АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7652/16 Справа № 192/2573/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Осіяна О.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 01 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір без номера, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою процентів у розмірі 36,00% на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 21 922, 86 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 01 грудня 2005 року у розмірі 21 922, 86 грн.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.42-44).

В апеляційній скарзі ПАТ «ПриватБанк» посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог (а.с.47-49).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір без номеру про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 140427 (кредитка «Універсальна»), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2 600 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% річних в місяць (36%) на суму залишку заборгованості за кредитом з моменту підписання договору, який автоматично пролонгується на новий строк, якщо жодна зі сторін на протязі цього строку не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, при цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку (а.с.9-14), які викладено на банківському сайті, складає між ним і банком договір (а.с.8) і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.2 та п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.10), а також згідно п.5.3 та п.6.4 права банка в односторонньому порядку змінювати тарифи (а.с.12).

Згідно розрахунків позивача, у зв язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань виникла заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 21 922, 86 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 662,04 грн., по процентам за користування кредитом в сумі 15 519,14 грн., пені та комісії за користуванням кредитом в сумі 3 22,54 грн., а також штрафу в розмірі 500 грн.(фіксована частина) та в розмірі 1 020,14 грн.(процентна складова) (а.с.4-7), відповідно до якого користування кредитними коштами зафіксовано до травня 2014 року, а погашення кредиту здійснювалось до 01 жовтня 2014 року.

Судом також встановлено, що на виконання умов даного договору позичальнику ОСОБА_2 було видано кредитну карту №140427 зі строком дії до 11/08, тобто у відповідності до положень п.п.3.1.1 та 5.4 Правил користування платіжною карткою (а.с.13 оборотна сторона,14) строк дії картки встановлено до 30 листопада 2008 року.

Будь-які докази надання ОСОБА_2 іншої кредитної картки після спливу строку дії попередньої, позивачем суду не надані, а розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 30 червня 2016 року (а.с.4-7) сам по собі не є доказом надання відповідачеві такої картки, без наявності якої, він не має можливості використовувати надані позивачем кредитні кошти.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, дійшовши обґрунтованого висновку про пропуск позивачем загального строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач скориставшись правом, наданим йому чинним законодавством, у вересні 2016 року звернувся із заявою про застосування строку позовної давності (а.с. 32-37), що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором з пропуском загального строку позовної давності, оскільки строк дії картки встановлено до 30 листопада 2008 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом лише 26 липня 2016 року, у відповідності до ст.ст. 256, ч. 1. 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, звернення банку до суду відбулось поза межами встановленого законом строку позовної давності (а.с. 2, 3).

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» про неврахування судом дати останньої сплати кредиту 07 серпня 2013 року, не відповідають дійсності, оскільки договором встановлений порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору (п.6.5., 8.6. Умов і Правил надання банківських послуг та п.5.3. Правил користування платіжною картою).

Враховуючи, що перебіг строку позовної давності щодо погашення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (30 листопада 2008 року), колегія суддів вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності його висновків, а підстави для скасування рішення відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4