Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/6406/15 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
№ провадження 22-ц/778/421/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„20" січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначало, що 05.08.2011 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 4 500 грн., на задоволення поточних проблем, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15.00% річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 05.08.2014 року.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого станом на 14.08.2015 року утворилась заборгованість в сумі 25 267 грн. 98 коп., з них: по поверненню кредиту - 2 983 грн. 92 коп., по сплаті відсотків - 1 178 грн. 79 коп., по сплаті комісії - 1 732 грн. 50 коп., штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань - 19 372 грн. 77 коп.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладення фізичних осіб за № 63 від 20.03.2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ КБ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Пат «ВіЕйБі Банк» ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 05.08.2011 року у сумі 25 267 грн. 98 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за договором банківського обслуговування № BLаЖГА00059417 від 05.08.2011 року у розмірі 5 895 грн. 21 коп., з яких: за тілом кредиту - 2 983 грн. 92 коп., відсотки - 1 178 грн. 79 коп., комісія - 1 732 грн. 50 коп.

В задоволені іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави у сумі 1 218 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в стягненні пені скасуватита та ухвалити в цій частині нове , яким стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 19 372 грн. 77 коп., в іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 серпня 2011 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір на суму 4 500 грн., на задоволення поточних проблем, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15.00% річних , зі сплатою комісії, з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 05.08.2014 року.

Згідно п.4.3 вказаного договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов"язань ( а саме неповернення чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов"язання, передбаченого цим договором, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов"язань(а.с.6-13).

Згідно змісту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, та наданих розрахунків, сума плати за пропуск платежів відповідно до п.4.3 договору, фактично пеня, станом на 14.08.2015 року складала 19 372 грн. 77 коп.

Відмовляючи у задоволенні зазначених вимог, суд послався на те, що оскільки останній платіж за кредитним договором відповідач здійснила 23.05.2014 року, а з вимогами про стягнення пені позивач звернувся 31.08.2015 року, то у даному випадку пропущено встановлений ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності.

З висновком суду в повній мірі погодитися на можна , оскільки суд дійшов його без врахування фактичних обставин справи, умов кредитного договору, з порушенням вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов"язку суду сприяти всебічному і повному з"ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами врни підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобов"язанні встановлений строк його виконання, то воно пілдлягає виконанню у цей строк.

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання, а згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( позики).

За вимогами ст.ст. 1048, 1054 ЦК України в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти за користування кредитними коштами сплачуються щомісячно до дня повернення кредиту.

За умовами п.2.4.3 при простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються у порядку, визначеному п.2.4.1 загальної частини договору.

На час звернення до суду позичальник корисувалася кредитними коштами, тому нараховані за умовами договору до погашення кредиту проценти станом на 14.08.2015 року становили 1 178 грн. 79 коп. і з вказаною сумою відповідач погодилася.

Відповідно до ст. 611 ЦК України при порушенні зобов"язання настають правові наслідки, передбачені законом чи договором..

Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України, ч.1 ст. 550 пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання.

Предметом неустойки може бути грошова сума , рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як передбачено п. 4.3 договору, пеня розраховується від суми невиконаних боргових зобов"язань, ( а саме неповернення чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору, тобто 0,50%, пеня розраховується за методом „факт/360", який передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов"язання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов"язується не стільки зі строком дії (припинення дії ) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Виходячи з правової природи пені, яка нараховується на кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізванвся або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки останній платіж відповідач здійснила 23.05.2014 року, а з вимогами про стягнення пені позивач, згідно дати поштового відправлення, звернувся 26.08.2015 року, строк позовної давності в один рік суд помилково вираховував з дня порушення ОСОБА_4 зобов"язання, а не з дня пред"явлення позову, не врахувавши, що зобов"язання зі сплати процентів , а отже і пені за їх невиконання, за умовами договору не припинені.

Вказані обставини підтверджуються наданим позивачем розрахунком, з якого вбачається, що сума пені у розмірі 19372,77 грн. була нарахована за період з квітня 2015 року по серпень 2015 року, тобто в межах спеціального строку з моменту пред"явлення позову.

Таким чином, відмовивши у задоволенні вимог щодо стягнення пені, суд не врахував умови кредитного договору, у зв"язку з чим рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення зазначених вимог.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо обов"язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суд України у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір неустойки, нарахований банком у сумі 19372,77 грн. за період з квітня 2015 року по серпень 2015 року, є значно більшим від розміру боргових зобов"язань ОСОБА_4, а тому колегія вважає, що згідно з положеннями ч.3 ст. 551 ЦК України є підстави для зменшення відповідної суми до 4150 грн., що відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року по даній справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення неустойки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» ( 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27 „Т", рахунок № 1 у ГУ НБУ України по м. Києву і Київській області, МФО 380537, код ЄДРПОУ 1901784) пеню за договором № BLаЖГА00059417 від 05.08.2011 року у розмірі 4150 грн.

В задоволенні решти вимог про стягнення пені відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: