УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Приватні інвестиції» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи: Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія Приватні інвестиції» звернулося до суду зі скаргою в якій просить визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.06.2015 р. по боржнику ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46836273, скасувати зазначену постанову та зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області поновити виконавче провадження №46836273 у справі №2/1522/12176/11.

Обґрунтовуючи скаргу заявник посилається на те, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 22.06.2015 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» на тій підставі, що стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа. При цьому, державний виконавець у постанові про повернення виконавчого документа від 22.06.2015 р. зазначає, що на адресу стягувача неодноразово направлялися листи щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій та надано 20-дений строк для надання відповіді, а також попереджено про повернення виконавчого документу на адресу стягувача без виконання у разі ігнорування запиту.

Заявник не погоджується з вищезазначеною постановою державного виконавця та вважає дії державного виконавця при її винесенні незаконними з тих підстав, що заявник не отримував жодних листів щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій та жодних попереджень про повернення виконавчого документу на адресу заявника, який є стягувачем, не надходило.

Представник заявника в судове засідання не зявився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, згідно поданої до суду заяви просить розглядати скаргу за його відсутністю, вимоги заяви підтримує та просить задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Представник Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області повідомлявся належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження ВП №46836273 про примусове виконання виконавчого листа №2/1522/12176/11 виданого 10.04.2013 р. Приморським районним судом м. Одеси про: в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Євротранссервіс» за Договором кредитної лінії №144 Ю- 171106 від 17.11.2006 р. в сумі 4577988.03 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 231,9 кв.м., житловою площею 87,9 кв.м., яка належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 22.09.2005 р. за реєстровим №2640, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів за ціною визначеною на момент продажу відповідно до законодавства України; боржник: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1); стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» ().

22.06.2015 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 винесено постанову (ВП №46836273) про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». В зазначеній постанові державний виконавець зазначила, що відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності документів, що характеризують обєкт нерухомості, у звязку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. Державним виконавцем на адресу стягувача неодноразово направлялися листи щодо авансування витрат на проведення виконачих дій та було надано 20-денний строк для надання відповіді, а також попереджено про повернення виконавчого документа на адресу стягувача без виконання у разі ігнорування запиту. Однак стягувачем авансування витрат на проведення виконавчих дій не проведено

Згідно ч. 3 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 5 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності документів, що характеризують обєкт нерухомості, у звязку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення таких документів здійснюється у встановленому порядку за рахунок коштів стягувача. У разі якщо у двадцятиденний строк з дня одержання відповідного повідомлення державного виконавця не авансує витрати, повязані з підготовкою документів, що характеризують обєкт нерухомості, арешт з нього знімається.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій,авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Заявник зазначає, що жодних листів щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій та жодних попереджень про повернення виконавчого документу на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не надходило.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 вищенаведеного Закону, державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною 4 ст 31 зазначеного закону передбачено, що державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не булоповідомлено про необхідність проведення авансування витрат на проведення виконавчих дій по ВП №46836273, суд приходить до висновку, що стягувавч не мав змоги здійснити зазначене авансування у 20-денний строк, зазначений в листі державного виконавця.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що державний виконавець не переконавшись в належному повідомленні стягувача про проведення авансування витрат на проведення виконавчих дій, передчасно, а саме 22.06.2015 р., виніс відповідну постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Частиною 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягувач має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

У звязку з вищевикладеним, суд вважає що скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Приватні інвестиції» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1, є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 6, 31, 47, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 385-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.06.2015 р. по боржнику ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46836273.

Скасувати постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.06.2015 р., виконавче провадження №4683627, боржник: ОСОБА_2

Зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області поновити виконавче провадження №46836273 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/1522/12176/11. Виданого 10.04.2013 р. Приморським районним судом м. Одеси.

Ухвалу суду може бути оскаржено, про що протягом пяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

21.01.2016