Справа № 138/2602/16-ц
Провадження №:2/138/773/16
УХВАЛА

Іменем України

07 листопада 2016 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Лисенко Т.Ю.,

за участю секретаря Корби В.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2016 позивач звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після розлучення продовжувала спільно проживати із колишнім чоловіком ОСОБА_2. Під час спільного проживання у сторін народилась дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач відмовився подати до органів ДРАЦСу заяву про реєстрацію спільної із позивачем дитини і не визнає себе її батьком. З урахуванням викладеного позивач просить визнати, що ОСОБА_2 дійсно є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні 07.11.2016 позивач надала суду копію Свідоцтва про народження серії І-АМ № 346200, в якому батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначений відповідач ОСОБА_2.

Крім того, позивач подала заяву, в якій просить суд закрити провадження в справі, оскільки відповідач після предявлення позову добровільно задовольнив позовні вимоги. Також, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.

Відповідач не заперечував проти закриття провадження в справі, однак заперечував проти стягнення з нього на користь позивача судових витрат.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частина 1 ст. 128 СК України визначає, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Крім того, відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» якщо відповідач виявить бажання добровільно подати заяву до органу РАЦС про реєстрацію свого батьківства, суд має відкласти розгляд справи або оголосити перерву на строк, необхідний для вирішення питання в такому порядку, а в разі надання нового свідоцтва про народження дитини - закрити провадження у справі за відсутністю підстав для її судового розгляду (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

З урахуванням викладеного та зважаючи на добровільне звернення відповідача до органу ДРАЦСу із заявою про визнання себе батьком дитини ОСОБА_3, суд приходить до висновку, що провадження в справі слід закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, позивач просить закрити провадження у справі, оскільки вона не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову.

Згідно п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично задовольнив позовні вимоги позивача, оскільки 12.10.2016 добровільно звернувся до органу ДРАЦСу із заявою про визнання себе батьком дитини ОСОБА_3 Разом з тим, такі дії відповідач вчинив після предявлення позивачем позову, в звязку з чим 12.10.2016 розгляд справи було відкладено, що свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ст. 79 ч. 1 ЦПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ст. 79 ч. 3 п. 2 ЦПК України).

Згідно з квитанцією № 0.0.571393143.1 від 21.06.2016 (а.с.1), доданою до позовної заяви, при поданні позову до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 551,20 грн., а тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 84 ЦПК України встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

При цьому суд враховує позицію, викладену в п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якої при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду документи на підтвердження того, що ОСОБА_4 є адвокатом, ордер на надання нею позивачу правової допомоги, витяг з угоди, а також квитанцію № 135 від 12.10.2016 про сплату позивачем адвокату ОСОБА_4 1000,00 грн. за консультації та представництво інтересів в суді у цивільній справі № 138/2602/16-ц.

Проте позивач не надала суду розрахунок таких витрат, а отже і не підтвердила їх розмір.

Разом з тим, відповідно до журналу судового засідання від 12.10.2016 участь представника позивача адвоката ОСОБА_4 в судовому засіданні складає 6 хв. (з 11 год. 43 хв. до 11 год. 49 хв.).

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати (станом на день постановлення ухвали у справі) становить 1450 грн. Таким чином, розмір оплати за одну хвилину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, становить 1450 грн. х 40% = 580,00 грн./60 хв. = 9,67 грн.

Отже, розмір компенсації витрат на правову допомогу, який є доведеним та підтвердженим матеріалами цивільної справи, становить 58,02 грн. (6 хв. х 9,67 грн.), який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 79 ч. 1, 79 ч. 3 п. 2, 89 ч. 1, 205 ч. 1 п. 1, 209 ч. 4, 5, 210 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_2) судові витрати у виді судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу в сумі 58 (пятдесят вісім) грн. 02 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя: Лисенко Т.Ю.