батько його дружини давав їх сімї як подарунок, за що вони купили зварювальний апарат, а не як позику. Розписок він не писав, згоди дружині не надавав, і на що дружина витратила ці кошти за розписками, йому не відомо.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позов визнали. Відповідач ОСОБА_4 вказала, що дійсно в день написання розписок їй з чоловіком були передані означені кошти, які були витрачені на підприємницьку діяльність ОСОБА_2 Також вказала, що кошти в сумі 3 375 доларів США поверталися готівкою, а потім вказала, що були включені шляхом взаємозаліку за товар.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 березня 2016 року розірвано.

Так, судом встановлено, що відповідно до розписки від 30.08.2014 року, ОСОБА_4 разом із чоловіком ОСОБА_2 позичили у матері ОСОБА_6 кошти на 30.08.2014 р. в сумі 6 500 доларів США та зобовязалися повернути на першу вимогу. Дана розписка написана ОСОБА_4, підпис ОСОБА_2 на даній розписці відсутній.

Відповідно до розписки від 18.01.2015 року, ОСОБА_4 разом із чоловіком ОСОБА_2 позичили у батька ОСОБА_7. кошти на 18.01.2015 р. в сумі 1000 доларів США та зобовязалися повернути на першу вимогу. Дана розписка написана ОСОБА_4, підпис ОСОБА_2 на даній розписці відсутній.

З копії щоденника наявного в матеріалах спрпви (оглянутого оригіналу такого в судовому засіданні) який вів ОСОБА_2 вбачаються записи про те, що борг перед ОСОБА_8 становить 6 500 доларів США. Також зазначено, що повернуті такі суми : 300 доларів США 02.05.2014 р.; 14 000 грн. 24.06.2014 року (суміш); 1000 грн. 04.07.2014 р. Крим; 9000 грн. апарат; 600 грн. корм Марта, а всього 24 600 грн./8 = 3075 доларів США. Відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо таких записів, та вказує, що дійсно ним було здійснено запис, оскільки такі кошти були позичені, однак вони повернуті, а кошти які просить стягнути ОСОБА_6 по розписці він не брав, згоди дружині не давав.

Також з даного щоденника вбачається запис, що залишок становить 3 125 доларів США станом на 01.10.2014 р. Даний запис було здійснено ОСОБА_4, про що остання вказала в судовому засіданні.

З копії щоденника також вбачаються наступні записи : 05.08.2014 р., 16.08.2014 р., 26.08.2014 р., 29.08.2014 р., 01,02.09.2014 р., 08.09.2014 р., 14.09.2014 р., 17.09.2014 р., 19.09.2014 р., 01.10.2014 р., 05.10.2014 р., 21.10.2014 р., 22.10.2014 р., 29.10.2014 р., 28.11.2014 р., 23.01.2015 р., а саме на будівельні матеріали. Відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо таких записів, та вказує, що дійсно ним було здійснено дані записи, однак такі будівельні матеріали були куплені за його кошти.

ФОП ОСОБА_2 було оплачено 45 000, 00 грн. на оплату вартості послуг за приєднання до електричних мереж ПАТ «Хмельницькобленерго», що вбачається із рахунку № 21 від 23.02.2015 р. та квитанції № 50 від 26.02.2015 р.

Із заяви ОСОБА_2 адресованого на адресу суду по іншій справі вбачається, що останній задекларував за 10 місяців 2015 р. дохід в розмірі 13 000,00 грн.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається що ФОП ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю, а саме різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю.

Рішенням Скаржинецької сільської ради від 13.03.2014 р. № 3 п. 8 ОСОБА_2 надано дозвіл на ведення діяльності 23.70, а саме різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю в с. Перегінка, вул. Чорновола, 1 А.

