№610/2980/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

20 жовтня 2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання -Акулової А.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Зміїв цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування нерухомим майном, усунення перешкод у користуванні майном та вселення,

в с т а н о в и в:

19 квітня 2016 року в провадження Зміївського районного суду Харківської області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 та гаражем, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ставить питання про виділення йому у користування спальню кімнату площею 12 м.кв., відповідачці - кімнату площею 17,4 м.кв., у спільному користуванні залишити кухню площею 7,4 м.кв., ванну кімнату площею 2,7 м.кв., вбиральню площею 1,3 м.кв., коридор площею 8,4 м.кв., комору площею 0,6 м.кв., гараж площею 17,6 м.кв. Просив вселити його у вищезазначену квартиру та забов'язати відповідачку надати ключі від гаражу, розташованого по АДРЕСА_2 та не чинити перешкод у користуванні, стягнути з ОСОБА_3 на його користь судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року за ним визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, ? частину гаражу по АДРЕСА_2 та ? частину легкового автомобіля Hyundai Elantra MD. Однак, відповідачка відмовляється у добровільному порядку встановити порядок користування спільним майном, перешкоджає у доступі до майна. Просив, відповідно до положень ст. ст. 57, 66, 71 ЦК України, позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, зазначив, що відповідно до рішення суду є власником 1/2 частки спірної квартири та гаражу, однак, відповідач перешкоджає йому у доступі до квартири, змінила замки, що порушує його права.

Представник позивача ОСОБА_5 підтримав доводи свого довірителя, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимого заперечували та пояснили, що відповідно до договору купівлі - продажу квартири та договору купівлі - продажу гаражу, право власності на дані об'єкти нерухомості зареєстровані за відповідачкою, яка зареєстрована та проживає у спірній квартирі. Позивач зареєстрований та проживає в іншій квартирі. Відповідно до рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 15.04.2015 року за позивачем визнано лише право власності на ? частину вищезазначених об'єктів нерухомості. Судом не було виділено ідеальні долі у праві власності на квартиру, а гараж взагалі є неподільною річчю.

Відповідач вказала на неможливість спільного проживання у квартирі з позивачем, оскільки між ними склалися вкрай неприязнені стосунки з приводу чого вона неоднаразово зверталась до правоохоронних органів. Крім того, ОСОБА_1 страждає психічними розладами здоров'я, що викликає у неї острах. Вона неодноразово пропонувала ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну йому частку, варіант продажу квартири, але він відмовляється від вирішення вказаного питання.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову вказуючи, що запропонований варіант порядку користування житлом порушує баланс інтересів сторін. Більш того, кімнату, яку позивач просить залишити у користуванні ОСОБА_3 не відповідає визначеній частці права власності, в подальшому може постати питання про грошову компенсацію, що порушить інтереси його довірительниці.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі - продажу, посвідченого нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області 30.03.2010 року, ОСОБА_3 придбала у власність квартиру АДРЕСА_1. Даний правочин вчинено за загодою чоловіка ОСОБА_1, про що свідчить його заява, підпис на якій засвідчений 30.03.2010 року нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області, за реєстровим № 356. (а.с 43)

Договір купівлі - продажу зареєстрований в Балаклійському бюро технічної інвентаризації 31.03.2010 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 45, 46-48)

Відповідно до копії договору купівлі - продажу, посвідченого 04.04.2007 року нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області, ОСОБА_3 придбала у власність гараж АДРЕСА_2. Згода чоловіка ОСОБА_1 підтверджується заявою від 30.01.2007 року, справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-355. (а.с. 53, 54)

Даний договір купівлі - продажу гаражу зареєстрований в Балаклійському бюро технічної інвентаризації 10.05.2010 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією технічного паспорту на гараж АДРЕСА_2, виданого на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 55, 56-58)

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 15.04.2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на ? частину гаражу АДРЕСА_2 та на ? частину легкового автомобіля Hyundai Elantra MD. (а.с. 36-37)

З копії акту від 13 червня 2015 року, складеного депутатом Балаклійської районної ради Берлаус О.А., за участю ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_3 відмовилась встановити порядок користування квартирою, виконати рішення суду, не надала ключі від гаражу та квартири, вчинила сварку. ( т. 1 а.с.12)

Оскільки порушуються права ОСОБА_1, як власника 1/2 частки вказаної вище квартири, останній вимушений звернутися до суду із даним позовом.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 не спростовувала факту намагань ОСОБА_1, вселитись до квартири, що власне мало місце лише один раз, та вказала, що на той час рішення суду не набрало законної сили, позивач не зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку.

В ході з'ясування фактичних обставин справи позивач підтвердив, що не здійснив реєстрацію свого права, звертався з вимогою про вселення лише один раз - 13.06.2015 року до правоохоронних органів з приводу порушень його прав не звертався.

Отже, спірні правовідносини стосуються двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Як вбачається з копії технічного паспорту на вказану квартиру, загальна її площа становить 50,8 кв.м, з яких житлова площа - 29,4 кв.м. Вказана квартира розташована на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку і складається з двох кімнат: перша кімната на плані технічного паспорту - площею 17,4 кв. м; друга - площею 12,0 кв. м. Крім того, в квартирі є кухня - площею 7,4 кв. м, ванна кімната - 2,7 кв. м., вбиральня - 1,3 кв.м., коридор - 8,4 кв. м, комора - площею 0,6 кв. м, балкон, площею 1,0 кв. м. Площа спірного гаражу складає 17,6 кв.м. (т.1 а.с.13-18)

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Враховуючи, що сторонам по справі кожному, належить по 1/2 частині спірної квартири, житлова площа якої становить 29,4 кв.м, отже кожному з співвласників припадає по 14,7 кв. м.

Позивач просить встановити порядок користування житловою квартирою шляхом виділення йому у користування житлової кімнати, площею 12,0 кв. м, в загальному користуванні залишити кухню, площею 7,4 кв. м, ванну кімнату, площею 2,7 кв. м, коридор, площею 8,4 кв. м, комору, площею 0,6 кв. м, гараж - 17,6 кв.м. Виділити відповідачці кімнату, площею 17,4 кв.м.

Отже, розподіл квартири, який пропонує ОСОБА_1, порушує баланс часток, виділених кожному із сторін у власність, що є суттєвим порушенням їх прав.

Крім того, відповідо до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» порушуючи справу даної категорії, суддя зобов'язаний згідно з вимогами ст. 143 ЦПК України, з метою забезпечення її своєчасного і правильного розгляду, провести всі необхідні для цього підготовчі дії, зокрема, відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати документи (дані), зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі або встановлення порядку користування ним відповідно до належних співвласникам часток, а у необхідних випадках - органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про допустимість пов'язаних з цим переобладнань.

Так, представник позивача ОСОБА_2, письмовою заявою відмовився від проведення судово-будівельної експертизи з метою встановлення можливих варіантів встановлення порядку користування кімнатами квартири між співвласниками.

Будь-яких інших доказів, в порушення ст. 60 ЦПК України, в обґрунтування позову ані ОСОБА_1, ані його представником, суду не було надано.

Окрім того, суд звертає увагу, що єдиним доказом наявності перешкод у користуванні житлом, який був представлений ОСОБА_1 є акт від 13.06.2015 року. В той же час ОСОБА_1 зазначив, що це був єдиний раз коли він намагався вирішити питання щодо користування нерухомим майном, вселення.

Будь-яких інших доказів щодо наявності перешкод у доступі до квартири, гаражу, заміну вхідних замків, відсутність ключів, неправомірних дій відповідачки тощо, на розсуд суду не представлено.

В той час судом були досліджені матеріли перевірки Балаклійського РВ від 12.09.2015 року, 23.12.2015 року, 14.01.2016 року за зверненнями ОСОБА_3 щодо неправомірних дій відносно неї, в тому числі і з боку позивача.

Аналізуючи вищезазначене, факт того, що між сторонами склалися вкрай напружені стосунки, посилання позивача на те, що неохідність порядку користування квартирою та вселення в першу чергу грунтується на бажанні створити нестерпні умови для відповідача, звертаючи увагу на наявність у позивача іншого житлового приміщення та місця реєстрації, порушення балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову за його недоведеністю.

Таке рішення суду в першу чергу грунтується на відсутності об'єктивних даних для прийняття процесуального рішення про задоволення позову та у конкретному випадку є справедливим.

Керуючись ст. ст. 356, 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування нерухомим майном, усунення перешкод у користуванні майном та вселення - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено - 24 жовтня 2016 року.

Головуючий: