У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування частково недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 2 листопада 2013 року вона є власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною допоміжних господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1, та в цілому складається з: житлового будинку, погріба, літньої кухні, вбиральні, колодязя, огорожі. Вказана Ѕ частина будинку з відповідною частиною допоміжних господарських будівель належала попередньому власнику дарувальнику ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу. З укладенням договору дарування їй належить і право власності на Ѕ частину літньої кухні, яка складається із двох приміщень. Однак відповідач ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у користуванні належною їй частиною літньої кухні.

У зв'язку з цим позивач ОСОБА_4 просила зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною літньої кухні шляхом звільнення від належних останній речей одне приміщення літньої кухні, передати їй ключі від замка вхідних дверей в одне приміщення літньої кухні.

У грудні 2014 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов до суду, в якому просила визнати частково недійсним з часу його укладення договір дарування від 22 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в частині дарування останній Ѕ частини належного їй нерухомого майна, а саме Ѕ частини літньої кухні та виключити у цій частині внесені відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер НОМЕР_2 від 22 листопада 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1) та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

ОСОБА_5 посилалася на те, що з укладенням вказаного договору порушені її майнові права на вказане нерухоме майно.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною літньої кухні, що знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом звільнення від належних їй речей одне приміщення літньої кухні, передати ОСОБА_4 ключ від замка вхідних дверей у одне приміщення літньої кухні. Вирішено питання про судові витрати. У решті вимог за первісним позовом відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 7 травня 2015 року рішення районного суду в частині зобов'язання ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною літньої кухні шляхом звільнення від належних їй особистих речей скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення її позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність і безпідставність заявленого ОСОБА_5 зустрічного позову. Разом із цим частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що літня кухня належить сторонам на праві спільної часткової власності і місцевий суд зобов'язуючи ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною літньої кухні, шляхом звільнення від належних їй особистих речей, фактично вирішив питання щодо визначення порядку користування літньою кухнею, яке позивачем не заявлялося.

З урахуванням цього слід визнати, що рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Полтавської області від 7 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк

Колегія суддів: