Справа №591/3562/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/117/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

20 січня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Корпорації «САНТ» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

20 травня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнивши, мотивувала тим, що згідно умов договору від 25 вересня 2013 року та додаткових угод №№ 1, 2 від 23 грудня 2013 року та 17 лютого 2014 року укладених між нею та відповідачем, останній зобовязався продати їй до 01 серпня 2014 року частину комерційної нерухомості розташованої за адресою: вул. Кузнечна, 8 у м. Суми. Зазначала, що на виконання умов договору сплатила Корпорації «САНТ» 715500 грн., проте відповідач взятих на себе зобовязань за договором не виконав. Тому, посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь 715500 грн. сплачених за договором та 478189,27 грн. штрафних санкцій, з яких 35775 грн. - штраф за несвоєчасне виконання договору 5% від ціни обєкту (п. 5.1.3), 21465 грн. - штраф у розмірі 3 % (п. 5.1.4), 8899,64 грн. - 1 % річних та 412049,63 грн. інфляційні за період з 02 серпня 2014 року по 29 жовтня 2015 року (п.5.1.5), та з моменту повернення усіх коштів розірвати договір від 25 вересня 2013 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Корпорації «САНТ» на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 715500 грн. сплачених за договором від 25 вересня 2013 року. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому вказує, що суд помилково дійшов висновку про те, що сторони уклали попередній договір купівлі продажу, який є нікчемним, оскільки мав бути нотаріально посвідченим, а тому наслідки сплати штрафних санкцій не наступають. Вважає, що укладений договір містить в собі ознаки договору підряду та інвестиційного договору. Зазначає, що відповідач умов договору щодо здачі обєкту нерухомості у строк до 01 серпня 2014 року не виконав, а тому є всі підстави для стягнення штрафних санкцій, як це передбачено договором та законом.

Заслухавши пояснення апелянта та її представників, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що сторони уклали попередній договір купівлі продажу нерухомого майна, при цьому не були дотримані вимоги закону щодо форми укладення договору, зокрема, його обовязкового нотаріального посвідчення, а тому вважав, що кошти у сумі 715000 грн. сплачені позивачкою є авансом, який підлягає поверненню, а оскільки договір є нікчемним, тому наслідки сплати штрафних санкцій у даному випадку не наступають, а також відсутні підстави для розірвання договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального права та доказах.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи позивача встановлено, що 25 вересня 2013 року сторони уклали договір згідно п.п. 1.1 якого Корпорація «Сант» здійснює будівництво комерційної нерухомості на території земельної ділянки Сумського УВП УТОС за адресою: м. Суми, вул. Кузнечна, 8 літера Д, відповідач зобовязувався продати у власність позивачки виділену в натурі частину будівлі загальною площею 336 кв.м., шляхом укладання з покупцем договору купівлі продажу (Основного договору) на передбачених цим договором умовах, а покупець зобовязувався купити обєкт, вносячи грошові кошти поетапно в строк до 31 грудня 2014 року (а.с. 10 12).

Пунктами 2.1, 2.2 визначена ціна продажу обєкту нерухомості у розмірі 1053024 грн., з розрахунку за 1 кв.м. площі 3134 грн., яка сплачується до 31 грудня 2014 року поетапно, але не менше 120000 грн. у квартал, що дорівнює 40000 грн. у місяць.

Відповідно до п. 3.2.11 відповідач зобовязувався забезпечити здачу обєкта в експлуатацію не пізніше 01 серпня 2014 року та передати покупцеві за актом. При цьому Корпорація «Сант» зобовязувалася письмово повідомити про завершення будівництва і готовності обєкта до передачі.

Додатковою угодою № 2 від 17 лютого 2014 року внесені зміни до п.п. 1.1, 2.1 договору від 25 вересня 2013 року, якою сторони визначили, що обєкт площею 135 кв.м. продається за ціною 715500 грн. з розрахунку за 1 кв.м. площі 5300 грн. Інші пункти залишилися без зміни (а.с. 14).

Позивачка на виконання умов вказаних договорів сплачувала відповідачеві кошти частинами, всього нею було сплачено коштів на загальну суму 715500 грн., які вона і просила стягнути з відповідача.

Факт сплати коштів у зазначеному розмірі відповідач визнає у своїх відповідях на претензії ОСОБА_3 (а.с. 21, 23, 24 25, 26). Розмір сплачених коштів сторонами не заперечується і не спростовується.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що основний договір купівлі продажу нерухомості укладено не було, оскільки продавець умов договору та додаткових угод не виконав та до 01 серпня 2014 року обєкт не був переданий у власність позивачки.

Встановлено, що відповідно до умов п. 2.4 договору сторони передбачили необхідність нотаріального оформлення основного договору. За договором Корпорація «Сант» виступала як продавець, а ОСОБА_3 як покупець.

Таким чином, 25 вересня 2013 року між сторонами укладено попередній договір, який був передумовою для укладення основного договору купівлі продажу, тобто наслідки невиконання попереднього договору врегульовані ст. 635 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Предметом попереднього договору між сторонами зазначено об'єкт нерухомого майна комерційна нерухомість. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

У даному випадку вимоги щодо форми договору дотримано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У ч. 2 ст. 216 ЦК передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину.

Отже, між сторонами попереднього договору жодних зобов'язань не виникло, оскільки основного договору укладено не було, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок, що сплачені позивачкою кошти у розмірі 715500 грн. є авансом та підлягають поверненню.

Доводи апеляційної скарги позивачки про те, що укладений сторонами договір містить в собі ознаки не тільки договору купівлі продажу, а і договору підряду та інвестиційного договору, не заслуговують на увагу, оскільки надані по справі докази свідчать, що сторони уклали договір, за умовами якого передбачався продаж обєкту нерухомості, шляхом укладання з покупцем договору купівлі продажу (основного договору) в обумовлені строки.

Твердження апелянта про те, що відповідальність за порушення виконання зобовязань у вигляді сплати штрафів, інфляційних та процентів річних від простроченої суми передбачена договором, а тому є всі підстави для стягнення штрафних санкцій не можуть бути підставою для задоволення позову в цій частині, оскільки попередній договір є нікчемним, а тому наслідки сплати штрафних санкцій у даному випадку не наступають.

Крім того, позов частині розірвання договору не підлягає задоволенню, оскільки попередній договір не можна вважати укладеним, а неукладений договір не підлягає розірванню.

Суд правильно визначився в правах та обовязках сторін, вірно встановив фактичні обставини справи, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -