АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Семенюк Т.А.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 р. у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 на бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо звільнення майна від обтяження,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо звільнення його майна від обтяження.

Зазначав, що 23.06.2014 р. у зв'язку з відсутністю майна, на яке могло бути звернено стягнення державний виконавець, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернув виконавчий лист стягувану про що виніс відповідну поставу, проте накладений на майно арешт не зняв. Стягувач своїм правом повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання у встановлений законом строк не скористався, а тому сплив строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення.

Він звернувся до органу виконавчої служби з заявою про звільнення майна з-під арешту, однак йому в цьому було відмовлено з посиланням на відсутність правових підстав та вирішення цього питання в судовому порядку.

Накладення арешту та оголошення заборони відчуження майна обмежує його законні права на вільне розпорядження майном та унеможливлює укладення цивільно-правових договорів щодо майна, а тому просив зняти арешт та скасувати заборону відчуження майна ОСОБА_1, накладені державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві відповідно до постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2012 р. у виконавчому провадженні № 30007239.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2016 р. у задоволенні скарги відмовлено.

Справа №761/17808/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10023/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1просив зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про зобов'язання ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві зняти арешт та скасувати заборону відчуження майна ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначав, що суд не урахував, що стягувач не скористався своїм правом на повторне пред'явлення виконавчого листа у встановлений законом річний термін, що унеможливлює здійснення будь-яких дій щодо примусового виконання рішення суду.

Вказував на те, що в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» посадовими особами ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві не прийнято рішення про закінчення виконавчого провадження, та в порушення вимог ст.50 цього Закону не знято арешт на майно боржника.

Посилаючись на наведене вважав, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його скарги.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи зазначені особи були повідомлені.

Заслухавши доповідь судді пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення скарги, оскільки під час розгляду справи не встановлено, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено права чи свободи заявника.

З таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні відділу ДВС Подільського РУЮ у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-1216 від 13.09.2011 виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 21 761,30 грн.

28.11.2011 р. державним виконавцем відділу ДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 30007239 з виконання зазначеного виконавчого документа.

05.03.2012 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 23.06.2014 р. виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зазначено тип обтяження: арешт нерухомого майна, накладений за постановою державного виконавця від 05.03.2012 р.

З наданої заявнику відповіді від 02.03.2016 р. державний виконавець ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві зазначив, що на даний час на виконанні провадження щодо боржника ОСОБА_1 не перебуває.

За змістом ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Якщо заявник, державний виконавець або інша посадова особа державної виконавчої служби не можуть з'явитися до суду з поважних причин, справу може бути розглянуто за участю їх представників. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, не працює на попередній посаді, він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника. (ст. 386 ЦПК України).

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи положення ст. 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» , оскільки відповідно до частини другої ст. 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що суб'єктом оскарження у скарзі зазначено ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, в той час як суб'єктом оскарження у даних справах має бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав чи свобод заявника.

Крім того суд не звернув увагу, що в скарзі на бездіяльність органу державної виконавчої служби зазначена особа заявлена як відповідач, а у вимогах до суду скаржник просив зняти арешт та скасувати заборону відчуження майна, а про визнання неправомірними дій (бездіяльності) державного виконавця та зобовЧязання вчинити дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні скарги по суті, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено, що діями або бездіяльністю чи рішенням державного виконавця порушено права чи свободи заявника.

Разом з тим, суд належно не перевірив доводи заявника про те, що після повернення виконавчого документа стягувачу він повторно у визначений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строк не подав виконавчий документ до виконання, чи закінчився у зв'язку з цим передбачений законом строк для цього виду стягнення, та чи дотримався державний виконавець вимог п. 6 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника.

Зважаючи на викладене ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегіясуддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 р. скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: