УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Завгородньої І.М., ІваненкоЮ.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, КП КОР «Бучанське БТІ» Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу будинку удаваною угодою, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, який в подальшому було доповнено, до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будинку удаваною угодою, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Посилалася на те, що відповідач є рідним братом її свекра - ОСОБА_9

17 грудня 1985 року ОСОБА_5 оформив довіреність на свого брата ОСОБА_9, якою уповноважив останнього придбати будинок на умовах і за ціною на його розсуд та виконати інші дії, пов'язані з придбанням будинку.

18 червня 1986 року ОСОБА_9, діючи від імені ОСОБА_5, придбав будинок АДРЕСА_1

У 1997 році ОСОБА_9 помер.

Після його смерті позивачка разом з чоловіком ОСОБА_10 (сином ОСОБА_9) та дітьми переїхала у спірний будинок, в якому проживає і на даний час та утримує його.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивачки ОСОБА_10, який був спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_9

Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу від 18 червня 1986 року є удаваним правочином, оскільки був укладений з метою приховати договір купівлі-продажу саме ОСОБА_9, який купив його за особисті кошти для забезпечення своєї сім'ї. Відповідач у спірному будинку за весь час не проживав, за комунальні послуги не сплачував. На той час між братами була усна домовленість, що ОСОБА_9 купляє за свої кошти будинок та оформлює його на відповідача.

Оскільки після смерті свекра позивачки відкрилась спадщина, яку прийняв його син та чоловік позивачки, який помер, то після його смерті вона, як спадкоємиця першої черги, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті чоловіка.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 17 грудня 1985 року ОСОБА_5 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_9 купити житловий будинок в АДРЕСА_1, на умовах та за ціну на його розсуд, для чого надав йому право робити від його імені заяви, розписуватися за нього, підписати договір купівлі-продажу жилого будинку, заплатити за будинок гроші, а також виконати інші дії, пов'язані з даним дорученням (а. с. 110, т. 1).

18 червня 1986 року укладений договір купівлі-продажу житлового будинку в АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_5, придбав зазначений будинок за 50 000 крб.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 вересня 2013 року право власності на будинок в АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_5 (а. с. 18, т. 1).

08 травня 1997 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно заповідав своїй дружині ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер.

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, сином ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 є його дружина ОСОБА_4 та діти - ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_9, які у встановлений законом порядку звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року, у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_15 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням, встановлено, що договір купівлі-продажу спірного будинку укладений з ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_5, а тому останній є власником будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 року якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, суди, встановивши, що ОСОБА_9 укладав договір купівлі-продажу, діючи від імені ОСОБА_5, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання угоди удаваним правочином.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Завгородня І.М., ІваненкоЮ.Г.