АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - ОніщукМ.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.09.2016 задоволено заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та поновлено строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів, виданих Дарницьким районним судом м. Києва на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2011 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 50 000,00 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином та судових витрат (Т.3, а.с. 113-117).

В апеляційній скарзі боржник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви. Вважає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, в наслідок чого безпідставно поновив строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання, оскільки стягувачами пропущено строк без поважних причин.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги на ухвалу про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2010 стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 99 576,00 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди та по 1 095,00 грн. кожному щомісячне довічне утримання (Т.2, а.с. 22-27).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2011 змінено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.12.2010 - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди по 50 000,00 грн. кожному. В іншій частині рішення суду залишено без змін (Т.2, а.с. 131, 132).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2011 касаційні скарги сторін відхилено, а рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін (Т.2, а.с. 184, 185).

21.09.2012 ОСОБА_4 звернулась до суду з заявами про видачу виконавчих листів (Т.2, а.с. 187, 188) і цього ж дня їх отримала.

05.10.2012 державним виконавцем відкрито виконавче провадження (Т.2, а.с. 195-197).

На підставі ухвали суду про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчих листів в частині набрання чинності судовим рішенням, державним виконавцем винесено постанову, якою змінено дату набрання чинності судовим рішенням з «02.12.2011» на «05.09.2011» (Т.2, а.с. 199).

15.01.2016 державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з пропуском строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання (Т.2, а.с. 201-206).

15.02.2016 представник стягувачів звернувся до суду з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчих листів до виконання, вказуючи на те, що строк був пропущений стягувачами з поважних причин (Т.2, а.с. 189-194).

У відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Також ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання заявники вказували на поважність пропуску строку з огляду на допущену помилку при оформленні виконавчих листів і тривалого не виконання рішення суду.

Вказані доводи заявника підтверджуються матеріалами справи, а тому, з урахуванням цих обставин та враховуючи факт невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, що є неприпустимим, колегія суддів вважає цілком правомірним висновок суду про пропуск заявниками строку пред'явлення виконавчих документів до виконання з об'єктивних поважних причин та, як наслідок, наявність законних підстав для його поновлення.

Водночас, також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998, п. 37).

Таким чином, з наведеного вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дзюбенка Анатолія Володимировича - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва