Справа № 415/4446/16-ц
Провадження № 2/415/1994/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.11.16р. Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючого судді Бойко С.Л.

при секретарі Тимофієвої О.В.

без присутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанськ цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітнього за межі України без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дочки без згоди батька, мотивуючи тим, що з 17.11.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, з яким мають спільну неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В липні 2013 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені і позивач переїхала разом з донькою в будинок своїх батьків с.Карпати Перевальського району Луганської області, де проживала до воєнних дій, повязаних в проведенням АТО. На утримання дочки позивач не зверталася до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів. В грудні 2015року позивач разом з дочкою переїхала в м.Лисичанськ. На теперішній час позивач знаходиться у шлюбі з 24.12.2015року з ОСОБА_4- громадянином ОСОБА_5. Позивач планує періодично виїжджати разом з дочкою з м.Лисичанськ до Германії, де її теперішній чоловік має житло та роботу.

На її неодноразові прохання надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини відповідачем ігноруються, а тому це питання в добровільному порядку між ними не врегульовано.

Оскільки відповідач, зловживаючи своїми правами, відмовляється від надання згоди на виїзд дочки за кордон за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_3, з метою захисту прав дитини вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про надання дозволу на її тимчасовий виїзд за кордон.

Позивачка прохає надати дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для тимчасового виїзду до Германії неповнолітньої ОСОБА_3 без згоди батька ОСОБА_2 під зобовязання зворотнього повернення дитини в Україну до досягнення дитиною 16 років.

В уточнюючій позовній заяві представником позивача були уточнені позовні вимоги позивача, відповідно до яких позивач просить суд надати їй дозвіл на оформлення проїзного документу дитині, ОСОБА_3 для виїзду за межі України без згоди батька, ОСОБА_2 та надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3 за межі України до держави Германія на період з 01 листопада 2016 року по 01 квітня 2016 року у її супроводі без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2 під зобовязання зворотного повернення дитини до України.

В судове засідання позивач ОСОБА_6 не зявилася, просить справу розглянути у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Лисичанської міської ради просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог, звернувшись до суду з письмовою заявою.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цого кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши обставини справи, докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню .

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, остання народилася 19.04.2008 року, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 104483, виданого виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Перевальського району Луганської області.(а.с.9).

Рішенням Перевальського міського суду Луганської області від 27.08.2013року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 було розірвано. (а.с.11-12).

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕБ № 302723, виданого відділом ДРАЦС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, 24.12.2015року було укладено шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Прізвище після державної реєстрації дружини - ОСОБА_9.(а.с.8).

З липня 2013року до теперішнього часу дочка ОСОБА_3 проживає разом з матірю, ОСОБА_1, навчається в 3-г класі Лисичанської ЗОШ І-Ш ступенів №14 з 04.02.2016року (а.с.10).

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за межі України до держави Германія під зобовязання зворотного повернення дитини до України, але батько дитини безпідставно не дає згоди на її виїзд за межі України тим самим ігноруючи інтереси самої дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення, дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Пункт 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачає, що кожен може вільно залишити будь-яку країну включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоровя або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

Суду не були представлені докази того, що на час розгляду справи існують будь-які обмеження для реалізації ОСОБА_3 свого права на виїзд за межі України.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди батька.

Судові витрати позивачка взяла на себе, від неї не надходило прохання про стягнення даних витрат з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись пункт 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 10.60 ЦПК України, ст.ст.141,150,157СК України, ст.313 ЦК України, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Лисичанської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітнього за межі України без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення проїзного документу дитині, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 для виїзду за межі України без згоди батька, ОСОБА_2.

Надати дозвіл на виїзд за межі України до держави Германія на період з 01 листопада 2016 року по 01 квітня 2017 року малолітній громадянці України ОСОБА_2 ОСОБА_11, уродженці ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері, ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька дитини, ОСОБА_2 з обовязковим поверненням дитини на Україну.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд на протязі 10 днів з дня його винесення.

Головуючий-суддя: С.Л.Бойко