АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Миколаєць І.Ю.
справа № 759/7866/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання бездіяльності відділу державної виконавчої служби Солом'янськогорайонного управління юстиції у м. Києві неправомірною та визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янськогорайонного управління юстиції у м. Києві Черкасова Євгена Володимировича,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльності відділу державної виконавчої служби Солом'янськогорайонного управління юстиції у м. Києві та скасування постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янськогорайонного управління юстиції у м. Києві Черкасова Є.В. від 08.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн., але не менше тридцяти відсотків прожиткого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2012 року.

ОСОБА_1 зазначав, що державний виконавець Черкасов Є.В. без законних на те підстав відкрив виконавче провадження, оскільки вищезазначене рішення в установленому законом порядку виконано, постанова про відкриття виконавчого провадження № 50774756 від 08.04.2016 року не містить повної резолютивної частини рішення суду зазначеної у виконавчому листі.

Також вказував, що старший державний виконавець Черкасов Є.В взагалі не направляв йому копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 50774756 від 08.04.2016 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судупершої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скаргу задовольтнити в повному обсязі.

Зазначав, що в порушення вимог ст.ст. 213, 387 ЦПК України суд відмовив у задоволенні скарги не із визначених законом підстав та вказував про невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання апелянт ОСОБА_1, стягувач та представник ВДВС Солом'янськогоРУЮ у м. Києві не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені скарги в частині визнання неправомірною бездіяльність ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві щодо не направлення на адресу боржника копії постанови про відкриття провадження суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в матеріалах виконавчого провадження № 50774756 наявна копія супровідного листа, яким копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2016 року направлялася в тому числі і боржнику ОСОБА_1, то суд не має обгрунтованих підстав у сумнівах щодо вчинення такої дії.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 вищевказаного Закону державний виконавецьвідкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За приписами ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частинами 1, 2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1ст.31 Закону України «Про виконавче провадження»копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постановупро відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № 50774756 з примусового виконання виконавчого листа №2/759/1139/13 виданого 01.07.2013 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн., але не менше ніж тридять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2016 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві Пилипчука К.Р відкрито виконавче провадження №50033053 з виконання виконавчого листа №2/759/1139/13 виданого 01.07.2013 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, ОСОБА_4 в розмірі 1000 грн., але не менше ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2012 року щомісячно.

18.02.2016 року постановою старшого державного виконавця Пилипчука К.Р. виконавче провадження №50033053 було закінчене на підставі п.10 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

08.04.2016 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Черкасова Є.В відкрито виконавче провадження № 50774756 з примусового виконання виконавчого листа №2/759/1139/13, виданого 01.07.2013 року Святошинським районним судом м. Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 отримав зазначену постанову тільки 03.06.2016 року, коли особисто звернувся до державної виконавчої служби Солом'янського РУЮ у м. Києві.

При цьому матеріали справи не містять доказів того, що вказана постанова була дійсно направлена рекомендованим листом боржнику та в матеріалах виконавчого провадження відсутнє зворотнє повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення боржнику, або витяг з реєстру поштових відправлень.

Згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, при цьому висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві ні в суді першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження направлення боржнику копії постанови в порядку визначеному ст.25 та ч.1 ст. 31Закону України «Про виконавче провадження».

А тому висновок суду першої інстанції про те, що відсутність в матеріалах виконавчого провадження копії зворотнього поштового повідомлення не свідчить про ненаправлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, так як в матеріалах справи наявна копія супровідного листа від 08.04.2016 року, що на думку суду свідчить про вчинення державним виконавцем такої дії колегія суддів вважає помилковим, оскільки він грунтується на припущеннях та не підверджений належними доказами.

Колегія суддів звертає увагу на те, що отримання боржником копії оскаржуємої постанови на особистому прийомі у державного виконавця 03.06.2016 року ніяким чином не може свідчити про належне виконання державнм виконавцем своїх обов'язків визначених ст.ст.25, 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як роз'яснено в пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» враховуючи положення статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

На підставі вище викладеного колегія суддів вважає, що підлягає визнанню неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Черкасова Є.В. в період з 09.04.2016 року по 03.06.2016 року щодо ненаправлення на адресу ОСОБА_1 постанови старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Черкасова Є.В. від 08.04.2016 року про відкриття провадження №50774756.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині вимоги про визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Черкасова Є.В. про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2016 року суд першої інстанції виходив з обов'язку державного виконавця відкрити виконавче провадженнчя з виконання виконавчого листа направленого за належністю від іншого відділу державної виконавчої служби, вказував про першочергове право стягувача на виконання рішення суду, а також можливість в межах даного виконавчого провадження отримати додаткове рішення суду, яким буде визначена періодичність платежів.

Відповідно до п.1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 року постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити:

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа.

Проте, на порушення вказаного вище положення Інструкції постанова старшого державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 08.04.2016 року не місить повною мірою резолютивної частини рішення суду, зазначеної у виконавчому листі.

Крім того, постанова старшого державного виконавця від 08.04.2016 року про відкриття виконавчого провадження №50774756 винесена на підставі виконавчого документа який надійшов за належністю з ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві де раніше був на виконанні відповідно до постанови старшого державного виконавця Святошинського РУЮ у м. Києві від 05.02.2016 року про відкриття виконавчого провадження №50033053, яка була скасована ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.04.2016 року по справі №759/2648/16-ц.

А тому апеляційна інстанції дійшла висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця є неправомірною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що дійшовши висновку про можливість в межах даного виконавчого провадження отримати додаткове рішення суду, суд першої інстанції не звернув уваги на положення ч.1 ст.220 ЦПК України, а саме на те, що державний виконавець не віднесений законом до кола осіб, які вправі звертатися до суду із заявами про ухвалення додаткового рішення.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що при постановлені ухвали суд першої інстанції керувався нормами ст.375 ЦПК України, яка встановлює порядок вирішення судом питання про оголошення розшуку боржника або дитини.

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються заявник як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про скасування ухвали суду з постановленням нової про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 12 липня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Черкасова Євгена Володимировича, яка тривала у період з 09 квітня 2016 року по 03 червня 2016 року по ненаправленню поштою на адресу ОСОБА_1 постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янськогорайонного управління юстиції у м. Києві Черкасова Євгена Володимировича від 08 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №50774756.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Черкасова Євгена Володимировича від 08 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №50774756 з примусового виконання виконавчого листа №2/759/1139/2013 виданого 01 липня 2013 року Святошинським районним судом м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді