У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

секретар судового засідання Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1В до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що судом першої інстанції помилково було зроблено висновок про те, що поширювачем інформації про фізичну особу підприємця ОСОБА_1 є юридична особа кредитна спілка «Рівненщина», з якою позивач уклав свого часу відповідний правочин, однак в п.9 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року зазначено, що відповідачами у даній категорії справ може бути також автор цієї інформації.

Вказав, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що не встановлено тієї обставини, що поширена кредитною спілкою «Рівненщина» про ОСОБА_1 інформація викладена у листі від 23.01.2013 року №01-16/779, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди особистим немайновим благам гідності, честі, діловій репутації або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, відповідно, не встановлено судом і заподіяння позивачеві моральної шкоди внаслідок порушення його особистого немайнового права.

Доводив, що викладена відповідачем у листі та не підтверджена інформація спрямована саме проти особистих немайнових прав позивача, є неприпустимою, безпідставною і такою, що принижує гідність, честь, підриває його ділову репутацію перед керівництвом банку та перспективами карєрного росту, завдає душевних страждань, веденню звичного способу життя, вимагає додаткових зусиль по спростуванню такої інформації та підтвердження своїх професійних та управлінських здібностей перед керівництвом банку.

Стверджував, що виходячи з доказів зібраних у справі у відповідності до вимог законодавства, суд при ухваленні рішення прийшов до помилкового твердження, що у даному випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення інформації.

___________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/4746/13-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_3

Провадження № 22-ц/787/143/2016 р. Суддя-доповідач ОСОБА_4

Вказав також, що не погоджується з висновком суду про те, що інформацію у зазначеному листі слід вважати оціночним судженням, оскільки при новому розгляді справи суду інших доказів не подано та ним не здобуто.

З цих підстав просив рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1В та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову рішенням від 01 грудня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що поширювачем інформації про ОСОБА_1 є юридична особа - кредитна спілка „Рівненщина, а не відповідач ОСОБА_2 та позивачем не доведено, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права - завдає шкоди гідності, честі, діловій репутації та заподіяла моральної шкоди.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в березні 2013 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, як фізичної особи, та просив визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, викладену в листі від 23.01.2013 року №01-16/779 за підписом голови правління кредитної спілки Рівненщина ОСОБА_2А на імя голови правління ПАТ ОСОБА_5 поширену щодо нього відповідачем, стягнути 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Відповідно до ст.ст.297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Як випливає зі змісту ст.ст.277, 280 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації, особою, яка її поширила. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Як вбачається з письмового повідомлення про припинення договору-доручення від 25.03.2011 року №б/н та копії цього договору укладеного між кредитною спілкою Рівненщина та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, саме неналежне виконання повіреним ОСОБА_1 своїх зобовязань за умовами договору і стало підставою надіслання головою правління кредитної спілки Рівненщина ОСОБА_2А листа від 23.01.2013 року №01-16/779 голові правління ПАТ ОСОБА_5, на керівній посаді одного із структурних підрозділів якого на той час працював позивач (а.с.8 11, 13).

Отже, як вбачається з наведеного фізична особа ОСОБА_2 не є належним відповідачем в даному спорі, оскільки від діяв від імені кредитної спілки „Рівненщина та підписував лист від 23.01.2013 року №01-16/779, як голова правління юридичної особи.

Відповідно до розяснень даних в абзаці 1 п. 15 та абзацах 1 і 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В абзацах першому - третьому п. 19 цієї ж Постанови розяснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ч.2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Оскільки у вказаному вище листі міститься критика дій відповідача та оціночні судження, то місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність предмету судового захисту.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313-314, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: