Справа № 468/767/16-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі судді - Янчук С.В., при секретарі - Шевчук Н.П., розглянувши у судовому засіданні в залі суду міста Баштанка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на будинок ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на будинок.

На обґрунтування вимог в позовній заяві зазначив, що з 1984 року позивач разом з батьками проживала в будинку АДРЕСА_1, власником якого був колгосп ім. Леніна. В 2003 році вона придбала вказаний будинок у правонаступника колгоспу ім. Леніна - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан», який було передано їй по акту приймання-передачі від 10.03.2003 року. Позивачем було сплачено в касу СТОВ «Лан» вартість будинку 7900 грн. В акті приймання-передачі було зазначено її дошлюбне прізвище ОСОБА_1. 27.09.2003 року вона уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1. Рішенням Ленінського районного суду Миколаївської області від 23.03.2011 року даний шлюб було розірвано. 24.04.2012 року вона уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_1. В зв'яжу з відсутністю коштів позивач не зверталася у відповідні органи по питанню реєстрації права власності на вказаний будинок. Після придбання будинку позивач продовжує проживати в ньому й на даний час. При її зверненні до СТОВ «Лан» з пропозицією укласти нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу будинку вона отримала відмову.

Позивач вважає, що має право звернутись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі - продажу будинку. Будинок було нею куплено у 2003 році до набрання чинності Цивільним кодексом України. Статтею 227 ЦК УРСР, (який діяв на той час), було визначено обов'язковість нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку. Наслідки недодержання вимоги щодо нотаріальної форми угоди було врегульовано ст.47 Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ч.2 вказаної статті якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У даному випадку умови угоди сторонами було повністю виконано. Позивачем було сплачено продавцеві вартість будинку, а продавцем було передано куплений будинок. Враховуючи викладене, позивач просить договір купівлі - продажу житлового будинку визнати дійсним та визнати за нею право власності на вищевказаний будинок.

Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовну заяву підтримав повністю та просив її задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, надавши заяву про слухання справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши матеріали заяви, та письмові докази по справі (копію свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1; копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2; копію акту приймання-передачі житлового будинку від 10.03.2003 року, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняла житловий будинок з усіма прибудівлями; довідку виконкому Добренської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.07.2016 року № 1679/01.32, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в с. новоєгорівка по АДРЕСА_1; довідку КП «Баштанське районне бюро технічної інвентаризації» Баштанського району Миколаївської області від 25.07.2016 року № 165, відповідно до якої згідно реєстрації по КП «Баштанське РБТІ» вказаний житловий будинок зареєстрований за колгоспом ім. Леніна на підставі реєстраційного посвідчення від 20.07.1988 року; копію довідки СТОВ «Лан» № 25 від 10.03.2003 року, з якої слідує, що ОСОБА_1 в 2003 році сплатила в повному обсязі за житловий будинок, в якому проживає по АДРЕСА_1; технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1; копію реєстраційного посвідчення від 20.07.1988 року, відповідно до якого домоволодіння в с. Новоєгорівка Баштанського району по АДРЕСА_1, зареєстроване за колгоспом імені Леніна; довідку СТОВ «Лан» № 26 від 22.07.2016 року, згідно якої реформація колгоспу ім. Леніна проходила поетапно і в результаті правонаступником є СТОВ «ЛАН»; звіт про визначення оціночної вартості житлового будинку; копію свідоцтва про одруження НОМЕР_3; копію рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2011 року), суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 10 березня 2003 року СТОВ «Лан» (який є правонаступником колгоспу ім.. Леніна, КСП ім.. Леніна та СГВК «Лан») продало позивачу будинок АДРЕСА_1 і остання з 1984 року фактично проживає та користується вказаним житловим будинком.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено 10 березня 2003 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З приводу заявленої позивачем вимоги про визнання права власності на житловий будинок з усіма допоміжними будівлями та спорудами, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 15, 20 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що особа має право звернутися до суду та обрати відповідний спосіб захисту своїх прав лише у випадку, коли вказані права порушуються, невизнаються або оспорюються певним чином. При цьому, при вирішенні вказаних спорів суд має прийняти відповідне рішення про захист порушеного права лише у спосіб, який не суперечить засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак, в тексті позову позивач жодним чином не обґрунтовує вимогу про визнання за ним в судовому порядку права власності на житловий будинок, а також не вказує, чому він не може оформити право власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку у відповідних реєстраційних органах, надавши туди необхідні документи, підтверджуючі факт придбання ним у власність спірного будинку. Крім того, позивач не зазначає, хто саме та яким чином порушує або не визнає право власності на житловий будинок, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду із вказаною позовною вимогою.

Відповідно до п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

В судовому засіданні встановлено, що позивачпридбала спірний житловий будинок в березні 2003 року. При цьому, з досліджених судом матеріалів вбачається, що в процесі користування вказаним будинком відбулися певні зміни в його стані, який мав місце на час придбання вказаного будинку у власність в 2003 році. Зокрема, відбулося зведення топкової та убиральні, позначених в технічному паспорті літерами Ж-1 та Р-1, яке мало місце в 2014 році, та позивач жодним чином не зазначає яким чином та на підставі яких дозвільних документів відбулися вказані добудови, та що новозбудовані об'єкти не є самочинно збудованими.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Таким чином, позивачем в судовому засіданні не доведено, що він не має можливості оформити своє право власності на спірний будинок в позасудовому порядку, а також з матеріалів позову вбачається, що в технічному паспорті на житловий будинок зазначені добудови, які мають ознаки самочинного будівництва, й позивачем не надано доказів того, що вказані прибудови споруджені на підставі та у відповідності з дозвільними документами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на житловий будинок разом з допоміжними будівлями та спорудами є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 10, 11, 14, 60, 62, 174, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати договір купівлі - продажу житлового будинку, який розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1, що укладений 10 березня 2003 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Лан» Баштанського району Миколаївської області (правонаступника колгоспу ім. Леніна, КСП ім. Леніна та СГВК «Лан») - дійсним.

В задоволенні решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення (отримання).

СУДДЯ: