07.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/7595/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Федченко В.М.,

при секретарі Джурко Ю.І.,

за участю: представника

позивача ОСОБА_1,

представників

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка первісно звернулася до суду з позовом до Відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Звернення до суду мотивує тим, що 04.11.2006 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстрований 04 листопада 2006 року Амур - Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

17 вересня 2015 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, у справі № 185/8111/15-ц, було прийнято заочне рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

Позивачка зазначає, що за час шлюбу ними було придбано автомобіль HYUNDAY TUCSON 2006 року випуску, № кузову - НОМЕР_1, державний номер - НОМЕР_2 (на час придбання), який згідно з вимогами чинного сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначений спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється у відповідності з ч.1 ст. 65 СК України, за взаємною згодою подружжям.

Крім того, майно набуте подружжям за час шлюбу, згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього; господарства, догляд за хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак, у порушення вимог ст.203 ЦК України та ст.ст.60, 63, 65 СК України Відповідач без отримання письмової згоди Позивачки продав спірний автомобіль іншій особі.

Тому Позивачка просить суд визнати недійсним правочин з продажу спірного автомобіля, укладений між Відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також витребувати з чужого незаконного володіння спірний автомобіль, який було продано ОСОБА_6, мешканцю міста Новомосковськ Дніпропетровської області (а.с.1-3).

В подальшому було встановлено, що Відповідач ОСОБА_5 у дійсності первісно продав спірний автомобіль ОСОБА_7, а той вже реалізував спірний автомобіль ОСОБА_6, у зв'язку із чим Позивачка збільшила заявлені вимоги і просила вже суд залучити до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_7, визнати недійсними правочини з продажу спірного автомобіля, що були укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а також витребувати спірний автомобіль із чужого незаконного володіння.

Також Позивачка зазначає те, що у відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А оскільки про продаж Відповідачем спірного автомобіля їй стало відомо лише з відповідного листа Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07.10.2015 року за №14/М-755, то згідно з вимогами ст.261 ЦК України строк позовної давності для неї має починатися саме з 07.10.2015 року (а.с.88-89, 91-94).

Відповідач, у свою чергу, надіслав до суду письмові пояснення, в яких просив суд відмовити Позивачці у задоволенні позову, а також застосувати строк позовної давності. Із пояснень також слідує те, що спірний автомобіль було придбано сторонами у 2011 році. Оскільки даний автомобіль їх не влаштовував, вони з його нині колишньою дружиною вирішили продати його, а отримані кошти витратити на потреби сім'ї. При цьому Позивачка дала згоду на продаж і навіть наполягала на цьому (а.с.110).

В судовому засіданні представник Позивачки підтримав заявлені позовні вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Але при цьому не надав суду доказів тому, що Позивачці взагалі не було відомо про продаж Відповідачем спірного автомобіля іншій особі.

Сама Позивачка також не надала суду доказів тому, що їй нічого не було відомо про продаж Відповідачем спірного автомобіля іншій особі, оскільки вони, нібито, з Відповідачем на той час до розірвання шлюбу вже мешкали окремо один від одного за різними адресами.

Представники Відповідачів заявлені позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити Позивачці у позові в повному обсязі через їхню необґрунтованість за наступних обставин.

По-перше, Позивачкою не доведено суду той факт, що їй нібито взагалі не було відомо про продаж Відповідачем спірного автомобіля, оскільки на час продажу сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

По-друге, Позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки перший покупець спірного автомобіля Відповідач-3 у справі ОСОБА_7 придбав та зареєстрував автомобіль 05.04.2012 року, а Позивачка звернулася до суду з позовом про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння у Відподача-3 ОСОБА_6 лише 20.10.2015 року. Тобто, за три з половиною роки після відчуження Відповідачем спірного автомобіля.

По-третє, Позивачка просить витребувати спірний автомобіль з чужого незаконного володіння у ОСОБА_6. Але при цьому згідно з вимогами ст.60 СК України Позивачка може претендувати лише на вартість однієї другої частини спірного автомобіля, який є неподільною річчю.

Таким чином, на погляд представників Відповідачів, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, наданого сторонами, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, - суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.1 ст.З ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року по 17.09.2015 року, який розірвано на підставі заочного рішення Павлоградського міськрайсуду Дніпропетровської області (а.с.1, 4-оберт, 97, 98-99).

У період шлюбу сторонами у 2011 році придбано спірний автомобіль HYUNDAY TUCSON 2006 року випуску, № кузову - НОМЕР_1, державний номер на час придбання - НОМЕР_2.

Також у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі Відповідач продав спірний автомобіль Відповідачу-3 ОСОБА_7, який зареєстрував його на своє ім'я 05.04.2012 року (а.с.30).

Доказів тому, що Відповідач у 2012 році в дійсності реалізував спірний автомобіль іншій особи (Відповідачу-3 ОСОБА_7) без відома та згоди на це Позивачки, і що про продаж Відповідачем спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, їй нібито стало відомо лише з відповіді на її звернення з Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07.10.2015 року за №14/М-755 (а.с.7, 96), - Позивачкою суду взагалі не надано.

Відповідач-3 ОСОБА_7 у свою чергу 22.06.2013 року реалізував спірний автомобіль Відповідачу-2 ОСОБА_6, що підтверджується Заявою №20428171 від 22.06.2013 року, «Довідкою-рахунок» серії НОМЕР_3 від 22.06.2013 року, Обліковою карткою НОМЕР_4 від 22.06.2013 року для зняття спірного автомобіля з обліку та послідуючої його реєстрації за новим власником - Відповідачем-2 ОСОБА_6 (а.с.28-31).

Згідно отриманому судом повідомленню Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України від 25.01.2016 року за №27/4-100, - з 22.06.2013 року власником спірного автомобіля «HYUNDAY TUCSON ЗНГ» 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузова - НОМЕР_1, VIN код - НОМЕР_5, номер двигуна - НОМЕР_6, державний номер (натепер) НОМЕР_7, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_8 належить громадянину ОСОБА_6 (а.с.27, 49, 57).

Тобто, Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є добросовісними набувачами спірного автомобіля, який раніше був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5.

Таким чином, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за перелічених вище обставин.

Зокрема, Позивачкою так і не доведено суду той факт, що їй нібито взагалі нічого не було відомо про продаж Відповідачем-1 на початку квітня 2012 року спірного автомобіля, оскільки на час продажу сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Також Позивачкою не доведено суду той факт, що про продаж Відповідачем-1 у 2012 році спірного автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, їй нібито стало відомо лише з листа Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 07.10.2015 року за №14/М-755 .

По-друге, Позивачкою пропущено строк позовної давності звернення до суду, оскільки перший покупець спірного автомобіля Відповідач-3 у справі ОСОБА_7 вже придбав та зареєстрував спірний автомобіль ще 05.04.2012 року, а Позивачка звернулася до суду з позовом про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння у Відповідача-3 ОСОБА_6 лише 20.10.2015 року. Тобто, за три з половиною роки після відчуження Відповідачем спірного автомобіля.

По-третє, Позивачка просить витребувати спірний автомобіль з чужого незаконного володіння у ОСОБА_6. Але при цьому згідно з вимогами ст.60 СК України Позивачка може претендувати лише на вартість однієї другої частини спірного автомобіля, який є неподільною річчю.

Тобто, в даному конкретному випадку Позивачка має лише право вимоги до Відповідача-1 про стягнення з нього на її користь вартості ? частини спірного автомобіля, який був спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, з оглядом на вище викладене суд обґрунтовано прийшов до того висновку що право Позивачки не є порушеним і тому не підлягає захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 63, 65 СК України, ст.ст.257, 261 ч.1 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд ?

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 відмовити у позові до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним та витребування з чужого незаконного володіння автомобіля HYUNDAY ТUCSON 2006 року випуску, № кузову НОМЕР_1, № двигуна - НОМЕР_6, VIN код НОМЕР_5, державний номер - НОМЕР_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Федченко В.М.