АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Кулянди М.І., Половінкіної Н. Ю.

Секретар : Чубрей І.І.

За участю: прокурора Кініщук Л., відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора м. Чернівці в інтересах ОСОБА_4, 2008 року народження до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2009 року,

в с т а н о в и л а :

Прокурор м. Чернівці в інтересах ОСОБА_4, 2008 р.н. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступне.

Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 була покинута матір'ю ОСОБА_3 в пологовому будинку, перебуває на державному утриманні та на обліку служби у справах дітей. Протягом тривалого часу, батьки дитини, відповідачі про дитину не піклуються, не цікавляться розвитком і вихованням дитини. А, тому просили в інтересах дитини, з метою надання малолітній дитині ОСОБА_4 2008 р.н. соціального статусу, направлення останньої на лікування позбавити, відповідачів батьківських прав по відношенню до їх дитини - ОСОБА_4 2008 р.н.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2009 року позов задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3, мешканців АДРЕСА_1 по відношенню до їх малолітньої дитини доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, мешканців АДРЕСА_1 на користь держави - судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258 «Про державне мито» та 120 витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в суді.

________________________________________________________________________________________________

№ 22ц/794/1157/16р. Головуючий у 1 інстанції: Слободян Г.М.

Категорія : 52 Д оповідач: Винту Ю. М.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 грудня 2009 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_4 2008 р.н. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову в цій частині. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції прокурор визнав доводи апеляційної скарги обґрунтованими та просив скасувати Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 грудня 2009 року в частині задоволення позову прокурора міста Чернівці в інтересах ОСОБА_4, 2008 року народження до ОСОБА_1 про позбавлення його та ухвалите нове рішення в цій частині про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог прокурора м.Чернівці в інтересах малолітньої ОСОБА_4 в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 судом першої інстанції не у повному об'ємі з'ясовані обставини справи, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права та зроблено висновки, які не відповідають зібраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 грудня 2009 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, служба у справах дітей звернулася до прокуратури міста Чернівці про захист інтересів малолітньої ОСОБА_4, 2008 р.н.; на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 26.06.2009р. надано висновок по доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, ОСОБА_3 по відношення до їх малолітньої доньки - ОСОБА_4, 2008 р.н.; аналогічне вбачається і з рішення № 392 /11 виконкому Чернівецької міської ради від 09.06.2009р.; з відомостей комунальної медичної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини» від 27.05.2009р. вбачається, що відповідачі жодного разу в будинку дитини не відвідували свою дитину , не цікавилися станом її здоров'я; по дане свідчить і досліджений в засіданні акт № 181 від 13.04.2009р.; свідоцтво про народження малолітньої ОСОБА_4, 2008 р.н. (НОМЕР_1 від 11.09.2008р.) свідчить про те, що батьками останньої є відповідачі. Дитина була покинута в пологовому будинку відповідачем ОСОБА_3, що підтверджено, дослідженим актом від 09.09.2008р. і за рішенням № 734/20 від 23.09.2008р. ОСОБА_4, 2008 року народження була направлена до комунальної медичної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини». Відповідачі є мешканцями АДРЕСА_1 по що свідчить довідка адресного бюро.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці.

Задовольняючи позов прокурора м.Чернівці в інтересах ОСОБА_4, 2008 р.н. до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача - служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції керувався ст.ст. 150, 155, 164, 166, 180 - 182 СК України, та виходив із того, що відповідачі протягом тривалого часу дитину не відвідували, життям та здоров'ям дитини не цікавилися, за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини.

Проте з такими висновками суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.1 ст.164 СК України, встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Для встановлення зазначених обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та обов'язково здійснювати необхідні дії для з'ясування позиції відповідача.

Проте, колегія суддів вважає, що прокурор м.Чернівці в інтересах ОСОБА_4, 2008 р.н. як позивач у цій справі не надав суду належних, допустимих доказів невиконання ОСОБА_1 своїх обов'язків, як батька по вихованню неповнолітньої ОСОБА_4 2008 р.н.

На час розгляду справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_1 перебував за кордоном та не був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Йому не були відомі обставини, які стосувалися відмови матері від дитини після її народження, а зі слів мешканців с.Балківці Новоселицького району Чернівецької області йому було відомо про те, що дитина померла під час пологів.

Згідно характеристики, наданої до апеляційної скарги: по місцю проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно умови проживання в будинку де він прописаний є задовільними, він працює в Республіці Італії офіційно як приватний підприємець має стабільний дохід який вистачає для утримання своєї хворої доньки, що вбачається із податкової декларації за 2014 рік поданої в 2015 році, чистий прибуток складає 21 571 євро за 2014 рік, має можливість відвести її на лікування за кордоном, алкоголем не зловживає.

Позбавлення батьківських прав відносно дитини є крайнім заходом (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Таким чином обраний прокуратурою м.Чернівці спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 2008 р.н. у справі при вищевикладених обставинах також не узгоджується із Європейською Конвенцією про захист прав і основних свобод людини, Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, прокурором не було надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Враховуючи наведене рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 грудня 2009 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно неповнолітньої ОСОБА_4. 2008 р.н. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 грудня 2009 року в частині задоволення позову прокурора міста Чернівці в інтересах ОСОБА_4, 2008 року народження до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалите нове рішення в цій частині.

В задоволені позовних вимог прокурора міста Чернівці в інтересах ОСОБА_4, 2008 року народження до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 грудня 2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом: