Справа №576/2392/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.16 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Васяновича В.М., при секретарі Плотніковій О.С., з участю прокурора Пашкіна С.В., представника 3-ї обласної спеціалізованої психіатричної лікарні ОСОБА_1 заінтересованої особи щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_2, його представника опікуна ОСОБА_3, захисника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів справу за заявою комунального закладу Сумської обласної ради «Третя обласна спеціалізована психіатрична лікарня» - про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку,-

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2016 року комунальний заклад Сумської обласної ради «Третя обласна спеціалізована психіатрична лікарня» (надалі КУ СОР «Третя обласна спеціалізована психіатрична лікарня») звернувся до суду із вказаною заявою про госпіталізацію у примусовому порядку до психіатричного закладу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Рудченка, буд. 27. Заява мотивована тим, що 09 вересня 2016 року за направленням лікаря-психіатра та рішенням опікуна ОСОБА_3 у звязку з погіршенням психічного стану до лікарні було доставлено ОСОБА_2, в якого відмічалася неадекватна поведінка, порушився сон, став дратівливим, тривожним, розмовляє сам з собою, конфліктує з оточуючими, висловлює маячні ідеї впливу, відношення, релігійного змісту, відчуває слухові галюцинації, зявилася агресія до матері та відмовився від підтримуючого лікування. Також обґрунтовує заяву тим, що хворий ОСОБА_2, який з 2006 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, є інвалідом 2 групи по психічному захворюванню (до квітня 2017 р.) і за рішенням Роменського міськрайонного суду від 01.11.2012 р. був визнаний недієздатним, неодноразово лікувався в психіатричному закладі, востаннє з 08.07.2016 р. по 07.10.2016 р., а також в 2010 2011 роках та в 2014 році до нього неодноразово застосовувалися примусові заходи медичного характеру за вчинені суспільно-небезпечні діяння. Заява обгрунтована й тим, що у звязку з визнанням Конституційним Судом України неконституційним третього речення першої частини ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» госпіталізація недієздатної особи без судового контролю є неможливою, тому заявник просить суд госпіталізувати його до психіатричного закладу в примусовому порядку.

До заяви про примусову госпіталізацію додано висновок комісії лікарів-психіатрів Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні про необхідність госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

В судовому засіданні представник Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні ОСОБА_1 підтримала заяву у повному обсязі, пославшись на викладені в ній обставини, та підтвердила його діагноз, і оскільки за законом госпіталізація можлива лише за рішенням суду, то просить суд госпіталізувати ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Законний представник ОСОБА_2 його опікун ОСОБА_3 в суді теж підтримав дану заяву, пославшись на те, що дійсно в 2012 році його сина ОСОБА_2 було визнано недієздатним, і востаннє він перебував на лікуванні по 07 жовтня 2016 року. Але останнім часом припинив вживати призначені ліки, став проявляти агресію, висловлював погрози матері та, перебуваючи в магазинах, їх працівникам, тому теж просить госпіталізувати сина ОСОБА_2 до психіатричного закладу. Хворий ОСОБА_2, щодо якого вирішується питання про примусову госпіталізацію, в суді пояснив, що трохи підлікується і в нього все буде нормально.

Законний представник ОСОБА_2 його опікун ОСОБА_3 в суді теж підтримав дану заяву, пославшись на те, що дійсно в 2012 році його сина ОСОБА_2 було визнано недієздатним, останнім часом у нього посилилися галюцинації, він став проявляти агресію і приблизно 27.08.2016 р., перебуваючи у своєї бабусі, розбив дзеркало, телефон, висловлював погрози, але з часом сам виявив бажання пройти лікування в психіатричному закладі, тому не заперечує проти його госпіталізації. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, захисника, представника психіатричного закладу, законного представника, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому ст. 13 цього Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених ст.ст. 29, 55 Конституції України, і після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу суд має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

А відповідно до положень ст.ст. 18, 234 ЦПК України справи про надання особі психіатричної допомоги розглядаються судом у складі одного судді та двох народних засідателів. В той же час, з прийняттям 02 червня 2016 року Верховною Радою України законів України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (№1401-VIII) та «Про судоустрій та статус суддів» (№1402-VIII), які набрали чинності з 30 вересня 2016 року не передбачено інституту народних засідателів, а закріплено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних. Натомість положення ЦПК України передбачають необхідність розгляду таких справ за участю народних засідателів (ч.4 ст. 234), а оскільки згідно пункту 1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними в частині, що не суперечить Конституції, то положення ч.2 ст. 18 та ч.4 ст. 234 ЦПК України фактично втратили чинність після набуття чинності вищевказаним Законом (№1401-VIII) як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинної Конституції. Аналогічна позиція викладена і в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про відмову у зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) частини другої статті 18, частини четвертої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України частині п'ятій статті 124, частині першій статті 127, частині четвертій статті 129 Конституції України» №21 від 31.10.2016 р. Також за змістом Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» №46/19 від 18.02.1992 р. примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17). А ч.1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, тому враховуючи положення вищевказаних законів, суд розглядає дану справу в складі одного судді.

Згідно рішення Роменського міськрайонного суду від 01 листопада 2012 року, яке набрало законної сили ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним і опікуном призначено його батька ОСОБА_3 Із заяви ОСОБА_3 від 09.11.2016 р. вбачається, що він просить госпіталізувати його сина ОСОБА_2 до психіатричного закладу у звязку з погіршенням стану його здоровя. Судом також установлено, що ОСОБА_2, який перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2006 р., поступив до Третьої обласної спеціалізованої психіатричної лікарні 09 листопада 2016 року і в той же день був оглянутий комісією лікарів-психіатрів. На підставі огляду складено висновок лікарсько-консультативної комісії, згідно якого хворий ОСОБА_2 страждає на психічне захворювання і йому встановлено діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу зі стабільним дефектом загострення», у хворого мається тяжкий психічний розлад (порушення мислення з паралогіями, розірваністю, зісковзуваннями, маячні ідеї відношення, впливу, релігійного змісту, емоційно-вольові розлади такі як неадекватні спонукання та мотивації, негативізм, агресивність, ритуали, замкнутість, порушення у сфері міжособистісних контактів, таких як емоційна і соціальна відчуженість, агресивність, неадекватність в стосунках, обмеження здатності контролю за своєю поведінкою), внаслідок якого він виявляє небезпеку для себе та оточуючих та потребує негайної примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви про госпіталізацію недієздатного ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

На підставі ст.ст. 14, 16, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» та керуючись ст.ст. 212 215, 234 235, 279 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: Сумська область, м. Глухів, вул. Рудченка, буд. 27, госпіталізувати в примусовому порядку до психіатричного закладу комунального закладу Сумської обласної ради «Третя обласна спеціалізована психіатрична лікарня».

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя