Справа № 461/4444/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/5704/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції Львівської області та ПП «Нива-В.Ш.» в особі Філії 14 ПП «Нива-В.Ш.» про визнання угоди недійсною, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки) № НОМЕР_1 від 03.10.2013 року, укладений між відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та філією 14 приватного підприємства «Нива - В. Ш.». Застосовано наслідки недійсності правочину. Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління юстиції у Львівській області та ПП «Нива-В.Ш.» в особі Філії 14 ПП «Нива-В.Ш.» про визнання угоди недійсною закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 відмовити. Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що визнаючи недійсним оспорюваний договір, суд, як на підставу недійсності такого покликався лише на те, що сторони в преамбулі оспорюваного договору зазначили нормативно-правовий акт, який втратив чинність на час укладення договору, а саме - Положення про районний, районний в місті, міський, міськрайонний відділ державної виконавчої служби, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 83/5 від 03.03.2007 р., зареєстроване в Міністерстві юстиції 03.03.2007 р. за № 180/13447. Однак, визнаючи недійсним оспорюваний договір з підстав ч.1 ст.215 ЦК України суд не мотивував, яким саме положенням Цивільного Кодексу України він суперечить. Крім того, дана обставина (скасування нормативного акта, на який сторони покликаються в договорі) не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки пунктом 3 Наказу Міністерства юстиції України № 549/5 від 10.04.2012 р. «Про затвердження Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автотомній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби» дійсно визнано таким, що втратив чинність Наказ Міністерства юстиції від 03.03.2007 р. № 83/5, однак цим же Наказом затверджено нове Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції областях, містах Києві та Севастополі, Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, згідно якого управління державної виконавчої служби Головних управлінь юстиції в областях мають право на укладення таких договорів. Вважає, що оскільки договір є виконаний сторонами, підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, суд не залучив її до розгляду справи, хоча рішення суду безпосередньо стосується її прав та обов'язків, оскільки вона (ОСОБА_2) стала переможцем прилюдних торгів, які проводились на підставі оскаржуваного договору та стала власником предмета іпотеки.

В судове засідання окрім представника особи, що подала апеляційну скаргу та позивача, решта особи, які беруть участь у справі (їх представники) не з'явилися, причин неявки не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України, те, що інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу у судовому засіданні захищав представник, а також і те, що у попередньому судовому засіданні оголошувалась перерва для надання можливості позивачу скористатись правовою допомогою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника особи, що подала апеляційну скаргу на її підтримання, пояснення позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 16, 203, 215, 216 ЦК України, Положення про районний, районний в місті, міський, міськрайонний відділ державної виконавчої служби, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 83/5 від 03.03.2007 р., зареєстроване в Міністерстві юстиції 03.03.2007 р. за «№ 180/13447; Наказ Міністерства юстиції України № 549/5 від 10.04.2012 р. «Про затвердження Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автотомній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби» та задовольняючи позов, виходив з того, що 3.10.2013 року, відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, в особі начальника відділу ОСОБА_6, який діє на підставі «Положення про районний, районний у місті, міський, міськрайонний відділ державної виконавчої служби» № 83/5 від 03.03.2007 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.03.2007 року № 180/13447, з однієї сторони та філії 14 Приватного підприємства «Нива В.Ш.», яка діє від імені та інтересах Приватного підприємства «Нива - В.Ш.», в особі в.о. директора філії ОСОБА_7, який діє на підставі Довіреності №1489/13 від 3 жовтня 2013 року та Положення про філію, з однієї сторони уклали договір № 1413487 від 03.10.2013 року. Пунктом 1.3 даного договору сторони узгодили, що на прилюдні торги передається нерухоме майно за наступною характеристикою: нерухоме майно (предмет іпотеки) арештовано при примусовому виконанню виконавчого документа № 2-673/2011, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, а іменно: приміщення кафе - бару «Колиба» відпочинкового комплексу «Інклюз» загальною площею 177,7 кв.м., об'єкт незавершеного будівництва мотелю - 81% та земельна ділянка площею 0,1125 га для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу «Інклюз», які розташовані по вул. Дрогобицькій, 35 в с.Лішня, Дрогобицького р-ну, Львівської області, яка належить громадянці ОСОБА_4 на праві приватної власності. Також, з матеріалів справи вбачається, що преамбулою даного договору, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області в особі начальника ОСОБА_6, під час укладання договору діяв на підставі положення про районний, районний у місті, міськрайонний відділ державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністра юстиції України №83/5 від 03.03.2007р., що був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 03.03.2007 року №180/13447. Однак пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України № 549/5 від 10.04.2012 року «Про затвердження положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби» визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції від 03.03.2007 року № 83/5 «Про затвердження положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний відділ державної виконавчої служби», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.03.2007 року за № 180/13447 (із змінами) на який послався відповідач під час укладення оспорюваного договору. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, оскільки начальник відділу примусового виконання судових рішень ОСОБА_6, при укладанні спірного правочину керувався вищеназваним Положенням від 03.03.2007 року, який був не чинним в момент укладання.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам справи та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

Що стосується позову в частині вимог до Головного управління юстиції у Львівській області.

Як вбачається із матеріалів справи 3.10.2013 року між Відділом ПВР УДВС ГУЮ У Львівській області та Філією 14 ПП «Нива - В.Ш.» було укладено договір №1413457 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки). Майном, що передавалось на прилюдні торги був предмет іпотеки, а конкретно приміщення кафе - бару «Колиба» відпочинкового комплексу «Інклюз» заг. площею 177,7 кв.м.; об'єкт незавершеного будівництва мотелю - 81% та земельна ділянка площею 0,1125 га для будівництва та обслуговування відпочинкового комплексу «Інклюз», кадастровий НОМЕР_2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 (зміст п. 1.3 Договору а.с. 5-6). Вказаний предмет іпотеки був арештований при примусовому виконанні виконавчого листа №2-673/1, виданого 10.06.2012 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області (зміст п. 1.3 Договору а.с. 5-6).

Крім цього, предметом цього договору є здійснення Сторонами дій, пов'язаних з виконанням вимог умов Генерального договору №4 від 23.01.2012 року про реалізацію арештованого майна, на яке звернуто стягнення виконавцями при примусовому виконанні рішень (зміст п. 1.1 Договору а.с. 5-6).

Вважаючи, що Начальник Відділу ПВР УДВС ГУЮ У Львівській області укладаючи такий договір діяв без належних повноважень, оскільки у преамбулі Договору вказано про те, що такий діє на підставі Положення, затвердженого наказом Міністра юстиції України №83/5 від 03.03.2007 року, яке на час укладення Договору втратило чинність у зв'язку із прийняттям наказу Міністерства юстиції України № 549/5 від 10.04.2012 року, - позивач просила визнати такий договір недійсним, що підтвердила і у суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції вважаючи вказані доводи позивача обґрунтованими позов задовольнив у повному обсязі.

Крім цього, як, також, вбачається із матеріалів справи гр. ОСОБА_2, яка стала переможцем прилюдних торгів з реалізації згаданого арештованого майна (протокол проведення торгів від 8.07.2014 року №1413457-4/3, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 9.07.2014 року, свідоцтво про посвідчення права власності на згадані об'єкти нерухомості від 9.07.2-14 року а.с. 42-44), оскаржила вказане рішення суду з тих підстав, що, на її думку, Начальник Відділу ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області укладаючи такий договір був наділений відповідними повноваженнями, оскільки на той час діяло Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автотомній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, затверджене Наказом Міністерства юстиції України № 549/5 від 10.04.2012 р., яке і надавало вказаній особі повноваження на укладення такого договору, а посилання у преамбулі договору на Положення, що втратило чинність є не більше ніж технічною помилкою.

Колегія суддів вважає, що доводи позивача не слід вважати обґрунтованими, а рішення суду, яким задоволено позов таким, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та ч.6 ст.203 ЦК України, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Враховуючи зміст наведених норм закону, у випадку укладення договору однією із сторін без необхідного обсягу цивільної дієздатності (особою від її імені, яка не має правомочностей на укладення такого), такий правочин слід визнавати недійсним.

