Провадження № 2/161/3840/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гриня О. М.,

з участю секретаря судового засідання Муригіній А.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 1981 р. по 2014 р., за цей час за спільні кошти ними було придбано частину адміністративного будинку загальної площею 56/1287 долі, яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд. 35, право власності на які було оформлено на відповідача. Зазначає, що у 2014 році відповідачем на підставі договору дарування було подаровано ОСОБА_3 42/1287 частини вищевказаного адмінприміщення. Покликаючись на ст. 60 СК України, вважає, що вказані частини адміністративного приміщення, які придбані ними за час спільного проживання, належать їм на праві спільної сумісної власності та підлягають поділу.

Враховуючи вищенаведене позивач просить поділ спільного майна подружжя провести шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину адміністративного приміщення, а саме: 7/1287 долі, яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 35. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала з підстав в ньому зазначених, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову заперечував, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим з тих підстав, що позивач не брала фінансової участі у купівлі офісу, який бажає поділити. Зазначив, що він займається адвокатською діяльністю і в нього є лише один офіс, в якому він може здійснювати свою професійну діяльність. Крім того, вказує, що він відступив позивачу частину спільного майна подружжя і за усною домовленістю між ними офіс мав залишитися йому. 24.09.2014 р. він подарував дочці ОСОБА_3 3/4 від своєї частки, що становить 42/1287 частки адміністративного приміщення. При укладенні договору дарування позивач надавала свою письмову згоду нотаріусу і згідно домовленості між ними, вважає, що подарував дочці саме частку позивача в повному обсязі і частково свою.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю зясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 1995 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4, ОСОБА_2 в рівних частинах разом з адвокатами: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7Ф, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 придбав будинок з будівлями та спорудами, який знаходиться в м. Луцьку по вул. Богдана Хмельницького, 35 Волинської області (а.с.10-11).

З дослідженої судом копії договору купівлі-продажу серії АВВ №754248 від 01 жовтня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_31, встановлено, що ОСОБА_2 та ряд інших покупців купили в рівних частинах кожен 23/594 частини адміністративного будинку, що знаходиться в місті Луцьку по вул. Богдана Хмельницього, 35 (а.с.14-15).

Згідно копії договору купівлі-продажу серії АВІ №878613 від 11 березня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_31 ОСОБА_2 купив 24/594 частини адміністративного будинку, що знаходиться в місті Луцьку по вул. Богдана Хмельницього, 35 (а.с.12-13).

На підставі договору дарування серії НАЕ №152825 від 24 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_32, ОСОБА_2 подарував 3/4 від своєї частки, що становить 42/1287 частки в адміністративному будинку «А-2», який розташований за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 35. Разом з тим, з копії даного договору вбачається, що вищевказане майно належить ОСОБА_2, державна реєстрація права власності на 56/1287 частки в адміністративному будинку «А-2» проведена державним реєстратором , приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_32 24 вересня 2014 року, номер запису про право власності 7111640 (а.с.16-17).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належало 56/1287 частини адміністративного приміщення по вул. Богдана Хмельницького, 35 в м. Луцьку, з яких 42/1287 частини він подарував дочці ОСОБА_3 А тому, в його власності залишилось 14/1287 частина вище зазначеного приміщення.

Факт того, що майно, яке позивач просить поділити придбане під час шлюбу відповідачем не заперечувався.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що сторони у справі є її батьками, добровільно дійти згоди щодо поділу спільного майна не можуть, спірні частини адміністративного приміщення в натурі не виділялись.

Відповідно до ч.1 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на половину 14/1287 частиниадміністративного приміщення, а саме 7/1287 долі, яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд. 35.

Керуючись 3, 8, 10, 14, 30, 60, 61, 88, 208, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69, 70, 71, 74 СК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину адміністративного приміщення, а саме 7/1287 долі, яке знаходиться за адресою: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд. 35.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня двадцять копійок)

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.