_____________________________________________________________________________________________________________________ ____
Справа № 520/4984/16-ц
Провадження № 2/520/3146/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2016

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Маценко В.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ПАТ «Райффайзен банк Аваль», третя особа служба у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, про визнання іпотечного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, як законний представник в інтересах своїх малолітньої доньки, обґрунтовуючи його тим, що 24.12.2007р. її чоловік ОСОБА_3 уклав з ВАТ «Раффайзен банк Аваль» кредитний договір для отримання грошей на придбання квартири для проживання сімї. В один день було укладено кредитний договір та договір іпотеки, предметом якого є квартира. Оскільки під час укладення спірного договору орган опіки та піклування участі не приймав, тобто вчинявся без попередньої згоди останнього, вважаючи укладання іпотечного договору, таким, що порушує права малолітньої дитини на житло, просила суд визнати договір іпотеки від 15.01.2008р. недійсним.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, вважає його безпідставним, оскільки квартира була придбана на кредитні кошти банку, а сам спірний договір ніяким чином права дитини на проживання не порушує.

Відповідач ОСОБА_3 до суду повторно не явився, повідомлявся належним чином про час та місце слухання справи,заяви про слухання справи у його відсутність до суду не надходило.

Представники третьої особи служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації до суду не явився.

Вислухавши доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, у позивача та відповідача ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_5 (а.с.15,17).

24 грудня 2007 року ОСОБА_3 уклав з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» (далі Банк) договір про надання кредиту. Того ж дня за кредитні кошти він придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1. В забезпечення виконання умов кредитного договору ОСОБА_3 передав вказану квартиру в іпотеку банку, уклавши 15.01.2008р. договір іпотеки (а.с.6-12).

Отже кредитний договір та іпотечний укладені в різний час.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно ст.203 ч. 6 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх дітей.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Отже, предметом доказування у даній справі є наявність підстав недійсності правочину та факт порушення прав малолітньої дитини позивача.

Позивач, звертаючись з позовом в інтересах малолітньої дитини та порушуючи питання про визнання недійсним договору іпотеки, вказує на порушення вимог ст.ст.203,215 ЦПК України та ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства» при укладенні спірного правочину, оскільки орган опіки та піклування відповідного дозволу на передачу житла в іпотеку, відносно якого її неповнолітня дочка має право користування за законом, не надавав.

Підставою для визнання недійсним договору щодо майна, права користування яким має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення прав дитини.

Відповідно до спірного договору іпотеки, предмет іпотеки - квартира залишається у володінні та користуванні іпотекодавця. Вказане положення також закріплене в ст. 9 Закону України «Про іпотеку».

Протягом дії договору іпотеки іпотекодавець та члени його родини мають право користування житловим приміщенням.

У даному випадку квартира була придбана за кредитні кошти, договір іпотеки є засобом забезпечення виконання його умов і невідємною частиною кредитного договору. На час розгляду справи житлові права дитини на проживання у вказаній квартирі не порушені. Таким чином, виходячи з практики захисту реальних, а не ймовірних прав, укладення батьком відповідачем ОСОБА_3, спірного договору іпотеки без дозволу органу опіки і піклування не є підставою для визнання його недійсним та задоволення позову матері дитини, в інтересах останньої.

Яке саме право дитини порушене, у звязку з укладенням іпотечного договору, та в чому полягає його порушення, сторона позивача суду не навела, адже питання щодо виселення з вказаної квартири її мешканців Банком не ставиться, а до суду з позовом особа може звернутися в порядку, встановленому ЦПК України, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.3ч.1 ЦПК України).

Належних та допустимих доказів на підтвердження порушення цивільних прав неповнолітньої доньки вчиненим спірним правочином сторона позивача, всупереч вимогам ст.10,60 ЦПК України, суду не надала, чим не довела наявність такого порушення.

За таких суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для судового захисту а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218,224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Бескровний Я. В.