Справа № 159/4835/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Восковська О.А.
Провадження № 22-ц/773/228/16 Категорія: 27 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Антонюк К.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання недійсним частини (пункту) кредитного договору за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2015 року,

установила:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні вищевказаного позову.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у ній доводів та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, хоча належним чином відповідно до ст.76 ЦПК України були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи. І оскільки про причини своєї неявки зазначені особи суд не повідомили, про відкладення розгляду справи не клопотали, то у відповідності до ст.305 ЦПК України колегією суддів визнано за можливе апеляційний розгляд даної справи проводити за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний пункт кредитного договору не суперечить нормам чинного законодавства і позивачем не доведено факту порушення його прав, як споживача.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й колегія суддів, ґрунтуються на встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, і це підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що 28 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (ПАТ) «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позивачу кредит в сумі 103000 швейцарських франків під 7,99% річних терміном до 27 грудня 2017 року (а.с.6-12).

Згідно з 9.5 даного договору строк його дії встановлюється з дня укладення договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій та/або пені у разі її нарахування.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

При цьому, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник в свою чергу зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, визначені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Системний та комплексний аналіз наведених вище норм закону вказує на те, що однією з істотних умов кредитного договору являється строк повернення кредиту (строк виконання зобовязання), що за своєю правовою природою є істотно відміннім від суміжного поняття - строк дії договору.

Встановлено, що сторонами кредитного договору повністю дотримано вимоги ст.ст.628, 1049, 1054 ЦК України щодо зазначення у договорі такої істотної його умови як строк повернення кредиту (п.1.2 договору).

А тому, надавши належну правову оцінку встановленим обставинам справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зміст п.9.5 кредитного договору в повній мірі відповідає основоположному принципу свободи договору і не суперечить вимогам чинного цивільного законодавства.

Крім того, впродовж більш ніж 8 років після укладення кредитного договору позивачем не заперечувалася законність жодного із його пунктів, і всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України в ході розгляду даної справи ним так і не було доведено, в чому полягає порушення його прав, як споживача банківської послуги.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, обєктивно, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є повністю безпідставними і тому не підлягають до задоволення.

Натомість колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на правові позиції, висловлені у постановах Верховного Суду України № 6-78цс12 від 18.07.12 та № 6-116цс13 06.11.13, оскільки згадані судові рішення ухвалені у справах за істотно іншими фактичними обставинами.

Крім того, оскільки укладений між сторонами у справі кредитний договір не являється господарським договором, то він не підпадає під дію норм ГК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до довільної інтерпретації позивачем фактичних обставин справи та норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді