Справа № 363/1028/16-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/5549/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 25.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права на постійне проживання у спадковому будинку, визнання порядку користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні частиною будинку,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст. 1238 ЦК України просила визнати за нею право на постійне довічне проживання в ? частині будинку, зобовязати відповідача не чинити їй в цьому перешкод та встановити порядок користування будинком, виділивши їй у користування ? його частину.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 1992 року вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 із веденням спільного господарства в ? частині будинку по вул. Богдана, 37, с. Нові Петрівці, Вишгородський р-н. В іншій частині проживала мати ОСОБА_4, після смерті якої, у 2012 році, останній оформив спадщину і отримав право власності на цілий будинок.

За життя, 16 квітня 2013 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким він усе своє майно заповів своєму сину відповідачу по справі ОСОБА_2 із довічним проживанням її, ОСОБА_3В, у 1/2 частині зазначеного будинку.

Відповідач після смерті батька прийняв спадщину за законом та відмовився виконувати заповіт в частині постійного проживання позивачки 1/2 частині будинку .

Вона, будучи освідомленою із умовами складеного заповіту за життя спадкодавця, зверталася до державної нотаріальної контори Вишгородського району із заявою про реалізації заповіту щодо неї на право довічного проживання, внаслідок чого отримала інформацію про відмову у задоволенні заяви за відсутності законних підстав.

У зв?язку з тим що відповідач своїми діями здійснює перешкоди у користуванні 1/2 частиною спірного будинку просила в судовому порядку захистити її право.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право на довічне проживання в 1/2 частині спадкового житлового будинку № 37 по вул. Богдана в с.Нові Петрівці Вишгородського району Київської області згідно заповідального відказу зробленого у заповіті ОСОБА_4 від 16.04.2013 року зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 70.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні 1/2 частиною вказаного спадкового житлового будинку.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не дано належної оцінки тим обставинам, що він будучи єдиним спадкоємцем за законом, а також будучи спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину не за заповітом, а за законом, отримавши відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, яке ніким не оспорене та не скасовано. Відповідно до вказаного свідоцтва у нього не має ніякого обов"язку щодо надання у довічне користування поззивачкою спадковим будинком, а тому вимоги позивачки щодо її права на користування спадковим майном є безпідставними.

ОСОБА_3, не погоджуючись із доводами апеляційної скарги, подала заперечення, мотивуючи тим, що ОСОБА_2, обійшовши закон, прийняв спадщину за законом, однак заповідальний відказ діє досі і вона має право на довічне проживання в частині спадкового будинку, тому вважала, що апеляційна скарга є необґрунтованою, незаконною та такою, що не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Заслухавши пояснення судді-доповідача, пояснення представника апелянта, позивачку та її представника, перевіривши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір у вказаній справі, прийшов до висновку про те, що навіть у разі відмови спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини, заповідальний відказ продовжує діяти, що має місце в цій справі. Прийняття спадщини відповідачем за законом, а не за заповітом, цих обставин в силу вказаного вище змінювати не може. Спадкодавцем регламентовано спадкування обтяженої заповідальним відказом частини, волевиявлення заповідача неможливо скасувати і своєї сили воно в даному випадку не втрачає.

Однак погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам справи.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналізуючи в системному звязку вимоги ст. ст. 1223, 1268 та 1273 ЦК України суд вважає, що спадкоємець повинен або прийняти спадщину за заповітом, або відмовитися від цього.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21 травня 2014 року ОСОБА_5 державним нотаріусом Вишгородської РДНК Київської області, прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 шляхом успадкування за законом, а не за заповітом (а.с.32).

Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом на час розгляду справи не спорювалося та є чинним.

Таким чином, вимоги щодо заповідального відказу, права на постійне довічне проживання в ? частині спадкового будинку та посилання позивачки на норми ст. 1238 ЦК України є безпідставними, оскільки у разі відсутності спадкоємців за заповітом заповідальний відказ втрачає свою силу, оскільки закон не покладає обовязку щодо виконання відказу на спадкоємців за законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого за заповітом та за законом, то протягом становленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку зробив вибір та реалізував своє право спадкування за законом , а не за заповітом.

Суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не дав, тому рішення районного суду згідно до норм ст. 309 ЦПК України в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 стосовно визнання за нею права на постійне довічне проживання в 1/2 частині спірного будинку підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду згідно до ст. 303 ЦПК України повинно бути залишено без змін, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 1217, 1223, 1238, 1268, 1270, 1273 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права на постійне проживання у спадковому будинку, визнання порядку користування житловим будинком, усунення перешкод у користуванні частиною будинку відмовити

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_6