Справа №489/2506/16-ц 23.08.2016 23.08.2016 23.08.2016
Провадження №22-ц/784/1957/16
Справа № 489/2506/16-ц Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/1957/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6 його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 22 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А :

19 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1. За життя її батько склав заповіт, посвідчений 15 липня 1999 року нотаріусом Другої Миколаївської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-1352, відповідно до якого заповів їй належну йому частку у даній квартирі. 07 квітня 2016 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вона не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін. На думку позивачки, зазначений строк вона пропустила з поважних причин, оскільки в період з 16 березня 2009 року по 13 червня 2009 року знаходилась поза межами України, а саме, на території Російської Федерації, про що свідчить дублікат бланку повідомлення про прибуття.

Посилаючись на викладене, просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її батька - ОСОБА_8

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 26 липня 2016 року виправлено описку у вищевказаному рішення стосовно прізвища відповідача ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що батько позивачки - ОСОБА_8 - був співвласником квартири АДРЕСА_1. 15 липня 1999 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений нотаріусом Другої Миколаївської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-1352, відповідно до якого заповів належну йому частку у даній квартирі позивачці ОСОБА_2 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер (а.с. 9).

Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. щодо майна померлого ОСОБА_8, із заявами про прийняття спадщини звернулись: 16 березня 2016 року - відповідач ОСОБА_6 - син померлого; 07 квітня 2016 року - позивачка ОСОБА_2. Інші спадкоємці ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини не звертались, заяв про відмову від спадщини не подавали (а.с. 52-79).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, на час відкриття спадщини ОСОБА_8 разом із ним проживали та були зареєстровані за тією ж адресою його син - ОСОБА_6 та донька - ОСОБА_10 (а.с. 55).

18 травня 2016 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. відповідачу ОСОБА_6 як спадкоємцю першої черги за законом, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, було видано свідоцтво на спадщину за законом на ? частку спадкового майна померлого ОСОБА_6 (а.с. 77). Згідно даному свідоцтву спадкоємицею другої половини спадкового майна померлого ОСОБА_6 є його донька - ОСОБА_10, якій свідоцтво на спадщину за законом не видавалось.

З пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, її спадкоємцем є ОСОБА_5 - син померлої, який отримав свідоцтво про право на спадщину, що відкрилась після смерті його матері.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинської К.Т. від 8 квітня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька у зв'язку з тим, що та не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін (а.с. 65).

Обґрунтовуючи підстави позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_2 посилалась на те, що в період з 16 березня 2009 року по 13 червня 2009 року знаходилась поза межами України, а саме, на території Російської Федерації, а тому вона не мала можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що зазначені позивачкою причини не можуть бути визнані поважними, оскільки є суб'єктивними та не вказують на наявність непереборних та істотних перешкод в зверненні останньої до нотаріальної контори.

Така оцінка вказаних обставин районним судом є вірною.

Так, статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Між тим, враховуючи час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1, той факт, що із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса 07 квітня 2016 року, колегія суддів вважає, що знаходження позивачки в період з 16 березня 2009 року по 13 червня 2009 року на території Російської Федерації не можна визнати поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки позивачкою не надано доказів щодо наявності непереборних перешкод в зверненні останньої до нотаріальної контори, зокрема, шляхом направлення відповідної заяви поштою.

З пояснень позивачки у суді апеляційної інстанції випливає, що як на перешкоду у зверненні до нотаріуса упродовж п'яти місяців після смерті батька, тобто, до того часу, як вона поїхала до Росії, ОСОБА_2 посилається на тяжкі переживання у зв'язку зі смертю батька.

Проте, зазначені обставини не є поважними причинами пропуску стоку на прийняття спадщини у розумінні ч. 1 ст. 1272 ЦК України.

Тому колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі і застосував норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що позивачка, будучи обізнаною про смерть спадкодавця, не надала належних доказів наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для вчинення дій щодо прийняття спадщини з дня відкриття спадщини, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляціної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду щодо їх оцінки.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.С. Довжук

З.Л. Шолох