Провадження № 22-ц/783/5559/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Левика Я.А.,

секретар: Цап П.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2, та її представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

встановила:

рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року у задоволенні вказаному вище позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 21 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 1 358 грн. 03 коп.

Рішення суду оскаржила позивач, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її вимоги, посилаючись на те, що рішення районного суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, заявник зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку, що між сторонами не виникло грошове зобовязання, а відтак не може бути застосована в цих правовідносинах ст. 625 ЦК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області від 04 серпня 2016 року зазначену цивільну справу передано на розгляд Апеляційному суду Львівської області у звязку з неможливістю утворити склад суду для розгляду справи (а.с.190).

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволені вимог позивачу міськрайонний суд виходив з того, що відсутні законні підстави для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки позивач на підставі положень ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування та три проценти річних в звязку із несвоєчасним поверненням коштів як компенсації вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів, що не є грошовим зобовязанням відповідача перед позивачем.

Але з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що 04 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений попередній договір, за умовами якого сторони домовились у термін до 10 квітня 2008 року укласти договір купівлі-продажу належного ОСОБА_4 незавершеного будівництвом житлового будинку № 42а по вул. Л. Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області та частини земельної ділянки за 93 000 доларів США.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 25 280 грн., що було еквівалентно 5 000 дол. США.

У визначений попереднім договором строк договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та частини земельної ділянки укладено не було, у звязку з підвищенням ОСОБА_4 вартості майна.

20 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено ще один попередній договір купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, в якому визначено вартість майна в розмірі 210 000 дол. США та строк укладення основного договору до 30 травня 2008 року.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 4 800 грн., що було еквівалентно 1 000 дол. США.

Договір купівлі-продажу на підставі попереднього договору від 20 травня 2008 року між сторонами укладено не було, у звязку з відмовою ОСОБА_4 від його укладення.

Після укладення першого попереднього договору позивачами у період березень - травень 2008 року з відома та дозволу ОСОБА_4 було проведено ряд робіт з добудови незавершеного будівництвом житлового будинку, а саме: замінено дах, поштукатурено стіни, замінено вікна та двері, тощо.

Відповідно до судового будівельно-технічного експертного дослідження будинку від 29 вересня 2011 року № 1101 вартість ремонтно-будівельних робіт у незавершеному будівництвом житловому будинку № 42а по вул. Л.Українки в с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, виконаних на даному обєкті на замовлення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 протягом березня-травня 2008 року та згідно з актом виконаних робіт становила 152 488 грн.

Однак, незважаючи на попередній договір, 10 вересня 2009 року ОСОБА_4 відчужив спірний незавершений будівництвом житловий будинок ОСОБА_7

У жовтні 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_8, Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації, про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2012 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 32 364 грн. та на користь ОСОБА_5 13 000 грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.15-18).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2013 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на завершення будівництва житлового будинку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 213 753 грн. 26 коп. У решті позову відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.12-14).

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2013 року змінено в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 коштів з 213 753,26 грн. до 152 488 гривень. У решті рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2013 року залишено без змін (а.с.9-11).

В грудні 2014 року, з подальшими змінами та доповненнями, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зазначеним вище позовом (про стягнення грошових коштів інфляційних втрат та 3% річних) до ОСОБА_4 з посиланням на вказані вище обставини справи та рішення судів та те, що внаслідок того, що з травня 2008 року по 11 листопада 2015 року грошові кошти, які були затрачені на будівництво спірного будинку, понесли інфляційні зміни та втратили цінність, а відтак просили застосувати до грошового зобовязання ст. 625 ЦК України (а.с.2-5, 48-50, 93-95, 118-120), а саме з травня 2008 року по грудень 2014 року до суми 152 488 грн. інфляцію, з 01 грудня 2014 року по 11 листопада 2015 року інфляцію та 3% річних з урахуванням сплачених відповідачем сум (а.с.118-120).

Ухвалою Тернопільського міського суду Тернопільської області від 29 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду (а.с.124).

26 січня 2016 року ОСОБА_2 уточнила та доповнила свої вимоги і остаточно просила стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з травня 2008 року по 01 грудня 2014 року до суми 152 488 грн.; інфляційні втрати за період з 01грудня 2014 р. по 11 листопада 2015 року до суми 152 488 грн. з урахуванням виплат, які здійснив відповідач в цей період, та 3% річних

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до ч. 5 якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Таким чином, рішенням суду стягнуто ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові коти в сумі 152 488 гривень, а відтак на підставі рішення суду між сторонами виникли грошові зобовязання у звязку із стягненням вартості безпідставно набутого майна відповідачем, а невиконання цього зобовязання дає підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої за невиконання грошового зобовязання виникають наслідки, передбачені цієї статтею.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові Верховного Суду України 06 липня 2016 року, справа № 1946 цс15.

Відповідно до ст. 3607 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Оскільки грошове зобовязання виникло між сторонами на підставі рішення суду, а у відповідності до ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення, відтак правила відповідальності за порушення грошового зобовязання виникають з часу набрання рішенням суду законної сили.

Відтак, з урахуванням викладеного та суми боргу, сума інфляції становитиме до суми боргу 152 488 грн. з 27 листопада по 28 грудня 2014 року 39 257 грн. 90 коп.:

Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, %
листопад місяць 2013100.2
грудень місяць 2013100.5
січень місяць 2014100.2
лютий місяць 2014100.6
березень місяць 2014102.2
квітень місяць 2014103.3
травень місяць 2014103.8
червень місяць 2014101.0
липень місяць 2014100.4
серпень місяць 2014100.8
вересень місяць 2014102.9
жовтень місяць 2014102.4
листопад місяць 2014101.9
грудень місяць 2014103.0
Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн.
27.11.2013 - 01.12.286 161.0733 673,07
Дата виникнення заборгованості Сума боргу Кількість днів прострочення
27.11.2013- 01.12.2014 152 488.00 грн. 369

Розрахунок 3% річних

Період розрахункуСума боргу3% річних, грн.
27.11.2013 - 01.12.2014 152 488.00 4 625 грн.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.147), що підтверджується довідкою Ощадбанку, за період з грудня 2014 року по день остаточних доповнень та уточнень вимог ОСОБА_2, тобто до січня 2016 року (а.с.111-114), відповідачем були сплачені такі кошти: 29.12.14 63 498,25 грн.; 11.03.2015 р. 30 086,10; 03.04.2015 1 946,22; 09.06.2015 948,44; 27.08.2015 1 912,46; 01.09.2015 1 915,48; 19.10.2015 16 862,80; 10.11.2015 1 238,69; 18.11.2015 5 940 грн.; 09.12.2015 1 133,93 грн.

За таких обставин 3% річних та сума інфляції становитиме:

за період з 01.12.2014 по 29.12.2014 індекс інфляції становить 1,03х152 488= 157 062,64 152 488 = 4 574,64 грн.; кількість прострочених днів за цей період 28, відтак 3% річних становить - 3:100: 365 х 152 428 х 28 = 350,93 грн.;

за період з 29.12.2014 по 11.03.2015 сума 152 488 63 498,25=88 989,75 грн., індекс інфляції становить - 1,0856: 88 989,75х1,0856=96 607,27-88 989,75=7 617,52 грн., кількість прострочених днів 72, відтак 3% річних :100:365х88 989,75х72= 526,62 грн.;

за період з 11.03.2015 по 03.04.2015 сума 88 989,75-30 086,10=58 903,65 грн., а відтак - індекс інфляції 1,108х58 903,65=65 265,24-58 903,65= 6 361,59 грн., річні кількість прострочених днів 22, відтак 3%:100:365х58 903,65х22= 106,51 грн.;

за період з 03.04.2015 по 09.06.2015 сума 58 903,65-1 946,22=56 957,43 грн., відтак індекс інфляції 1,1651х56 957,43=66 361,10-56 957,43=9 403,67 грн., річні кількість прострочених днів 66, відтак 3% річних :100:365х56 957,43х66= 308,97 грн.;

за період з 09.06.2015 по 27.08.2015 сума 56 957,43 948,44= 56 008,99 грн., відтак інфляційні втрати індекс інфляції за цей період 0,986, а тому індексація не проводиться, оскільки менше 1, річні кількість прострочених днів за цей період 78, а відтак 3%:100:365х56 008,99х78= 359,07 грн.;

за період з 27.08.2015 по 01.09.2015 сума 56 008,99-1 912,46=54 096,53, а з урахуванням того, що період індексації становить 5 днів, тобто менше місяця, відтак індексація не проводиться, річні кількість прострочених днів 5, а відтак 3%:100:365х54 096,53х5=22,23 грн.;

за період з 01.09.2015 по 19.10.2015 сума 54 096,53 1 915,48=52 181,05 грн., відтак індексація становить індекс інфляції за цей період 1,0097х52181,05=52 687,21-52 181,05=506,16 грн., річні кількість прострочених днів 48, відтак 3%:100:365х52 181,05х48= 205,86 грн.;

за період з 19.10.2015 по 10.11.2015, сума 52 181,05-16 862,80= 35 318,25 грн., оскільки за жовтень індекс інфляції становить 0,987, що менше 1, відтак інфляція не проводиться, а 3% річних становить кількість прострочених днів 21, а відтак 3:100:365х35 318,25х21=60,96 грн.;

Оскільки відповідачем 10 листопада 2015 року проведено погашення боргу на суму 1 238,69 грн., відтак сума боргу складає 35 318,25-1 238,69= 34 079,56 грн., а тому 3% річних за один день становитиме 2,80 грн. (3:100:365х34 079,56х1).

Відтак, загальна сума інфляції становить 62 136,65 грн. (33 673,07 грн. (за період з 27.11.2013 по 01.12.2014) + 28 463,58 грн. (за період з 01.12.2014 р. по 11.11.2015 р.).

Загальна сума 3% річних становить за цей період 6 568,95 грн. (4 625 грн. + 1 943,95).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать:

1)витрати на правову допомогу;

2)витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду;

3)витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4)витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

5)витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

А відтак, понесені позивачем витрати на збирання доказів своїх позовних вимог щодо встановлення сум індексаційних втрат та 3% річних не можна віднести до судових витрат, а тому вимоги позивача про стягнення 344,48 коп. до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено за подання позову та апеляційної скарги судовий збір в сумі 1 678 грн. 05 коп., такий підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відтак, з урахуванням викладеного, рішення міськрайонного суду підлягає до скасування, а позовні вимоги позивача до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи і невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду від 21 червня 2016 року, яким стягнуто судовій збір з позивача в дохід держави, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.1, 4 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 червня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким:

позов ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 (04.10.1943 р. н., ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (18.02.1938 р. н., ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 62 136 (шістдесят дві тисячі сто тридцять шість) грн. 65 коп. інфляційних втрат та 6 568 (шість тисяч пятсот шістдесят вісім) грн. 95 коп. трьох відсотків річних за невиконання грошового зобовязання за рішенням суду та 1 678 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім) грн. 05 коп. сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_9