Справа № 357/5699/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Жарікова О. В. ,

при секретарі - Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква, Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування частиною будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування частиною будинку. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3. Після смерті матері залишилася спадщина, до складу якої увійшли 45/100 часток житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель під АДРЕСА_1, які належали померлій на підставі договору дарування частини жилого будинку від 12.09.2003 року. Заповіту мати не залишала. Позивач та її брат (відповідач по справі), як спадкоємці першої черги успадкували по 1/2 частці спадкового майна, тобто по 45/200 вищевказаного житлового будинку кожному. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 16.10.2006 року, будинок АДРЕСА_1 поділено на дві квартири, з окремими входами. 55/100 часток вказаного будинку - це квартира № 1, яка належить ОСОБА_4. Успадковані позивачем та відповідачем 45/100 часток будинку - це квартира № 2, яка складається з кухні, площею 11,2 кв.м. та трьох житлових кімнат: площею 9,20 кв.м., площею 11,30 кв.м., площею 14,60 кв.м.. Загальна площа квартири № 2 (45/100 часток будинку) - 46,30 кв.м., з них жилої площі - 35,10 кв.м., підсобної - 11,20 кв.м.. У власності матері сторін, згідно з договором дарування від 12.09.2003 року перебували також сарай «Д», вбиральня «Д» та 1/2 частина огорожі будинку. Відповідач ОСОБА_2 не визнає право позивача на частину будинку, не дозволяє їй користуватися успадкованим майном, і тому позивач звернулася до суду та просила суд встановити наступний порядок користування 45/100 часткою - квартирою АДРЕСА_1: виділити їй - ОСОБА_1 в користування житлову кімнату, площею 9,20 кв.м.(приміщення 2-2) та житлову кімнату, площею 11,30 кв.м.(приміщення 2-3); виділити в користування відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату, площею 14,60 кв.м. (приміщення 2-4); залишити у загальному користуванні підсобне приміщення будинку - кухню, площею 11,2 кв.м. (приміщення 2-1) та господарські будівлі і споруди - сарай «Д», вбиральню «Г» огорожу, а, також, стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

13.06.2016 року позивач подала через канцелярію суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у володінні та користуванні 45/100 частками АДРЕСА_1, шляхом встановлення порядку користування, відповідно до якого: виділити їй - ОСОБА_1 в користування житлову кімнату, площею 9,20 кв.м.(приміщення 2-2) та житлову кімнату, площею 11,30 кв.м.(приміщення 2-3); виділити в користування відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату, площею 14,60 кв.м.(приміщення 2-4); залишити у загальному користуванні підсобне приміщення будинку - кухню, площею 11,2 кв.м.(приміщення 2-3) та господарські будівлі і споруди - сарай «Д», вбиральню «Г» огорожу.

Заявою від 10.10.2016 року, позивач ОСОБА_1 знову уточнила позовні вимоги, в якій просила суд зобов'язати ОСОБА_2 надати їй доступ до квартири під АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у володінні і користуванні належними їй на праві власності 45/200 частками вказаного будинку, шляхом встановлення порядку користування, відповідно до якого: виділити їй - ОСОБА_1 в користування житлову кімнату, площею 9,20 кв.м.(приміщення 2-2) та житлову кімнату, площею 11,30 кв.м. (приміщення 2-3); виділити в користування відповідачу ОСОБА_2 кухню, площею 11,20 кв.м. (приміщення 2-1) та житлову кімнату площею 14,60 кв.м. (приміщення 2-4); залишити у загальному користуванні господарські будівлі і споруди - сарай «Д», вбиральню «Г», огорожу.

Позивач та представник позивача в відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та просили позов задовольнити.

Відповідач в відкритому судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, оскільки вважає їх надуманими та безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача, оглянувши та дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1. Померла є матір'ю сторін по справі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Після смерті матері сторін залишилася спадщина, до складу якої увійшли 45/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель під АДРЕСА_1 які належали померлій на підставі договору дарування частини жилого будинку від 12.09.2003 року, серії ВАО № 398814. Заповіту ОСОБА_3 не залишала. Позивач та її брат ОСОБА_2 - відповідач по справі, як спадкоємці першої черги успадкували по 1/2 частці спадкового майна, тобто по 45/200 вищевказаного житлового будинку кожному, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3, які посвідчені державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Вишняк О.А.. Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок від 16.10.2006 року встановлено, що будинок АДРЕСА_1 поділено на дві квартири, з окремими входами. 55/100 часток вказаного будинку - це квартира № 1, яка належить ОСОБА_4. Успадковані позивачем та відповідачем 45/100 часток будинку - це квартира № 2, яка складається з кухні, площею 11,2 кв.м.(приміщення 2-1) та трьох житлових кімнат: площею 9,20 кв.м.(приміщення 2-2), площею 11,30 кв.м.(приміщення 2-3), площею 14,60 кв.м.(приміщення 2-4). Загальна площа квартири № 2 - 45/100 часток будинку - 46,30 кв.м., з них жилої площі - 35,10 кв.м., підсобної - 11,20 кв.м.. У власності ОСОБА_3, згідно з договором дарування від 12.09.2003 року перебували також сарай «Д», вбиральня «Г» та 1/2 частина огорожі будинку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо користування успадкованим майном, що підтверджується поясненнями сторін та зокрема висновками: від 28.10.2015 року Білоцерківського МВ (з обслуговування м. Біла Церква та Білоцерківського району) ГУ МВС України в Київській області та від 18.02.2016 року Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області за результатами розгляду звернень позивача ОСОБА_1, в яких остання скаржилась на те, що ОСОБА_2 не допускає її до належної їй на праві власності частини квартири.

Суд вважає, що викладені обставини свідчать, що ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності частиною квартири, і тому її порушене право підлягає судовому захисту.

Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування квартирою, суд вказує на наступне.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як встановлено судом, сторони, як спадкоємці першої черги за законом, успадкували по 1/2 частці спадкового майна, тобто по 45/200 спірної квартири за № 2, яка розташована в житловому будинку АДРЕСА_1. Отже, слід дійти висновку, що позивач має право на надання їй у володіння та користування саме 1/2 частини спірної квартири. В той же час, позивач просить суд виділи їй у користування житлову кімнату, площею 9,20 кв.м. (приміщення 2-2) та житлову кімнату площею 11,30 кв.м. (приміщення 2-3), що об'єктивно є більше ніж успадкована нею 1/2 частина спірної квартири, і тому не відповідає її частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 357 ЦПК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що позивач має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, відповідно до вимог цивільного законодавства України.

В даному випадку, спірна квартира має три кімнати, і тому виділивши будь-кому із співвласників дві кімнати, його частка у праві спільної часткової власності, не буде відповідати його частці у праві спільної часткової власності на майно. Тому, враховуючи наведені вище приписи закону, слід дійти висновку, що можливість виділення у користування позивачу двох кімнат у спірній квартирі виключена. За таких обставин позивач має право вимагати від інших співвласників, тобто відповідача, відповідної матеріальної компенсації. Разом з тим, позивач не виявила бажання скористатись своїм правом, передбаченим ст. 31 ЦПК України, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені по справі обставини, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині встановлення порядку користування квартирою, за вказаним позивачем порядком користування квартирою.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені нею судові витрати, відповідно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: 275,60 грн., сплаченого судового збору та 120,00 грн. на правову допомогу у підготовці позовної заяви. Щодо стягнення з відповідача 600,00 грн., витрачених позивачем на виготовлення звіту про оцінку частини квартири, то суд вказує на те, що ці витрати не є витратами безпосередньо пов'язаними з розглядом справи в розумінні ст.79 ЦПК України, і тому до стягнення з відповідача не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 328, 356, 357, 358 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 214, 215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до квартири під АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у володінні і користуванні належними їй на праві власності 45/200 частками вказаного будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, понесені нею судові витрати, а саме 395 грн. 60 коп..

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Жарікова