Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"25" січня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , при секретарі Родіній Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованої компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованої компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку та моральної шкоди, зазначивши, що вона перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» з 01.12.2010 року по 03.06.2015 рік. 03.06.2015 року її було звільнено за переведенням, на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України. У звязку з тим, що відповідач при звільненні не розрахувався з нею,утворилась заборгованість , яку було сплачено відповідачем тільки 29.09.2015 року. В звязку з викладеним просила стягнути на її користь компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 2926,98 грн., середній заробіток з 03.06.2015 року по день винесення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 1000,100 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Разом з тим, надав суду заперечення на позов, де визнав позовні вимоги в частині стягнення компенсацій втрати частини заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку в розмірі 2926,98 грн. та розмір середньоденної заробітної плати в сумі 138,10 грн. Позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, за можливе відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованої компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» по 03.06.2015 рік, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки від 15.01.2016 р. №76, заборгованість по заробітній платі перед позивачкою була сплачена тільки 29.09.2015 року.

Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою відповідача.

На підставі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч.1ст.233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п.20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно із графіком №1 роботи працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8 год. 12 хвил., за яким позивач працював на 2015 р., кількість робочих днів з 04.06.2015 року (наступний день з дня звільнення) по 29.09.2015 року (день остаточного розрахунку ) складає 81 дні. Таким чином, відповідно до вказаного графіку роботи кількість робочих днів з 04.06.2015 року (наступний день з дня звільнення) по 29.09.2015 року (день фактичного розрахунку) складає 81 день.

Згідно розрахунку позивача, який визнано відповідачем, розмір її середньоденної заробітної плати складає 138,10 грн. При цьому суд зазначає, що розрахунок ПАТ «Азовзагальмаш» зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 04.06.2015 року по 29.09.2015 року (день остаточного розрахунку) становить 11186,10 грн. (81 робочі дні х 138,10 (середньоденна заробітна плата).

Щодо вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з затримкою їх виплати, то суд керується наступними положеннями.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати.

Так, згідно розрахунку позивача, який визнано відповідачем розмір компенсації складає 2926,98 грн. При цьому суд зазначає, що вказаний розрахунок зроблений відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, оскільки вона перебувала у скрутному матеріальному становищі, через невиплату відповідачем зароблених нею коштів, все це потребувало від неї додаткових зусиль для організації свого життя , між тим, розмір визначений позивачем у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 350,00 грн.

Згідно вимог статті 11, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необхідність відмовлення в задоволенні вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, у звязку з тим, що суду не надані документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 гривень за вимоги майнового характеру та 350,01 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 901,21 грн.

Керуючись, ст. ст. 115, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 212-215 , 224, 314 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованої компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пр. Машинобудівників, 1 () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 11186,10 грн., з утриманням Приватним акціонерним товариством «Азовелектросталь» з середнього заробітку передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 2926,98 грн, моральну шкоду у розмірі 350,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, пр. Машинобудівників, 1 () на користь держави судовий збір у розмірі 901, 21 грн.

Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення до Іллічівського районного суду м. Маріуполя, протягом 10 днів з дня отримання заочного рішення.

На заочне рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. М. Іванченко