Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/8742/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Провадження № 22-ц/778/760/16 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України»

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Державної установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року перебувала в трудових правовідносинах з Донецькою міськрайонною філією ДП «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на посаді біолога санітарно-гігієнічної лабораторії та отримувала заробітну плату в передбаченому штатним розглядом підприємства розмірі.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції з жовтня 2014 року фінансування філії було зупинено.

Філія не була перереєстрована на території, підконтрольній Україні, та припинила свою фінансово-господарську діяльність з 01 січня 2015 року, всі співробітники були звільнені.

Оскільки вона перебувала на лікарняному по вагітності та пологам, згідно наказу №729к від 31 грудня 2014 року її було переведено з філії до ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

При звільненні їй була видана трудова книжка і довідка про заборгованість по заробітній платі за серпень 2014 року в сумі 3409,01 грн.

Компенсація за затримку розрахунку складає 1643,56 грн.

Згідно наказу №2-Кп.1 від 19 січня 2015 року вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

На підставі ст.ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та суму компенсації в сумі 5052,57 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 3409,01 грн., та суму компенсації за затримку заробітної плати у розмірі 1643,56 грн., всього 5052,57 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

В апеляційній скарзі ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», посилаючись на неналежність та недопустимість довідки Донецької міськрайонної філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» від 31 грудня 2014 року як доказу розміру заборгованості по виплаті заробітній платі ОСОБА_3, відсутність можливості вирішення питання виплати заробітної плати ОСОБА_3 через зупинення роботи Донецької міськрайонної філії «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ДУ «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» надіслало клопотання про розгляд справи у відсутності представника, яке колегією суддів було задоволено.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

У ст.21 КЗпП визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття "заробітна плата".

Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст.115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Положеннями ст. 34 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

За змістом ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3).

Відповідно до п.4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Крім того, відповідно до вказаного Закону підлягають врахуванню індекси інфляції за весь період затримки виплати заробітної плати, а не лише за місяці, де інфляція перевищувала 101 %, в тому числі, враховуються і періоди дефляції.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала на посаді біолога санітарно-гігієнічної лабораторії Донецької міськрайонної філії Державної Установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» до 31.12.2014 р., а з 02.01.2015 року після звільнення з філії за п.5 ст.36 КЗпП України прийнята на посаду біолога санітарно -гігієнічної лабораторії Державної Установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 не виплачена заробітна плата за відпрацьований час за серпень 2014 р., тому позивач має право вимагати стягнення суми заборгованості по заробітній платі, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3409,01 грн. та компенсації у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 1643 грн. (а.с.9,11, 13,15).

Висновки суду відповідають наявним у справі доказам та вимогам ст.ст.94,74,115,116 КЗпП України, ст.ст.1, 34 Закону України "Про оплату праці".

Відповідачем не спростована достовірність даних, відображених в довідці санітарно-гігієнічної лабораторії Донецької міськрайонної філії Державної Установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» №11531 від 31.12.2014 р., яка підписана директором філії з прикладенням печатки, про нарахування ОСОБА_3 заробітної плати за серпень 2014 року в сумі 4124,39 грн., утримання і перерахування з зазначеної суми податків та інших обов'язкових платежів у сумі 715,38 грн., наявність невиплаченої заробітної плати в сумі 3409,01 грн.( а.с.11).

Відповідач не надав доказів і на них не посилається в апеляційній скарзі про припинення діяльності філії у серпні 2014 р. На час надання вказаної довідки посадові особи, які посвідчили відомості, викладені у довідці, продовжували виконувати свої обов'язки та не були звільненні, печатка філії не була визнання недійсною

Посилання відповідача на те, вимоги про стягнення заробітної плати мають бути пред'явлені до філії, де працювала ОСОБА_3, є неприйнятним.

Визначення юридичної особи міститься у ст. 80 ЦК України, зокрема, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру (ст. 95 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають юридичні особи.

Філія не є юридичною особою, а відтак не може бути відповідачем у справі.

Державна Установа «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» зареєстрована на контрольованій українській владі території - в м.Краматорськ Донецької області.

Згідно з частиною першої статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення осіб підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 виїхала з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1, і відповідно до довідки від 21 січня 2015 р. поставлена на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 ( а.с.8).

Отже, посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, не заслуговують на увагу, оскільки не регулюють спірні правовідносини.

Таким чином, позивач має право на отримання заборгованості по заробітній платі за серпень 2014 року, з урахуванням компенсації, і це право гарантується Конституцією України та захищається трудовим законодавством.

Доводів щодо розміру стягнутої суми та наведених в рішенні розрахунків апеляційна скарга не містить.

Суд відповідно до вимог ст.212 ЦПК України повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер правовідносин, вірно застосовував закон, що їх регулює.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної установи «Донецький обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: