Справа № 444/2578/15 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/2584/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Тропак О.В., Федоришина А.В.,

секретар: Фейір К.О.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - газета «Експрес», про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивих відомостей та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування неправдивих відомостей та відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на те, що в газеті «Експрес» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 опубліковано статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій міститься інформація, яка не відповідає дійсності та не підтверджується жодними фактичними даними, є недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, просив ухвалити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_7 опублікувати у газеті «Експрес» спростування недостовірної інформації, що була опублікована в газеті «Експрес» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення, наступного змісту: «Спростування. В газеті «Експрес» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 було опубліковано статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1». Повідомляю, що інформація, яка міститься у цій статті не відповідає дійсності та не підтверджується жодними фактичними даними, є недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 Народний депутат України ОСОБА_4 спростовує інформацію, що була опублікована в газеті «Експрес» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_1». Також просив стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачем надано суду доказ, що містить інформацію про обставини, які мають значення для справи - газету «Експрес» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, де на одинадцятій сторінці розміщена стаття «ІНФОРМАЦІЯ_1», текст якої побудований у формі інтерв»ю зі збереженням прямої мови інтерв»юєра - ОСОБА_4 Також стверджує, що позивачем подано докази на підтвердження доводів стосовно недостовірної інформації ОСОБА_4 Просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги, щодо спростування інформації та відповідно стягнення моральної шкоди є недоведеними, оскільки в судовому засіданні не доведено позивачем чи вищезгадана публікація є статтею журналіста чи є ж інтерв"ю, наданим відповідачем, тощо. (а.с.73)

Проте погодитись із таким висновком суду не можна.

Згідно з ч. 4 ст. 10, пунктами 1 та 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до положень ст.215 ЦПК України, рішення суду складається з описової частини із зазначенням, зокрема, доказів, досліджених судом та мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин; мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Зазначених вимог закону суд при розгляді справи та ухваленні рішення не виконав.

Так, матеріалами справи стверджується, що суд першої інстанції не сприяв особам, які беруть участь у справі, здійсненню їхніх прав, не уточнив позовні вимоги та не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Всупереч тому, що редакцією (засновником, видавцем) газети «Експрес» є ТзОВ «Редакційні системи», суд першої інстанції поставив на обговорення про залучення до участі в розгляді справи газети «Експрес» та ухвалив залучити до участі в розгляді справи газету «Експрес», тобто не існуючу юридичну особу.

Також судом всупереч положенням ст.ст.214, 215 ЦПК України не вирішено питання, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, та не зазначено в рішенні встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, мотивів, з яких суд відхиляє додану до позовної заяви, як доказ, газету «Експрес» НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі статтею «ІНФОРМАЦІЯ_1». (а.с. 6, 72-73)

А відтак, рішення суду відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

При цьому колегія суддів враховує такі положення закону і встановлені обставини.

Згідно зі ст.270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Відповідно до ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно зі ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», з огляду на положення статті 32 Конституції України, судам належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені.

З наведеного слідує, що захист особистого немайнового права - гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи визначено закононодавцем різними способами, зокрема, як шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) на підставі ст.277 ЦК України, так і іншим способом на підставі ст.270 ЦК України відповідно до ст.275 ЦК України.

З позовної заяви вбачається, що позов подано до ОСОБА_4 та підставою позову зазначено ст.ст.270, 275, 277 ЦК України. (а.с.3,5)

А відтак, оскільки судом першої інстанції не уточнено позовні вимоги, не вирішено питання, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів, враховуючи визначені позивачем підстави позову, відсутність вимог до друкованого засобу масової інформації - редакції ТзОВ «Редакційні системи», та пояснення при апеляційному розгляді 19.04.2016 року представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що підставою позову є ст.270 ЦК України, вважає що правовідносини сторін є правовідносинами щодо захисту гідності, честі, а також ділової репутації фізичної особи, до яких підлягає застосуванню ст.270 ЦК України.

В газеті «Експрес» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» опубліковано інтерв»ю ОСОБА_8 з ОСОБА_4, де останній на запитання ОСОБА_8 дав відповідь, що ОСОБА_2: «…займався контрабандою, лікеро-горілчаним бізнесом, у зерновій сфері мав певні корупційні схеми, торгував посадами в правоохоронних органах.» (а.с.6)

Отже, наявний факт поширення ОСОБА_4 інформації, в якій стверджується порушення ОСОБА_2 чинного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегією суддів приймаються докази, надані позивачем, оскільки вони стосуються предмета позову.

Згідно з листом прокуратури Тернопільської області за результатами перевірки 21.04.2011 року відносно ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України (за відсутністю складу злочину). (а.с.65)

Відповідно до листа ГУ МВСУ у Львівській області за результатами висновків службової перевірки звернення народних депутатів з приводу причетності колишнього начальника ГУМВС України у Львівській області до хабарництва, зловживання владою, контрабанди товарів і наркотиків, факти, висвітлені у депутатському зверненні не знайшли свого підтвердження. (а.с.67)

Враховуючи наведене, та те, що відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження порушення ОСОБА_2 чинного законодавства - контрабанда, лікеро-горілчаний бізнес, корупційні схеми у зерновій сфері, торгівля посадами в правоохоронних органах, колегія суддів вважає, що вказану інформацію слід визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача по справі.

Подані позивачем рішення судів (а.с.36-60) не приймаються до уваги, як докази, так як відсутні підстави, визначені ст.61 ЦПК України.

Також не приймаються до уваги заперечення представників відповідача, оскільки такі не містять посилання на докази, а відтак є голослівними.

Оскільки законом не передбачено такого способу захисту порушенного права, як покладення обов»язку на фізичну особу опублікувати спростування в друкованому засобі масової інформації, в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України в позовній заяві наявне посилання лише на наявність шкоди, однак відсутнє посилання на докази обґрунтування розміру відшкодування (а.с.5), що унеможливлює визначення судом розміру відшкодування, в зв»язку з чим в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію про те, що ОСОБА_2 займався контрабандою, лікеро-горілчаним бізнесом, у зерновій сфері мав певні корупційні схеми, торгував посадами в правоохоронних органах, поширену ОСОБА_4 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» в газеті «Експрес» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді:

Тропак О.В.

Федоришин А.В.