Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6, заінтересовані особи: Вінницька міська рада, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, була її матір'ю, та встановлення факту, що вона прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8

Вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8, яка була її матір'ю (її дошлюбне прізвище ОСОБА_8). Підстави зміни прізвища матері з «ОСОБА_8» на «ОСОБА_8» невідомі, документальні відомості відсутні. Факт встановлення родинних відносин необхідний їй для оформлення права на спадщину. Після смерті матері відкрилася спадщина на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що вона вступила у фактичне володіння та користування майном спадкодавця, а саме - забрала з квартири посуд, меблі, одяг, ОСОБА_6 просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_8

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року, заяву ОСОБА_6 задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, про те, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, була матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішенні в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_8, встановити вказаний факт.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються та не переглядаються судом касаційної інстанції в силу вимог ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 31 липня 1997 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/6) є ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а. с.11).

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української PCP 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій етап і дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Обґрунтованість заяви про прийняття спадщини після смерті матері у вигляді 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 Л.Ю. доводила обставинами про те, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки брала участь похованні матері, протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини забрала речі матері, а саме - одяг та посуд. Наявність цих обставин підтверджувала посиланням на покази свідків - ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_13

Відмовляючи ОСОБА_6 у встановленні факту про прийняття нею спадщини після смерті матері, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, фактичний вступ у володіння та управління спадковим майном не підтверджено доказами. Покази свідків як докази обґрунтованості заяви суд відхилив, посилаючись на те, що вони не можуть братись до уваги при вирішенні спору, оскільки усі свідки, а саме- ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14 є родичами, так, ОСОБА_15 є дочкою заявника, ОСОБА_9 - зятем, а ОСОБА_13 - рідний брат ОСОБА_9 Суд дійшов висновку про те, що показання свідків викликають сумніви в їх достовірності, так як всі ці особи є зацікавленими у результаті розгляду справи.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо вирішення справи, апеляційний суд зазначав, що заявником не надано належних та допустимих доказів прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, які передбачені п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18 червня 1994 року; показання допитаних в судовому засіданні свідків про те, що заявник протягом шести місяців забрала речі спадкодавці: одяг, посуд, меблі також не підтверджують вступ в управління та володіння спадковим майном.

Із висновками судів погодитися не можна.

Згідно ст. 529 ЦК Української PCP, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого; до числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявнику свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, докази вступу в управління чи володіння спадковим майном, передбачені п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, необхідні для підтвердження цього факту в нотаріальному порядку. Якщо ж визначені Інструкцією документи відсутні або їх недостатньо, справа вирішується судом.

При цьому суд виходить зі змісту ст. 57 ЦПК України про те, що прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном може підтверджуватися будь-якими фактичними даними, на підставі яких встановлюється наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Дійшовши висновків про те, що показання свідків викликають сумніви в їх достовірності з тих підстав, що свідки зацікавлені у результаті розгляду справи, суди не звернули уваги на те, що свідки ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14 не є спадкоємцями ОСОБА_8 (ч. 2 ст. 529 ЦК Української PCP), встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8 не пов'язується із наступним вирішенням спору про право, а розгляд справ окремого провадження виключає змагальність цивільного процесу (ч. 3 ст. 235 ЦПК України).

Враховуючи те, що істотні для правильного вирішення справи обставини не встановлені, судові рішення підлягають скасуванню у частині розгляду заяви ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_8 із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 19 лютого 2015 року скасувати у частині розгляду заяви ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик