Справа № 125/2293/14-ц Провадження № 22-ц/772/199/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Нікушина В.П.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 сільської ради Барського району Вінницької області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

встановила:

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позову.

Позивач ОСОБА_2, а також треті особи, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_6 сільської ради Барського району ОСОБА_7 проти апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є ріше ння, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 305412 відповідач ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,0874 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Вінницька область Барський район селище Івановецьке вул. Фрунзе, 30 А.

Зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі рішення 11 сесії 5 скликання ОСОБА_6 сільської ради Барського району Вінницької області від 21.11.2008 року "Про затвердження технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку та внесення часткових змін в рішення 7 сесії 5 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 05.10.2007 року", яким затверджено виготовлені матеріали по видачі Державного акту на право власності на землю ОСОБА_8 Крім того, внесено часткову зміну до рішення 7 сесії 5 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 05.10.2007 року, зокрема в пункті "площа земельної ділянки" (а.с.7,8,12).

Як вбачається із матеріалів справи узгоджувальна комісія ОСОБА_6 сільської ради Барського району встановила, що відповідачем ОСОБА_8 побудовано паркан в межах земельної ділянки, факту порушення останньою границі межових знаків не виявлено, що підтверджується протоколом комісії від 10.11.2015 року (а.с.192). Аналогічний протокол був складений на підставі колективного звернення жителів селища 20.09.2013 року (а.с.33).

Згідно акта обстеження земельної ділянки за адресою Вінницька область Барський район селище Івановецьке вул. Фрунзе, 30а комісія прийшла до висновку, що дана земельна ділянка відповідає пожежним, будівельним та санітарним нормам і придатна для будівництва житлового будинку.

Згідно довідки ОСОБА_6 сільської ради Барського району Вінницької області №322 від 29.10.2015 року генеральний план на селище Івановецьке Барського району Вінницької області не виготовлявся, відомості про вулиці та провулки відсутні.

Згідно повідомлення Відділу житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Барської районної державної адміністрації та головного архітектора району № 02-05-106 від 14.03.2014 року генеральний план на селище Івановецьке Барського району Вінницької області відсутній.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який розташований за адресою Вінницька область Барський район селище Івановецьке вул. Фрунзе, 7.

Вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що чинний державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_8 не може порушувати будь-які права чи законні інтереси позивача ОСОБА_2 в тому числі щодо володіння, користування чи розпорядження належним йому житловим будинком, оскільки останній не є зареєстрованим та не проживає в селищі Івановецьке, він не є власником земельної ділянки по вул. Фрунзе, 7 селища Івановецьке.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, позивач ОСОБА_2 не ставив вимогу про скасування рішень ОСОБА_6 сільської ради на підставі яких ОСОБА_8 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, так само не ставились вимоги про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення чи демонтування паркану, який створив небезпеку для дорожнього руху в селищі.

Відтак рішення 11 сесії 5 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 21.11.2008 року "Про затвердження технічної документації по складанню державного акта на право власності на земельну ділянку" та рішення № 46 від 24.09.2007 року "Про передачу в приватну власність земельних ділянок" є законними та чинними.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного державного акта і посилання позивача на висновок судової земельно-технічної експертизи про те, що ширина смуги дороги по вул. Фрунзе в селищі Івановецьке Барського району Вінницької області в ділянці житлових домоволодінь №30 та №30а не відповідає вимогам п. 7.36 ДБН 360-93** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» і зменшилася вона частково за рахунок самовільного зайняття власником земельної ділянки №30 частини дороги площею 19 кв. м., а ширина дороги в ділянці житлового домоволодіння №30а зменшилася частково за рахунок влаштування на проїзній частині інженерних комунікацій, а саме трьох колодязів, у яких розміщено розподільчі крани до системи водопостачання та насос для створення тиску при подачі води до населеного пункту.

Виходячи з того, що відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, в чому саме полягає порушення законних прав позивача.

Позивачем не обґрунтовано в чому полягає порушення саме його законних прав та інтересів, не наведено належних і допустимих доказів наявності такого порушення.

Посилання позивача на те, що рішеннями сільської ради й оскаржуваним державним актом порушено права громадян, які проживають на ІНФОРМАЦІЯ_1 (без зазначення конкретних громадян) не можуть бути прийняті до уваги, так як відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Частиною другою цієї статті встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Землі ж загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари та ін.) належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

ОСОБА_6 сільська рада, яка від імені територіальної громади здійснює повноваження власника щодо земель комунальної власності, не знайшла порушень земельного законодавства з боку ОСОБА_5, що підтверджується відповідними актами.

Таким чином суд першої інстанції, повно й всебічно дослідивши обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 оскільки позивач не довів наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянки ОСОБА_8

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_9
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_10 /підпис/ ОСОБА_11 ОСОБА_9