Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про зміну порядку виконання рішення Дніпровського районного суду від 16.12.2010 року по справі №2-4868/2010 р., -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ПАТ «КБ «Хрещатик», в якій заявник просить суд змінити порядок виконання рішення Дніпровського районного суду від 16.12.2010 року по справі №2-4868/2010р. наступним чином: звернути стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0556га, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором № 947/328-п, посвідченого 31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим В.В. за реєстровим № 4466 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_2) виданого 30.12.2005 року Київською міською радою на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 12.10.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибіга С.Е. за реєстровим № 7785, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 09-7-01477, шляхом визнання права власності на земельну ділянку за ПАТ «КБ «Хрещатик»; за рахунок ринкової вартості предмета іпотеки, визначеної згідно висновку про вартість майна, 28 вересня 2015 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Українська експертна група», у сумі 380 506,00 грн. задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» щодо погашення боргу за Кредитним договором №328-пп від 03.08.2007 року в сумі заборгованості 585 888,64 грн.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року по справі № 2-4868/2010р. позов Банку задоволено повністю, звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0556га, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва. 15.04.2011 року отримано виконавчий лист, який неодноразово подавався на примусове виконання до відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, проте, станом на дату подання цієї заяви, рішення Дніпровського районного суду залишається не виконаним. При цьому, вже більше двох років не здійснюється продаж земельних ділянок у межах виконавчого провадження, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 1 «Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року за № 656/5 «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України "Про виконавче провадження"), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Крім того, як виявилося в процесі примусового виконання рішення суду, на земельній ділянці, яка складає предмет іпотеки, розташовано дачний будинок, що належить на праві власності особі відмінній від Іпотекодавця - ОСОБА_2. При цьому, внаслідок зміни порядку виконання рішення Дніпровського районного суду від 16.12.2010 року по справі № 2-4868/2010 р. права власника будинку, розташованого на земельній ділянці (ОСОБА_2.) не буде порушено, оскільки статтею 6 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після звернення стягнення на передану в іпотеку земельну ділянку, на якій розташовані будівлі (споруди), що належать іншій, ніж іпотекодавець, особі, новий власник земельної ділянки зобов'язаний надати власнику будівлі (споруди) такі ж умови користування земельною ділянкою, які мав іпотекодавець. Таким чином, зважаючи на виключний характер обставин, незалежних від волі Позивача, які унеможливлюють виконання рішення суду - реалізацію земельної ділянки у виконавчому провадженні та наявність на земельній ділянці будинку який належить третій особі, заявник просить змінити порядок виконання рішення суду - шляхом визнання права власності.

22.12.2015р. протокольною (журнальною) ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва в якості заінтересованої особи залучено ОСОБА_2.

Представник ПАТ «КБ «Хрещатик» в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, подав додаткові письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що саме по собі рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно - земельну ділянку за ОСОБА_2 не свідчить про виникнення у останнього права власності, оскільки, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникають з моменту такої реєстрації. При цьому статтею 2 вищевказаного Закону наведено визначення поняття - «нерухоме майно» - це земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. У разі реєстрації ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, до нього перейдуть усі обов'язки іпотекодавця за договором іпотеки. Щодо правової позиції Верховного суду України, викладеної у Постанові від 25.11.2015 року по справі № 6-1829цс15, в запереченнях зазначено, що цей висновок не може бути застосовано до спірних правовідносин, оскільки в заяві порушується питання про зміну порядку, а не способу виконання рішення суду. При цьому спосіб виконання рішення залишається незмінним - «звернення стягнення на предмет іпотеки». Додатково представник заявника зазначив, що не зважаючи на те, що порядок виконання рішення суду в ньому не встановлений, проте він визначений частиною 1 ст. 591 ЦК України. Право власності на будинок, що розташований на переданій в іпотеку земельній ділянці, виникло у ОСОБА_2 до передачі ОСОБА_1 земельної ділянки в іпотеку банку. Банк не звертався до реєстраційної служби із заявою про реєстрацію за Банком права власності на земельну ділянку на підставі договору іпотеки.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, в яких зазначено, що ОСОБА_1 не є власником даної земельної ділянки, про що свідчить відповідне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.09.2013р., яким визнається за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0556га, що знаходиться у АДРЕСА_1 Крім того, ОСОБА_2 є власником садового будинку АДРЕСА_1 Більше того, заявник просить змінити по своїй суті рішення суду. Проте, відповідно до Постанови Верховного суду України від 25.11.2015р., винесеній по справі №6-1829цс15, була сформована наступна правова позиція: «Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений", - але ніяк не зміна тексту безпосередньо самого Рішення.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду заяви, заяв чи клопотань суду не подали.

Вислухавши пояснення представників, вивчивши матеріали даної справи, цивільної справи №2-4868/10, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

15.11.2010 року до Дніпровського районного суду звернувся представник позивача ПАТ «КБ «Хрещатик» з позовною заявою, в якій просив звернути стягнення на заставне майно - земельну ділянку площею 0,0556га, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва, за рахунок коштів отриманих від реалізації на прилюдних торгах земельної ділянки задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», в сумі 585 888,64 грн. (справа №2-4868/10, а с.3-5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року позов Публічного Акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0556га, що розташована по АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - ведення садівництва, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором № 947/328-пп, посвідченого 31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим В.В. за реєстром №4466 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_3), виданого 30.12.2005 року Київською міською радою на підставі Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 12.10.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибіга С.Е. за реєстром №7785, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №09-7-01477, за рахунок якого задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 585888,64грн.

15.04.2011 року представником позивача отримано виконавчий лист по вищезгаданому рішенню суду. Проте, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року залишається не виконаним.

Статтею 373 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Зазначена норма кореспондується з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись, серед іншого, спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року не встановлено порядку його виконання, а саме - не визначений спосіб реалізації предмета іпотеки, як це передбачено статтею 39 Закону України «Про іпотеку». При цьому, як убачається зі змісту позовної заяви, ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації земельної ділянки на прилюдних торгах.

При цьому, посилання представника ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» в заяві про зміну порядку виконання рішення суду та в усних поясненнях на положення частини 1 статті 591 Цивільного кодексу України, згідно якої реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом, як на обґрунтування того, що в рішенні суду міг бути застосований лише один спосіб реалізації - на прилюдних торгах, є необґрунтованим, оскільки пунктом 8.2. іпотечного договору №947/328-пп від 31.08.2007р. визначено три способи задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Крім того, будь-яка норма матеріального права не може замінити необхідність викладення резолютивної частини рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України.

Разом з тим, особи, які брали участь у справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно, не зверталися до суду із заявами про ухвалення додаткового рішення або про роз'яснення рішення суду.

Отже, враховуючи, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року не встановлено порядку його виконання, а саме - не визначений спосіб реалізації предмета іпотеки, вирішення питання про зміну порядку виконання цього рішення є передчасним, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні даної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 209, 210, 294, 373 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», заінтересовані особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про зміну порядку виконання рішення Дніпровського районного суду від 16.12.2010 року по справі №2-4868/2010 р. - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д я