Провадження № 22-ц/783/5981/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Приколоти Т.І., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ПАТ КБ «Приватбанк», просить таке скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є необґрунтованим і таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Відмову у позові суд першої інстанції обґрунтовував пропуском строку позовної давності, однак такий висновок є помилковим, суд не встановив усіх обставин справи, зокрема, чи було переривання строку давності та коли здійснено останній платіж, останній платіж було здійснено 01.06.2013 року в сумі 200 грн., банком дотримано строк звернення з позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_4, який апеляційну скаргу підтримав, відповідача, який таку заперечив, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір №б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 11800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не проводив сплату кредитних ресурсів, а тому станом на 30.11.2015року виникла заборгованість на загальну суму 18566,57грн.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Встановивши наявність боргових зобов`язань, суд першої інстанції зазначив про те, що позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, оскільки повернення кредитних коштів та процентів відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, відповідач не вчиняв жодних дій щодо визнання боргу, тому зробив висновок про те, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Як видно з матеріалів справи, відповідно до укладеного договору № б/н від 23.09.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 11800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Як видно з розрахунку заборгованості, відповідач порушив визначені договором зобов`язання та станом на 30.11.2015 року має заборгованість 18566,57 грн., яка складається з наступного:

2715,10 грн. - заборгованість за кредитом;

12029,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

2 700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

250грн. - штраф (фіксована частина).

872,22 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, графа «Сума погашення за наданим кредитом», а також виписки по рахунку, відповідач протягом всього строку дії договору періодично та частково вносив платежі по кредиту, а останній було здійснено 01.06.2013року в сумі 200,00 грн.

Таким чином, починаючи з 02.06.2013 року (наступний день після погашення боргу) розпочався перебіг строку позовної давності, який спливає 02.06.2016 року, в той час, як позивач звернувся до суду в грудні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, а відтак не заслуговує на увагу висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності та й те, що відповідач не вчиняв жодних дій щодо визнання боргу і позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, а тому рішення як таке, що ухвалене при неповному встановленні обставин справи, з застосуванням норм матеріального права, які не підлягали застосуванню до даних правовідносин, слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовний вимог у повному обсязі.

Заявлена відповідачем у суді апеляційної інстанції обставина щодо підписання 22 жовтня 2016 року з банком генерального доручення про реструктуризацію заборгованості за даним договором, на думку колегії суддів, не є підставою для відмови у позові, оскільки така угода підписана після винесення оскаржуваного рішення та подання апеляційної скарги та не позбавляє сторони на стадії виконання рішення врахувати наявність та виконання цієї угоди.

Керуючись ч.1 ст.309, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «Приватбанк» заборгованість в розмірі 18566,57 грн. за кредитним договором № б/н від 23.09.2008 року та судові витрати в розмірі 1218, 00 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_5