Відповідно до договорів купівлі продажу частини нежитлового приміщення та земельної ділянки від 10.11.2012 р. вбачається, що ОСОБА_2 придбав у власність 21/100 часику комплексу та земельну ділянку, площею 0,3954 га., які розташовані за адресою : Хмельницька область, Ярмолинецький район, с. Перегінка, вул.. Чорновола, 1А.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що ОСОБА_9 з 13.03.2006 р. займається підприємницькою діяльністю, а саме надання послуг перукарнями та салонами краси, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50 цс16, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передай грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти згідно з розписками від 30.08.2014 р. та від 18.01.2015 р. отримано відповідачем ОСОБА_4 В судовому засіданні ОСОБА_4 визнала факт отримання коштів у ОСОБА_6В саме 30.08.2014 р. в борг та в борг у ОСОБА_7 саме 18.01.2015 р., вказавши, що кошти брали разом з чоловіком.

Відповідач ОСОБА_2 не є стороною спірних договорів. У розписках про отримання грошей, не зазначено на які цілі бралася позика.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладенні обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте належних та допустимих доказів укладення договорів позики ОСОБА_4, які б свідчили про використання отриманих коштів в інтересах сім'ї, надання відповідачем ОСОБА_2 згоди на їх укладання під час розгляду справи суду не надано. Як вбачається із розписок підпис відповідача ОСОБА_2 про згоду на отримання коштів відсутній та сам ОСОБА_2 заперечує про таке отримання грошей та використання їх в інтересах сім'ї, на його підприємницьку діяльність.

ОСОБА_2 не є боржником за зобов'язаннями перед позивачами за договорами позики, вказаними договорами на нього не покладено обов'язок по їх виконанню, своєї згоди на укладання зазначених договорів останній не надавав.

Не заслуговують на увагу доводи представника позивачів та представника відповідача ОСОБА_4 відносно того, що отримані у борг кошти були витрачені на підприємницьку діяльність ОСОБА_2, оскільки суду не надано доказів того, що саме за позичені кошти купувалися будівельні матеріали. Крім того сама ОСОБА_4 також займається підприємницькою діяльністю. До того ж, пояснення дані в судовому засіданні позивачів та відповідача ОСОБА_4 є суперечливими, оскільки спочатку ОСОБА_4 стверджувала, що частину коштів вони повернули готівкою, а потім вказала, що по частині коштів, які надала мати ОСОБА_6 був проведений взаємозалік.

А посилання на записи в щоденнику, щодо купівлі будівельних матеріалів на позичені кошти, також не заслуговують на увагу, оскільки із копії такого вбачаються лише записи про суми витрачених коштів, до того ж, такі велися і до дат зазначених в розписках та не містять записів про те, що витрачені за позичені кошти. До того ж, розписка за позикою ОСОБА_6 написана 30.08.2014 р., а запис в щоденнику ОСОБА_2 з посиланням на дати 02.05.14 р., 24.06.14 р. та 04.07.2014 р. Посилання на те, що по частині коштів, які надала ОСОБА_6 був проведений взаємозалік, також не підтверджено жодним доказом.

За таких обставин справи, всебічно, повно, обєктивно дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, а відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні як на підставу своїх заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, враховуючи визнання позову відповідачем ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що у позивачів грошові кошти у борг отримала відповідач ОСОБА_4, взяті на себе зобов'язання не виконала, а тому з ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 30.08.2014 року в сумі 3 125 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара, встановленим Національним банком України на 26.10.2016 року, еквівалентно 79 986 грн. та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 18.01.2015 року в сумі 1 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара, встановленим Національним банком України на 26.10.2016 року, еквівалентно 25 596 грн.

Так як відсутні підстави для стягнення заборгованості по договорам позики з відповідача ОСОБА_2, то в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12.

Судові витрати розподіляються відповідно ст.88 ЦПК України.

На підставі ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, ст. 65 СК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 30.08.2014 року в сумі 3 125 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара, встановленим Національним банком України на 26.10.2016 року, еквівалентно 79 986 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 18.01.2015 року в сумі 1 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні до долара, встановленим Національним банком України на 26.10.2016 року, еквівалентно 25 596 грн.

В позові до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 393, 10 грн. та на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 275, 60 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо апеляцію подають особи, які не були присутніми в судовому засіданні, то апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя