Справа 638/3889/16-ц
Провадження № 2/638/2621/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Штих Т. В.

за участю секретаря Чаленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернулася 11.03.2016 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, актовий запис № 136 від 07.03.1997 року.

В судове засідання позивач не зявилася, але від неї до суду надійшла заява про розгляд даної справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та, просить суд, їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав до суду заяву про розгляд даної справи у його відсутності. Не заперечував проти задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають із шлюбно сімейних правовідносин і на підставі ст. ст. 110 112 Сімейного кодексу України підлягають задоволенню.

ОСОБА_3, 14.04.1972 р. н., та ОСОБА_2, 13.05.1973 р. н., одружилися 07.03.1997 р. н., про що в книзі реєстрації актів про одруження 07.03.1997 р. зроблено запис за № 136. Прізвища після одруження: чоловіка ОСОБА_2, дружини ОСОБА_2. Місце реєстрації: Київський відділ реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І ВЛ № 031966 від 07.03.1997 р.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.03.1997 р., від шлюбу мають дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю.

Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі.

На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 14, 60, 174, 209, 212 215 ЦПК України, суд

вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Харкова, актовий запис № 136 - розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище без змін «Луценко».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 (пятсот пятдесят одна грн.) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: