У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_5, третя особа: Управління земельних ресурсів в Жовківському районі Львівської області, про скасування рішення сільської ради та державного акта про право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жоківського районного суду Львівської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила скасувати рішення сільської ради VII сесії II демократичного скликання Лавриківської сільської ради народних депутатів від 23 квітня 1996 року №4-182 та державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, площею 0,4382 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я ОСОБА_5

Свої вимоги мотивувала тим, що 03 листопада 2014 року вона звернулась із письмовою заявою до Лавриківської сільської ради про виділення їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки в розмірі 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, на яку отримала відмову. Лавриківська сільська рада їй повідомила, що на підставі рішення 7-ої сесії 2-го демократичного скликання від 23 квітня 1996 року № 4-182 земельну ділянку площею 0,45 га по АДРЕСА_1 передано у приватну власність ОСОБА_5

Посилаючись на те, що вищезазначеним рішенням сесії сільської ради порушено норми ч. 1 ст. 121 ЗК України, оскільки розмір виділеної відповідачу земельної ділянки площею 0,4382 га значно перевищує допустимий законом розмір земельної ділянки, а саме 0,25 га, а отже порушує її право, як громадянки України, на безоплатну передачу їй земельної ділянки у встановленому законом розмірі в АДРЕСА_1, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення її вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність порушень прав позивачки, як власника чи користувача спірної або суміжної з нею земельної ділянки.

Висновок судів є правильними, узгоджується з фактичними обставинами справи та вимогами ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права v разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

У матеріалах справи відсутні докази того, що передачею ОСОБА_5 земельної ділянки саме у розмірі 0,45 га в с. Лавриків Жовківського району Львівської області порушено права ОСОБА_4

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик