Справа №481/758/13-ц 30.08.2016 30.08.2016 30.08.2016
Справа № 481/758/13-ц
Провадження № 22ц/784/1760/16 Головуюча в першій інстанції Уманська О.В.
Категорія 23 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу приватно-орендного підприємства «ВІКТОРІЯ»

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року по справі за позовом

ОСОБА_4

до

приватно-орендного підприємства «ВІКТОРІЯ»

(далі - ПОП «ВІКТОРІЯ»),

ОСОБА_5, ОСОБА_6

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

24 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПОП «ВІКТОРІЯ» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позивач зазначала, що відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю серії МК №8281, їй на праві власності належить земельна ділянка площею 6,03 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

26 серпня 2005 року вона надала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреність, якою уповноважила останніх користуватися, розпоряджатися (продати, обміняти) даною земельною ділянкою і укладати від її імені правочини (оренди, міни, купівлі-продажу, застави тощо), що не суперечать чинному законодавству. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Миколаївської області Самойленко С.М.

28 грудня 2010 року ОСОБА_5 на підставі даної довіреності уклав з ПОП «ВІКТОРІЯ», засновником та директором якого він є, договір оренди спірної земельної ділянки. Вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як засновник та директор ПОП «ВІКТОРІЯ» відповідно, не мали права на укладання договору оренди, від її імені в своїх інтересах. Крім того, про укладання цього договору її не повідомили та орендну плату вона не отримувала.

Посилаючись не вищезазначене та вимоги ч. 3 ст. 238 ЦК України, ст. ст. 215, 203 ЦК України, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,03 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_5, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_4 та ПОП «ВІКТОРІЯ», в особі ОСОБА_8, зареєстрованого 28 грудня 2010 року у Новобузькому районному відділі Миколаївської філії Центру ДЗК за р. номером 69. також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ПОП «ВІКТОРІЯ» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 02 квітня 2001 року є власником земельної ділянки площею 6,03 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новомихайлівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с. 26).

26 серпня 2005 року ОСОБА_4 видала нотаріально посвідчену довіреність на розпорядження належною їй земельною ділянкою на ім'я відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свій розсуд, здійснюючи будь-які правочини, що не суперечать законодавству, зокрема оренди, міни, купівлі-продажу, застави тощо (а.с. 69).

Змістом довіреності ОСОБА_4 надала право ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в тому числі і «…розпоряджатися на свій розсуд земельною ділянкою, здійснюючи з нею будь-які правочини, що не суперечать чинному законодавству, обробляти земельну ділянку, сплачувати за користування нею податки і збори…, одержувати належні мені гроші у разі продажу земельної ділянки, здачі її в оренду…..».

Тобто, повноваження ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як представників власника земельної ділянки, були обмежені не лише вимогами закону, а і власним волевиявленням ОСОБА_4, викладеним в довіреності, стосовно укладення відносно земельної ділянки правочинів, лише таких, які відповідають вимогам закону, і вчиняти будь-які дії стосовно землі в межах вимог закону.

Проте, на підставі вказаної довіреності ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4, уклав договір оренди належної останній земельної ділянки з ПОП «ВІКТОРІЯ» без зазначення дати укладання цього договору, грошової оцінки землі, строком на 49 років з щорічною оплатою орендної плати в сумі 2053 грн. Вказаний договір 28 грудня 2010 року зареєстровано Новобузьким районним відділом Миколаївської філії Центру ДЗК (а.с. 16).

08 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернулася з заявою до приватного нотаріуса Новобузького районного нотаріального округу щодо скасування раніше виданої довіреності (а.с. 3).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Вимогами ч. 3 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02 серпня 2012 року власником та керівником ПОП «ВІКТОРІЯ» являється ОСОБА_9 (а.с. 41).

Згідно цієї ж виписки правом вчинення юридичних дій від імені вказаного підприємства, в тому числі підписувати договори, наділено також ОСОБА_6

Таким чином, укладаючи договір оренди земельної ділянки від імені її власника ОСОБА_4 з ПОП «ВІКТОРІЯ», ОСОБА_5, як представник продавця, діяв фактично у своїх власних інтересах, оскільки він, як власник ПОП «ВІКТОРІЯ» та його керівник, фактично одночасно є і представником покупця. Хоча від імені підприємства в даному договорі від імені ПОП «ВІКТОРІЯ» вчинила підпис ОСОБА_6, яка також одночасно є і представником позивача за довіреністю.

Відповідно до вимог ст. ст. 237, 244 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво може здійснюватись на підставі довіреності.

Положеннями ст. 239 ЦК України, визначено, що правочин вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Таким чином, укладення ОСОБА_5, як представником позивачки, договору оренди земельної ділянки, який не відповідає вимогам закону, оскільки він укладений в його особистих інтересах, в тому числі виходить за межі наданих останньому повноважень, оскільки відповідно до довіреності він мав діяти від імені позивача перед іншими особами.

Враховуючи наведені обставини, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, як такий, що не відповідає вимогам закону, порушує права та інтереси позивача, оскільки правові наслідки за цим договором настають саме для власника земельної ділянки, підлягає визнанню недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки таке не вплинуло на правильність висновків суду.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на положення щодо комерційного представництва, які на думку апелянта надають право укладання договору відповідачем ОСОБА_5 в своїх інтересах, так як ці посилання суперечать вимогам ч. 2 ст. 243 ЦК України, оскільки згоду на це позивачка не давала.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватно-орендного підприємства «ВІКТОРІЯ» відхилити, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: В.В. Коломієць

З.Л. Шолох