Дійсно, як вказано вище, вбачається із змісту договору і сторонами не оспорювалось та не спростовано, у преамбулі договору, про визнання недійсним якого подано позов, вказано про те, що такий договір підписано від імені однієї із сторін, а саме Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Начальником вказаного органу гр. ОСОБА_6, який діє на підставі Положення про районний, районний у місті, міський, міськрайонний відділ державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністра юстиції України №83/5 від 03.03.2007р., зареєстрований у Міністерстві Юстиції 3.03.2007 року та вказане положення дійсно на час укладення договору втратило чинність у зв'язку із прийняттям нового положення «Про затвердження Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби», затверджене Наказом Міністерства Юстиції України №549/5 від 10.04.2012 року.

Однак, таке зазначення у преамбулі договору слід вважати помилковим та таким, що жодним чином не свідчить про відсутність повноважень у Начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області на укладення такого договору від імені вказаного органу та компетенції у вказаного органу на укладення такого договору, оскільки на час укладення договору діяло згадане вже Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби», затверджене Наказом Міністерства Юстиції України №549/5 від 10.04.2012 року, за яким обсяг повноважень та прав сторони договору Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та відповідно його керівника не зменшено, у порівнянні із положенням, що втратило чинність, а навпаки більш розширено та конкретизовано.

Зокрема, відповідно до п. 1 нового Положення управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Управління) є структурним підрозділом головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України.

До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Відповідно до п. 3 нового Положення основним завданням Управління є: реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 4 нового Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень відділом примусового виконання рішень та відділом державної виконавчої служби районних, міських (міст обласного значення) районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції; забезпечує здійснення державними виконавцями заходів примусового виконання рішень, передбачених законодавством.

Управління відповідно до п. 6 нового Положення має право залучати до виконання завдань, покладених на Управління, участі у вивченні окремих питань вчених і фахівців, спеціалістів органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій (за погодженням з їх керівниками), представників інститутів громадського суспільства.

Відповідно до п. 9.1 нового Положення Управління очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади міністром юстиції України за поданням голови ДВС України, погодженим з начальником відповідного головного управління юстиції.

Управління та відділ примусового виконання рішень мають печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (п. 14 Положення).

Також, як встановлено та вказано вище судом апеляційної інстанції, згідно з умовами генерального договору від 23 січня 2012 року № 4 (п. 1.1 Договору а.с. 5) ДВС України доручає, а спеціалізована організація ПП "Нива-В.Ш." особисто за місцем її реєстрації або через свої філії у відповідних адміністративно-територіальних одиницях за дорученням зобов'язується приймати від органів державної виконавчої служби та реалізовувати арештоване майно, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень, шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах та на комісійних умовах, а також забезпечувати належне зберігання арештованого майна та його перевезення.

Таким чином, установлено, що правовою підставою укладення оспорюваного договору від 3 жовтня 2013 року № НОМЕР_1 між Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та філією 14 ПП "Нива-В.Ш." був генеральний договір про реалізацію арештованого майна, на яке звернено стягнення державними виконавцями при примусовому виконанні рішень від 23 січня 2012 року № 4, укладений між ДВС України та ПП "Нива-В.Ш." та саме на виконання умов генерального договору від 23 січня 2012 року № 4 був укладений спірний договір.

Зважаючи на вказане, орган державної виконавчої служби в особі його керівника, укладаючи оспорюваний договір діяв в межах наданих йому повноважень, на виконання іншого правочину та мав належний обсяг прав та повноважень сторони договору, а тому підстав для визнання договору недійсним - немає, як і відповідно підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вказане рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 червня 2015 року про задоволення позову в частині вимог до Головного управління юстиції Львівської області про визнання угоди недійсною слід скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову до вказаного відповідача - відмовити.

Вказаним слід вважати доводи апеляційної скарги частково підставними, а саму скаргу такою, що підлягає до часткового задоволення.

Що стосується доводів позивача про відсутність у особи, яка подала апеляційну скаргу права на оскарження рішення суду у зв'язку з тим, що рішення у спірних правовідносинах не впливає на її права та інтереси, то такі колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки, як вказано вище та встановлено судом апеляційної інстанції особа, що подала апеляційну скаргу стала переможцем прилюдних торгів з реалізації згаданого арештованого майна, які були проведені на виконання оспорюваного договору. Тобто рішення у даній справі впливає на її права та інтереси, оскільки задоволення позову впливає на подальшу процедуру проведення торгів та їх результати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 червня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління юстиції Львівської області про визнання угоди недійсною - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 121,8 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра