Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2016 Справа №607/7245/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

за участю секретарів Паюка М.М., Субчак Г.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Захарчука А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, -

встановив:

27 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» (надалі - ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан», відповідач) про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2007 році ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» випустило у світ збірник творів «Диво читанка» для учнів 3 класів (упорядники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5), до якого ввійшов твір ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Майнові авторські права на твір належали і належать позивачу як автору вказаного твору. В той же час відповідач згоди (дозволу) ОСОБА_1 на використання його твору не отримував, авторську винагороду позивачу за використання його твору не виплатив. В даному збірнику на другій сторінці ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» також зазначено: «Охороняється законом про авторське право. Жодна частина цього видання не може бути використана чи відтворена в будь-якому вигляді без дозволу авторів або видавництва». Факт використання твору позивача способом включення його до збірника «Диво-читанка» підтверджується копією даного збірника, де на сторінках 28-30 відтворено літературний письмовий твір ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2». Відповідач порушив майнові права позивача двічі: 1) здійснивши відтворення твору; 2) здійснивши включення твору до збірника творів. Відтворення та включення твору до збірника ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» здійснило з порушенням вимог чинного законодавства та майнових авторських прав ОСОБА_1, що стало причиною його звернення до суду за захистом свого порушеного права. Зважаючи на те, що порушення майнових авторських прав відповідачем здійснено умисно, позивач вважає, що компенсація за таке порушення має розраховуватись з розміру 15 мінімальних заробітних плат та повинна складати: за здійснене відповідачем відтворення твору - 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 15 мінімальних заробітних плат х 1 (порушення) = 18225,00 грн.; за здійснене відповідачем включення твору до збірника «Диво читанка» - 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 15 мінімальних заробітних плат х 1 (порушення) = 18225,00 грн. Таким чином, загальний розмір компенсації за порушення відповідачем прав позивача на твір (об'єкт авторського права) становить 18255,00 + 18255,00 грн. = 36540,00 грн., які ОСОБА_1 просить стягнути з Відповідача. Окрім цього, позивач зазначає, що про допущене відповідачем порушення авторських прав позивача йому стало відомо 24 травня 2012 року, коли він отримав листа від своїх знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яким вони повідомили його про порушення прав та надали придбаний збірник із твором позивача. Таким чином, перебіг позовної давності почався з дня отримання позивачем даного листа 24 травня 2012 року, відповідно, позов подається з дотриманням строків позовної давності.

05 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у 2008 році ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» випустило у світ збірник художніх творів «Позакласне читання» для учнів 2 класу (упорядники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5), до якого ввійшов твір ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Майнові авторські права на твір належали і належать позивачу як автору вказаного твору. В той же час відповідач згоди (дозволу) ОСОБА_1 на використання його твору не отримував, авторську винагороду позивачу за використання його твору не виплатив. В даному збірнику на другій сторінці ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» також зазначено: «Охороняється законом про авторське право. Жодна частина цього видання не може бути використана чи відтворена в будь-якому вигляді без дозволу авторів або видавництва». Факт використання твору позивача способом включення його до збірника художніх творів «Позакласне читання» для учнів 2 класу підтверджується копією даного збірника, де на сторінках 84-87 відтворено літературний письмовий твір ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідач порушив майнові права позивача двічі: 1) здійснивши відтворення твору; 2) здійснивши включення твору до збірника творів. Відтворення та включення твору до збірника ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» здійснило з порушенням вимог чинного законодавства та майнових авторських прав ОСОБА_1, що стало причиною його звернення до суду за захистом свого порушеного права. Зважаючи на те, що порушення майнових авторських прав відповідачем здійснено умисно, позивач вважає, що компенсація за таке порушення має розраховуватись з розміру 15 мінімальних заробітних плат та повинна складати: за здійснене відповідачем відтворення твору - 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 15 мінімальних заробітних плат х 1 (порушення) = 18225,00 грн.; за здійснене відповідачем включення твору до збірника «Диво читанка» - 1218,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 15 мінімальних заробітних плат х 1 (порушення) = 18225,00 грн. Таким чином, загальний розмір компенсації за порушення відповідачем прав позивача на твір (об'єкт авторського права) становить 18255,00 + 18255,00 грн. = 36540,00 грн., які ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача. Окрім цього, позивач зазначає, що про допущене відповідачем порушення авторських прав позивача йому стало відомо 24 травня 2012 року, коли він отримав листа від своїх знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яким вони повідомили його про порушення прав та надали придбаний збірник із твором позивача. Таким чином, перебіг позовної давності почався з дня отримання позивачем даного листа 24 травня 2012 року, відповідно, позов подається з дотриманням строків позовної давності.

Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року об'єднано в одне провадження цивільні справи №607/7245/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав та №607/7701/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав та присвоєно об'єднаній цивільній справі №607/7245/15-ц.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги з підстав, викладених у позовних заявах, письмових поясненнях №1, №2, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» в судовому засіданні позовних вимог не визнав, про що подав відзив на позовну заяву, письмові заперечення, а також заяву про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, заперечення представника відповідача, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту ст.ст.10, 11, 58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2007 році ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» випустило у світ збірник творів «Диво читанка» для учнів 3 класів (упорядники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5), до якого увійшов літературний письмовий твір ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

У 2008 році ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» випустило у світ збірник художніх творів «Позакласне читання» для учнів 2 класу (упорядники - ОСОБА_4 та ОСОБА_5), до якого увійшов літературний письмовий твір ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Факт наявності у ОСОБА_7 авторського права на вказані вище літературні письмові твори «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_1» визначається відповідно до встановленої законом презумпції авторства та додаткового доказування не потребує. Позивач зазначений, як автор на оригіналі зазначених творів, які приєднано до матеріалів справи, а також його прізвище міститься під опублікованими творами у збірниках «Диво читанка» та «Позакласне читання», а тому доведення його авторства у виниклих між сторонами правовідносинах не вимагається.

За змістом положень ч.1 ст.1, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (надалі - Закон) та ч.1 ст.435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору, фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

У абзаці 1 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчею працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об'єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчею працею.

До майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і будь-який час за їх власним вибором (ст.ст.440, 441 ЦК України, ст.15 Закону).

Відповідно до п.«а» ст.50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст.ст.14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені ст.ст.15, 39-41 цього Закону, з урахуванням передбачених ст.ст.21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

В абзаці 5 ст.1 Закону визначено, що «виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом».

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно з пунктами 2, 5 ч.1 ст.441 ЦК України використанням твору є, зокрема його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо.

Пунктом 1 ч.1 ст.8 Закону визначено, що об'єктами авторського права є літературні письмові твори, якими, в силу закону, є твори ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» і «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Згідно зі ст.9 Закону частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

З наведеного вище слідує висновок про те, що право на використання творів, в даному випадку способом їх відтворення та включення до збірника, може виникнути в особи тільки після отримання згоди на це від автора чи іншої особи, якій належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами (крім випадків використання творів, для яких згода автора не вимагається - ст.ст.21-25 Закону).

Відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 надавав ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» дозвіл на відтворення та включення до збірника творів «Диво читанка» для учнів 3 класів літературного письмового твору «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також дозвіл на відтворення та включення до збірника художніх творів «Позакласне читання» для учнів 2 класу літературного письмового твору «ІНФОРМАЦІЯ_1», а отже відповідач порушив авторські права позивача, які підлягають захисту.

Покликання представника відповідача на те, що використання творів позивача здійснено ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» відповідно до ч.2 ст.21 Закону, як ілюстрацію у виданні навчального характеру із зазначенням імені автора та джерела запозичення є помилковим. В судовому засіданні встановлено, що твори ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (за винятком останньої строфи) і «ІНФОРМАЦІЯ_1» відтворені відповідачем шляхом включення їх до збірників «Диво читанка» для учнів 3 класів та «Позакласне читання» для учнів 2 класу, а тому не можуть вважатися ілюстрацією.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав та їх майнові права є порушенням авторського права.

Відповідно до п.«г» ч.1 ст.52 Закону суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визначаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені ст.3 ЦК України, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (п «г» ч.2 ст.52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (п.42 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04 червня 2010 року).

У даному конкретному випадку при визначенні розміру компенсації слід ураховувати як факт порушення майнових прав, так і недопущення у майбутньому повторних дій зі сторони відповідача спрямованих на відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі, чи включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо, творів ОСОБА_1 Таким чином, заявлена позивачем до стягнення сума компенсації в розмірі 73080,00 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірною із обсягом тих порушень його авторських прав, які мали місце зі сторони ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан».

Оскільки порушення авторських прав позивача мали місце у 2007 році та 2008 році, а представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні його позову з цих підстав.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Відповідно до частин 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставоюдля відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи копії листа ОСОБА_3 та ОСОБА_6, на які позивач посилається, як на підставу дотримання ним строків позовної давності, останні, будучи на книжковому ринку, натрапили на 2 збірника праць українських письменників, в яких виявились і роботи ОСОБА_1, в тому числі їх улюблена казка «Лисиця і Журавель».

Водночас, вказаний вище лист не містить будь-яких відміток оператора поштового зв'язку, які б вказували на достовірність зазначеної в ньому дати - 24 травня 2012 року, як і будь-яких даних про те, що праці українських письменників, про які згадується у листі, є збірниками «Диво читанка» для учнів 3 класів та «Позакласне читання» для учнів 2 класу, які випустило у світ ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан». За вказаних обставин, суд оцінює критично наданий ОСОБА_1 лист, та не вважає його належним та допустимим доказом на підтвердження доводів позивача про дотримання ним строків позовної давності.

В силу п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04 червня 2010 року на позовні вимоги майнового характеру, наприклад про стягнення винагороди за договором тощо, застосовується загальний строк позовної давності, визначений ЦК України.

На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, суд вважає, що є підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, а тому відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав.

Керуючисьст.ст.3, 10, 11, 60, 64, 160, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «Навчальна книга - Богдан» про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська