Справа № 148/2948/15-ц Провадження № 22-ц/772/400/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Кучевського П.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Первинної профспілкової організації «Кирнасівський цукровий завод» про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовом до Первинної профспілкової організації «Кирнасівський цукровий завод» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Разом з позовною заявою ним було подано заяву про забезпечення позову, в якій, він, посилаючись на те, що оскільки на даний момент спірним майном володіє відповідач, існує реальна загроза що він може здійснити його відсуження на користь третіх осіб.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Первинної профспілкової організації «Кирнасівський цукровий завод» про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Зважаючи на наведене, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є вона реальною, або ж навпаки та навести мотиви та підстави для таких своїх висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову виходив з того, що заявником не надано достатніх доказів на підтвердження того, що між сторонами виник спір, що відповідач має намір відчужити майно, а також відповідних доказів що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, доводи апеляційної скарги їх не спростовують з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся з позовом до первинної профспілкової організації «Кирнасівський цукровий завод» про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме цукру-піску у кількості 1645 тон, 2005 року виробництва, який зберігається у секції №3 складського приміщення готової продукції цілісного майнового комплексу Кирнасівський цукровий завод.

Як в поданій заяві про застосування заходів забезпечення позову, так і в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не надав суду доказів ( актуальних даних на час звернення з позовом чи заявою про забезпечення позову), які б підтвердили зберігання у секції №3 складу готової продукції цілісного майнового комплексу Кирнасівський цукровий завод за адресою: Україна, Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт. Кирнасівка, вул. Заводська, буд. 1, цукру-піску у кількості 1645 тон, виробництва 2005 року, що підтверджує висновок суду першої інстанції про недостатність доказів наявності між сторонами спору та намір відповідача відчужити майно, що і дало підстави для відмови в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Разом з тим, відсутність будь-яких відомостей про вартість майна, на яке просив накласти арешт позивач, унеможливлює зясування судом питання достатності і відповідності заходів забезпечення позову розміру позовних вимог та характеру захищеного права.

Зазначене свідчить про те, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: