АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2338/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представника відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_9 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 травня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_10 було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 119550 грн., які відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України визначено як грошовий еквівалент у іноземній валюті, а саме 15 000 доларів США, а відповідач зобовязався повернути їх в строк до 05 грудня 2012 року. Факт отримання коштів підтверджується п. 4 договору.

У передбачений договором строк, а саме до 05 грудня 2012 року, відповідач кошти не повернув. Станом на дату подачі позову заборгованість відповідача перед позивачем за вказаним договором складає 15000 доларів США.

ОСОБА_9 з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь суму заборгованості 376727,11 грн. та 3 % річних від простроченої суми 44840 грн., а всього 421567,11 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2016 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 вказану суму заборгованості та судові витрати в сумі 4216 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що згідно договору позики від 05 травня 2011 року ОСОБА_9 позичив ОСОБА_7 119550 грн., що еквівалентно 15000 доларів США по курсу НБУ на день укладання договору (а.с. 5,61-62).

Згідно п. 4 Договору грошові кошти, які є предметом цього договору, були передані позикодавцем позичальнику до підписання цього договору.

Відповідно до п. 5 Договору позичальник зобовязався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 5 грудня 2012 року.

П. 9 Договору передбачено, що в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцеві суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інших документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У запереченнях проти позову, так само як і у апеляційній скарзі підставами для відмови у позові ОСОБА_7 та його представник вказують те, що відповідач не підписував договір позики із позивачем та гроші у позику не отримував.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 січня 2016 року за клопотанням відповідача та його представника було призначено судову почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта № 55/632/16-23 від 01.08.2016 року підпис, виконаний барвником чорного кольору від імені ОСОБА_7 в графі «Позичальник» договору позики від 05.05.2011 року, виконаний ОСОБА_7 (а.с. 82-88).

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що відповідач підписував договір позики, наданий позивачем.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно розрахунків позивача, заборгованість за договором позики від 05.05.2011 року складає 15000 доларів США, а 3 % річних від простроченої суми 1785,38 доларів США.

Позивач ОСОБА_9 просив стягнути заборгованість за договором позики в сумі 421567,11 грн., в тому числі: 376727,11 грн. заборгованість; 44840 грн. - 3 % річних від простроченої (а.с. 97). При цьому, позивач визначив вказану суму на підставі офіційного курсу долара США станом на 16.08.2016 року.

Враховуючи наведене, визначена позивачем до стягнення сума підлягає стягненню на підставі статей 1046-1049 ЦК України, з урахуванням 3 процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не впливають на вирішення справи та були предметом розгляду у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, відсутні підстави для його зміни чи скасування, а тому, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :