АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 679/1451/15-ц
Провадження № 22-ц/792/172/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Переверзєвої Н.І., Фанди В.П.

при секретарі: Дубовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 листопада 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

В серпні 2015року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом. Зазначало, що 30 листопада 2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом .

Посилаючись на зазначені обставини та неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 24921,73 грн., з яких: 6368,49 грн. - заборгованість за кредитом, 14994,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1896,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією,

500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 тис. 162,94 грн. - штраф (процентна складова), - позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь останнього 24921,73 грн. заборгованість за кредитом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції, при ухвалені рішення, норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів зазначив, що позивачем при зверненні до суду

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Ходоровський Б.В. Категорія: №27

Доповідач: Янчук Т.О.

з даним позовом пропущено як спеціальний так і загальний строк позовної давності. Про застосування яких відповідачем подано заяву в суді першої інстанції. Вважає, що 17.08.2012 року ним не було сплачено коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості, така сплата зароблена самим банком як заінтересованої особою.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Так задовольняючи повні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності позивачем не пропущено, з урахуванням чого дійшов до висновку про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в розмірі 24 921,73 грн., з яких : 6368,49 грн. - заборгованість за кредитом, 14994,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1896,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією,500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 тис. 162,94 грн. - штраф (процентна складова).

Однак з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Встановлено, що 06 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_1 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість., яка станом на 30.06.2015 рік складає розмірі 24 921,73 грн., з яких : 6368,49 грн. - заборгованість за кредитом, 14994,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1896,08 грн. - заборгованість за пенею та комісією,500 грн - штраф (фіксована частина) та 1 тис. 162,94 грн. - штраф (процентна складова).

У матеріалах справи містяться заперечення ОСОБА_1 на позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», у яких він посилаючись на статті 257, 258 ЦПК України зазначає про сплив строку позовної давності, та просить застосувати позовну давність. ( а.с.28-30).

Як вбачається із копії платіжної карточки Gold Card, строк дії карточки зазначено по 30 листопада 2010 року, після настання зазначеного на картці терміну її дії, картка на новий термін не випускалася. ( а.с.31).

Відповідно до виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 останній платіж, а саме, надходження готівки за платіжними картками, (перевод кредитная часть) надійшов в банк 17 серпня 2012 року. ( а.с.89-93).

Доводи апелянта про те , що ним не вносився кредитний платіж 17.08.2012 року, спростовуються саме вищезазначеним належним та допустимим доказом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг строку позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового не зараховується.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням того, що позивач до суду з вимогою про захист свого права звернувся 04 серпня 2015 року, а платежем від 17 серпня 2012 року відповідач перервав строк позовної давності, висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6368,49 грн., 14994,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом є правильним та таким що ґрунтується на вимогах закону.

Аналізуючи доводи відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норми ч.2 ст.258 ЦК України при визначені спеціальної позовної давності, колегія суддів виходить із такого.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст.610 ЦК України.

Відповідно до Умов договору, розмір пені з 01 .05.2009 року визначений при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів - пеня визначається базова процентна ставка по договору/30- нараховується за кожний день прострочки кредиту + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн., 01.02.2013 року - пеня обраховується базова процентна ставка по договору/30 нараховується за кожний день прострочки кредиту+50 грн. одноразово при виникненні прострочки по кредиту або процентам на суму від 100 грн. і більше. ( накази Приватбанку «Про внесення змін в тарифи по кредитним карткам» від 28.01.2013 року п.1.1, Приватбанку від 07.04.2009 року п.1.1.)

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Суд першої інстанції при стягненні пені в розмірі 1896,08 грн. на зазначене уваги не звернув, та дійшов помилково до висновку про стягнення пені поза межами останніх 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі (1896,08-1296,08= 600грн.).

Що стосується стягнення штрафу то, пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу в розмірі 500 грн. +5 % від суми позову, за порушення строків повернення платежів більш ніж на 120 днів.

Установивши, що останній платіж відповідачем було внесено 17 серпня 2012 року та з'ясувавши факт неповернення кредиту до цієї дати, унаслідок чого після збігу 120 днів (тобто після 17 грудня 2012 року) банк отримав право на стягнення штрафу, однак з позовом про його стягнення звернувся 04.08.2015 року, таким чином пропустивши строк спеціальної позовної давності.

Крім того, як вбачається із кредитного договору стягнення штрафу та пені передбачені за порушення строків повернення платежів, а саме кредиту та процентів,тобто має подвійне нарахування неустойки (штрафу й пені) за один і той же період.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, платіжного доручення від 16.07.2015 року, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 249,22 грн., з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 219,31 грн.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення пені в розмірі 1896,08 грн., штрафу та судового збору, через не застосування судом норм матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні цього спору, а саме норм ч. 2 ст. 258 ЦК України з ухваленням нового рішення, про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 06 грудня 2007 року в розмірі 22182,02 грн., з них 6368,49 грн. заборгованість за кредитом, 14994,22 грн. - заборгованість за процентами, 600 грн. пеня, та 219,31 грн. судовий збір.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02 листопада 2015 року скасувати в частині визначення загальної суми заборгованості.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» пеню в розмірі 600 гривень, та судовий збір - 219,31 гривень.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у стягненні штрафу.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуюча: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційної інстанції Т.О. Янчук