Справа № 640/4684/16-ц
Провадження № 2/639/2165/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
03 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
В обґрунтування позову зазначає, що 20.05.2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 23.05.2015 року сталася ДТП за участю автомобіля «ДЕО», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова 22.06.2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вищезазначеному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. До позивача звернувся власник автомобіля «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 з заявою про страхове відшкодування.
ТДВ СК «Альфа-Гарант» 30.07.2015 на виконання зобовязань згідно полісу АЕ/4488007 було сплачено страхове відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 7137,37 грн.
Позивач, з метою досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача з регресною вимогою, але відповідач відшкодування не здійснив, у зв"язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» матеріальну шкоду в розмірі 7173,37 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн.
Представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 04.01.2016 року , подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Належним чином повідомлений відповідач, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 66), у судове засідання 05.10.2016 року не зявився, про причини неявки в порушення вимог ч2 ст. 77 ЦПК України суд не повідомив. Відповідачем також не подано заяви про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 повторно в судове засідання , призначене на 03.11.2016 року не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання (а.с. 74).
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 20 травня 2015 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, оформлений полісом АЕ/4488007, відповідно до якого, в період з 21.05.2015 по 20.05.2016 забезпечувалася цивільно-правова відповідальність водія, який керував автомобілем «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_1 (а.с. 4).
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.06.2015 року , яка набрала законної сили 03.07.2015 року , встановлено, що 23 травня 2015 року в м. Харкові о 21-00 год. ОСОБА_1, керуючи автомобілем ДЄО Ланос, держномер АХ 7205 АВ по пров. 1-го Колісніченківського вул. Черьомушкіної в м. Харкові, рухаючись заднім ходом, не впевнився у безпеці, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Фольксваген держномер АХ9804СМ, який був припаркований. Таким чином, судом 22.06.2015 року було встановлено, що ОСОБА_1 порушив п. 10.9 ПДР (Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.), за що був притягнутий до відповідальністі за ст. 124 КУпАП. Цією постановою винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 11).
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вище приведеної постанови суду, доказуванню не підлягає.

ТОВ «Партнер-Консалт» виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 6098,37 грн (а.с. 28).

Відповідно до Листа-вимоги № ЦВ/15/0850 від 29.07.2015, ТОВ «Партнер-Консалт» повідомило позивача про відшкодування витрати на виплату страховогого відшкодування в розмірі 7173,37 грн, які складаються з виплати страхового відшкодування у розмірі 6098,37 грн та вартості огляду пошкоджених транспортних засобів , експертиз з розрахунку матеріального збитку (а.с. 29).

Згідно полісу № АЕ/4488007 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.05.2015 ТДВ СК «Альфа-Гарант», на підставі заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.7), довідки ВДАІ (а.с.10), страхового акту № ЦВ/15/0850 від 30.07.2015 (а.с.31), виплатило ТОВ «Партнер-Консалт» страхове відшкодування у розмірі 7173, 37 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 13763 від 30.07.2015 (а.с.32).

Відповідачу була направлена регресна вимога від 08.10.2015 за вих. № 03/3508 з пропозицією виплатити регресне відшкодування на користь позивача у розмірі 7123,37 грн (а.с. 33).

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» «у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи».

Застосовуючи закон до спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленному порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Однак, вищевказана постанова Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.06.2015 не містить жодних відомостей щодо притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП до відповідальності за керування транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється (а.с. 11).

Крім того, не надано і позивачем жодних доказів щодо спричинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, яка визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Враховуючи обставини даної справи, положення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, досліджені докази , що містяться в матеріалах справи , суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні необґрунтованого позову.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд констатує, що позивачем не доведено порушення відповідачем його права з приводу вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

З огляду на вищевикладене, враховуючи досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10-11, 57-61, 88, 212-215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, ч. 1 ст. 979 ЦК України, ст.ст. 8, 16 Закону України «Про страхування» ст. 6, п. 22.1 ст. 22, п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк