Справа № 159/1222/16-ц
Провадження № 2/159/557/16
11 травня 2016 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
під головуванням судді Бойчука П.Ю.,
секретаря Гусар Т.М.,
позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції, про визнання припиненим зобов'язання за договором поруки, звільнення майна з-під арешту, -
В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", про визнання припиненим зобов'язання за договором поруки, звільнення майна з-під арешту.
В зв'язку з неповерненням кредиту у визначений термін, 25.09.2009 року Банк звернувся до Ковельського міськрайонного суду з позовом про стягнення з позивача та МПБП "Гіперіон" в солідарному порядку заборгованості за даним кредитом.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21.12.2009 року з позивача та МПБП "Гіперіон" стягнуто в солідарному порядку на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість, що виникла по генеральній кредитній угоді № 010/0811/43451 і додатковому кредитному договору № 010/0811/43451 від 05.08.2008 року та договору поруки № 010/0811/43451/П-1 від 05.08.2008 року в сумі 705270,56 грн. та судові витрати по справі.

На виконання даного судового рішення, на підставі виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 27.01.2010 року, постановою від 05.02.2010 року було відкрито виконавче провадження ВП №17153137 в частині стягнення грошових сум з МПБП "Гіперіон" як солідарного боржника (позичальника).

Постановою Господарського суду Волинської області від 20.09.2011 року МПБП "Гіперіон" було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою від 10.10.2011 року ВП № 17153137 головного державного виконавця ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції Дудки В.М. закінчено виконавче провадження в частині стягнення грошових сум з МПБП „Гіперіон" на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", припинено чинність арешту майна боржника МПБП "Гіперіон", а виконавчий лист передано арбітражному керуючому.

28.12.2011 року МПБП "Гіперіон" було припинено (ліквідовано) і знято з реєстрації.

На виконання згаданого рішення Ковельського міськрайонного суду від 21.12.2009 року, на підставі виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 27.01.2010 року постановою від 05.02.2010 року було відкрито виконавче провадження ВП № 17153138 в частині стягнення грошових сум з позивача, як солідарного боржника (поручителя). Пунктом 5 цієї постанови було накладено арешт на все його майно.

Згідно постанови від 10.04.2012 р. ВП № 17153138 державного виконавця ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції Чабана А.С., вищезгаданий виконавчий лист було повернуто стягувачу після часткового виконання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивачем стверджується, що до даного часу стягувач не подавав повторно до ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції повернутий йому виконавчий лист, що свідчить про втрату стягувачем інтересу до даного стягнення. В той же час все майно позивача знаходиться під арештом.

Позивач, покликаючись на норми ст.ст. 553, 548, 559, 609 ЦК України, вважає, що всі його зобов'язання перед відповідачем за договором поруки від 05.08.2008 року є припиненими з 28.12.2011 року, а все його майно підлягає звільненню з-під арешту, оскільки з моменту ліквідації МПБП "Гіперіон" він не є та не може бути поручителем за неіснуючими зобов'язаннями неіснуючого (ліквідованого внаслідок банкрутства) боржника, а тому він не є солідарним боржником за договором поруки. Припиненням боржника-позичальника 28.12.2011 року, на думку позивача, були усунуті обставини, які стали підставою для накладання арешту на його майно.

26.02.2016 року позивач звернувся до ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції з заявою, в якій прохав закінчити виконавче провадження ВП № 17153138 на підставі п.п. 3, 13 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" та зняти арешт з його майна, однак отримав на своє прохання відмову.

Враховуючи викладене, покликаючись на норми цивільного законодавства, які регулюють захист права власності особи, позивач просив суд: визнати припиненими з 28.12.2011 року зобов'язання за договором поруки від 05.08.2008 року № 010/0811/43451/П-1, укладеним між ним та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"; звільнити все його майно з-під арешту, накладеного згідно п. 5 постанови від 05.02.2010 року ВП № 17153138 заступника начальника ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції Васковця С.І. про відкриття виконавчого провадження; всі судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причин неявки представника суду не повідомлено. Зважаючи на дані обставини, суд, за згоди позивача та його представника, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, однак цим Відділом попередньо подано заяву про розгляд справи без участі представника. При вирішенні покладаються на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Судом встановлено, що 05.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської дирекції, та МПБП "Гіперіон" було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/0811/43451, за якою Банк зобов'язався надати Позичальнику валютні кошти в сумі 59000 євро строком на 3 роки, до 04.08.2011 року

Крім цього, 05.08.2008 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської дирекції, та МПБП "Гіперіон" було укладено Додатковий кредитний договір № 010/0811/43451 до Генеральної кредитної угоди № 010/0811/43451, згідно якого Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 59000 євро під 15,75% річних строком на один рік, до 04.08.2009 року

05.08.2008 року між позивачем та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", було укладено Договір поруки № 010/0811/43451/П-1, за яким позивач взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати за зобов'язаннями Позичальника - МПБП "Гіперіон", які виникають з Генеральної кредитної угоди № 010/0811/43451 від 05.08.2008 року та додаткових угод до неї.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21.12.2009 року з позивача та МПБП "Гіперіон" стягнуто в солідарному порядку на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської обласної дирекції ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість, що виникла по генеральній кредитній угоді № 010/0811/43451 і додатковому кредитному договору № 010/0811/43451 від 05.08.2008 року та договору поруки № 010/0811/43451/П-1 від 05.08.2008 року в сумі 705270,56 грн. та судові витрати по справі.

Зазначене рішення суду набрало законної сили і по ньому були видані відповідні виконавчі листи від 27.01.2010 року, на підставі яких 05.02.2010 року було відкрито виконавчі провадження.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2010 року, на все майно, що належить позивачу накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Відповідно до постанови Господарського суду Волинської області від 20.09.2011 року, МПБП "Гіперіон" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 11.03.2016 року, 28.12.2011 року до зазначеного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - МПБП "Гіперіон" на підставі зазначеної вище постанови Господарського суду Волинської області у зв'язку з визнанням його банкрутом.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 10.10.2011 року, виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа про стягнення з МПБП "Гіперіон" в користь відповідача заборгованості по генеральній кредитній угоді № 010/0811/43451 і додатковому кредитному договору № 010/0811/43451 від 05.08.2008 року та договору поруки № 010/0811/43451/П-1 від 05.08.2008 року в сумі 705270,56 грн. та судових витрат по справі закінчено на підставі ст. 67, п. 7. ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження".

Згідно постанови повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.04.2012 року, виконавчий лист про стягнення з позивача ОСОБА_1 в користь відповідача заборгованості по генеральній кредитній угоді № 010/0811/43451 і додатковому кредитному договору № 010/0811/43451 від 05.08.2008 року та договору поруки № 010/0811/43451/П-1 від 05.08.2008 року в сумі 705270,56 грн. та судових витрат по справі повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження", в тому числі й в зв'язку з відсутністю в боржника майна, на яке можливо звернути стягнення для погашення боргу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За нормами ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника.

Отже, оскільки в даній справі право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, на момент ухвалення рішення Ковельським міськрайонним судом Волинської області від 21.12.2009 року юридична особа - боржник МПБП "Гіперіон" не була припинена, внесення запису про припинення до єдиного реєстру було здійснено після розгляду справи в суді, то зобов'язання за кредитним договором та за договором поруки не були припинені, а ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.

Аналогічний правовий висновок, який, у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для суду загальної юрисдикції, викладено у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року в справі № 6-172цс15, від 17 лютого 2016 року в справі № 6-84цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-216цс14 та в інших постановах.

З огляду на наведене, судом не вбачається підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання припиненим договору поруки.

Крім цього, позовна вимога позивача про звільнення майна з-під арешту також не підлягає до задоволення, оскільки ні позивач, ні його представник в судовому засіданні не вказали, яке саме майно перебуває під арештом, а постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.04.2012 року встановлено відсутність майна, яке належить боржнику ОСОБА_1

Оскільки майно позивача, на яке накладено арешт, відсутнє, то, відповідно, відсутні й підстави та необхідність звільняти майно з-під арешту.

Аналізуючи все викладене вище в сукупності, суд прийшов до твердого переконання, що позивачем, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Таким чином позивачем не доведено порушення його цивільних прав та інтересів відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 224-226, 360-7 ЦПК України, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 553, 559, 598, 599, 609 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Волинської дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції, про визнання припиненим зобов'язання за договором поруки, звільнення майна з-під арешту - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його оголошенні - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складено та підписано 16 травня 2016 року.

Головуючий:П. Ю. Бойчук