Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів ПрАТ «СК «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у позовній заяві просить стягнути з відповідача - ПрАТ «СК «ВУСО» 10 791, 44 грн. страхового відшкодування (витрат на ремонт автомобіля), 450, 00 грн. витрат на поведення експертного авто товарознавчого дослідження, а з відповідача - ОСОБА_2 6000, 00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

16.08.2012 року о 19 год. 24 хв. по вул. Азербайджанській у м. Києві сталося дорожня-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

Постановою Дніпровського районного суду міста Києвіа від 14.09.2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Відповідно до страхового акту № 4473-24 від 26.11.2012 р., страхова компанія визначила розмір страхового відшкодування та здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 6 818,58 грн.

Не погоджуючись з висновком страхового акту, оскільки вказаної суми недостатньо для ремонту автомобіля, позивач звернувся до незалежного фахівця експерта для визначення витрат для відновлення транспортного засобу.

Відповідно до Звіту № 03.13.40 від 12.03.2013 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, - вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, як власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, становила 12 543,67 грн., а розмір відновлювального ремонту 17 610,02 грн., у т.ч. ПДВ (а.с. 6-8).

Для проведення експертизи запрошувались представники страхової компанії, які за викликом експерта не з'явились.

Позивач вважає Звіт № 03.13.40 від 12.03.2013 року більш об'єктивним, оскільки в ньому є дослідницька частина з якої видно, з яких міркувань виходив спеціаліст оцінювач при визначенні розміру матеріального збитку, які необхідно понести витрати для відновлення автомобіля.

Враховуючи те, що відповідач-1 - ПрАТ «СК «ВУСО» здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 6 818,58 грн., проте, розмір відновлювального ремонту транспортного засобу становить 17 610,02 грн., не виплаченим залишилось страхове відшкодування в розмірі 10 791,44 грн., які і просить позивач стягнути з відповідача-1.

Моральну шкоду, яку позивач визначив у розмірі 6 000,00 грн., обґрунтовує порушенням нормального життя, стресом, необхідністю витрачати час і зусилля для поновлення своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивач і його представник після ознайомлення з письмовими запереченнями представника відповідача-1 пояснили, що дійсно не врахували у позовній заяві франшизу в розмірі 1 000,00 грн., яку просили стягнути з відповідача-2, зменшивши розмір позовних вимог щодо відповідача-1 в цій частині.

Представник відповідача-1 - ПрАТ «СК «ВУСО» в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що страхове відшкодування позивачеві виплачено відповідно до Звіту від 11.09.2012 року, доводи позивача щодо неповної виплати страхового відшкодування є, на його думку, необґрунтованими, оскільки згідно Звіту № 03.12.40 від 12.03.2013 року, проведеного на вимогу позивача, вартість матеріального збитку з урахуванням зносу становить 12 543,678 грн., проте, позивач, не зважаючи на зазначену суму, просить відшкодувати йому шкоду в розмірі відновлювального ремонту, що становить 17 610,02 грн., не врахувавши те, що розмір страхового відшкодування потрібно зменшити на суму ПДВ, також, не врахувавши франшизу.

Відповідач-2 ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2012 року встановлено, що 16.08.2012 року о 19 год. 24 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3 по вул. Азербаджанській, в м. Києві, під час виїзду з прилеглої території на головну дорогу не надав переваги в русі автомобілю НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, чим порушив п. 10.2 Правил дорожнього руху України.

Даною постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.09.2015р. винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2.(а.с. 18).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами (відповідно, не підлягає доказуванню згідно ст.. 61 ЦПК України), - на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».

Відповідно до страхового акту № 4473-24 від 26.11.2012 р., ПрАТ «СК «ВУСО» здійснила позивачеві виплату страхового відшкодування в розмірі 6 818,58 грн.

Не погоджуючись з висновком страхового акту, позивач звернувся до незалежного фахівця з метою встановлення витрат для відновлення транспортного засобу.

Відповідно до Звіту № 03.13.40 від 12.03.2013 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, - вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, становить 12 543,67 грн.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зі звіту № 03.13.40 від 12.03.2013 року вбачається, що вартість матеріального збитку з урахуванням зносу становила 12 543,67 грн., а тому зазначене позивачем відшкодування повинне вираховуватись саме від цієї суми, а не від суми 17 610,02 грн.

Відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Згідно зі ст. 36.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Отже, обґрунтованими є доводи представника відповідача-1 про необхідність зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ і суму франшизи, оскільки як встановлено в судовому засіданні, позивач просив здійснити виплату страхового відшкодування на свій особистий рахунок, - сума страхового відшкодування, зменшена на суму ПДВ становить 10 253,33 грн., а сума франшизи - 1000, 00 грн.

У зв'язку з наведеним, з відповідача-2 на користь позивача слід стягнути 2 434,75 грн. страхового відшкодування (10 253,33 грн. - 6 818,58 грн.), з відповідача-2 - 1 000,00 грн. (франшиза), тим самим частково задовольнивши позовні вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, - право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди.

Суд, з'ясувавши, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, дійшов до висновку про обґрунтованість цієї вимоги позивача.

Пошкодження автомобіля призвело, безперечно, до змін в організації життя позивача, оскільки останій вимушений витрачати свій час на звернення до підприємств, установ та організацій, що вимагало від нього додаткових зусиль для відновлення звичайного укладу життя.

Порушення прав позивача і зміна режиму життя має між собою причинний зв'язок.

Проте, розмір моральної шкоди, вказаний позивачем - 6 000,00 грн., не є адекватним завданій йому моральній шкоді.

Грошова компенсація за завдану моральну шкоду не може бути засобом отримання доходу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 1 000,00 грн. відповідатиме засадам розумності і справедливості.

Відтак, з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., а позовні вимоги в цій частині слід також задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як вбачається з висновку № б/н від 11.09.2012 року, за зверненням відповідача-1 було проведено експертне товарознавче дослідження, а з ініціативи позивача було проведено додаткову незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, про що йому наданий Звіт № 03.13.40 від 12.03.2013 року.

Вказані витрати позивача є збитками відповідно до положень с. 22 ЦК України, а не страховим відшкодуванням, яке слід стягувати з відповідача-1.

Отже, правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача-1 450, 00 грн. витрат за проведення незалежного оцінювання з визначення вартості матеріального збитку суд також не убачає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках судові витрати позивача - по 121,80 грн. з кожного.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 990, 993, 1167 ЦК України, ст. 29, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 2 434,75 грн., судові витрати в сумі 121,80 грн., а всього стягнути 2 556,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн. (франшиза), 1000, 00 грн. моральної шкоди, судові витрати в сумі 121,80 грн., а всього стягнути 2 121,80 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: