Справа №751/3103/16-ц
Провадження №2/751/573/16
Рішення

Іменем України

19 серпня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарях Дасюк Н. В., Грищенко Н. С.

з участю позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5, представників третьої особи Новозаводської районної у м.Чернігові ради (як орган опіки та піклування) Ципуринди О.М., ОСОБА_7, ОСОБА_8, дитини ОСОБА_9, педагога ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, третя особа орган опіки та піклування Новозаводської районної у місті Чернігові ради про визнання незаконними дій, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини,

Встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, який в подальшому збільшив вимоги (т.2 а.с.66-67) та остаточно просив визнати незаконними і такими, що підлягають припиненню дії та бездіяльність відповідачів, що пов'язані зі створенням перешкод позивачу у контакті з донькою ОСОБА_9; усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_9 та у її вихованні наступним чином: зобов'язати відповідачів не перешкоджати позивачу у здійсненні батьківських обов'язків по вихованню його дитини та у вільному спілкуванні з нею; повернути дитину на постійне проживання у квартиру АДРЕСА_1, а також забезпечити належні умови проживання дитини; заборонити відповідачам змінювати адресу постійного проживання дитини на будь-яку іншу адресу, без нотаріально посвідченої письмової згоди її батька, із зазначенням нової адреси проживання; заборонити відповідачам перетинати адміністративно-територіальні межі міста Чернігова разом з дитиною без супроводу її батька або без його нотаріально посвідченої згоди із зазначенням місця прямування та відповідного часового проміжку перебування у цьому місці; способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини визначити у порядку зобов'язання матері ОСОБА_2 систематично надавати дитину батькові для спільного з ним перебування та спілкування за місцем постійного проживання дитини у квартирі АДРЕСА_1, при цьому у час, вільний від занять у навчальних закладах, а саме - щоденно у будні дні з 18-ї год 00 хв до 20-ї год 00 хв, у вихідні, святкові та дні шкільних канікул - надавати дитину для побачень щоденно з 16-ї год 00 хв і до 20-ї год 00 хв, за умови дотримання звичайного режиму дня дитини; на протязі одного тижня з моменту набуття законної сили рішення суду надати дитину її батьку для проведення комплексного медичного обстеження доньки у закладі охорони здоров'я - дитячій поліклініці №1 Чернігівської міської ради; кожні півроку, рахуючи з моменту набуття законної сили рішенням суду, надавати дитину батькові для проведення медичних обстежень у закладах охорони здоров'я та для виконання медичних рекомендацій; негайно повідомляти засобами телефонного зв'язку або телеграфу ОСОБА_1 про будь-які випадки погіршення стану здоров'я дитини та надавати можливість виконання медичних рекомендацій та піклування про дитину за місцем її знаходження або перебування; на протязі одного тижня з моменту набуття законної сили рішення суду надати ОСОБА_1 в письмовому вигляді інформацію про детальний розпорядок і місця навчання дитини, а також надати документи та відомості про успіхи дитини у загальноосвітніх навчальних закладах і закладах позашкільної освіти, за період, починаючи з червня 2014 року; кожного тижня, рахуючи з моменту набуття законної сили рішення суду, надавати ОСОБА_1 документи та відомості про успіхи дитини у загальноосвітніх навчальних закладах і закладах позашкільної освіти; не пізніше, ніж за тиждень до дня проведення батьківських зборів і культурно-масових заходів у закладах шкільної та позашкільної освіти, де навчається або займається дитина, повідомляти у письмовій формі батька про дату, час і місця їх проведення; на протязі одного дня з моменту набуття законної сили рішення суду надати ОСОБА_1 в письмовому вигляді інформацію про номер засобу діючого телефонного зв'язку із дитиною - донькою ОСОБА_9; на протязі одного дня з моменту зміни номеру телефонного зв'язку із донькою повідомляти у письмовій формі батька про новий номер діючого засобу телефонного зв'язку. Крім того, просить роз'яснити ОСОБА_2 те, що згідно з частиною 4 статті 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Також, просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що від спільного шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 має малолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначає, що 19.03.2013 року до розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем було укладено договір про те, з ким буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її проживання та спілкуванні братиме кожен із батьків. За договором місцем проживання дитини було вказано адресу: АДРЕСА_1. Вказані зобов'язання відповідач не виконує, а лише чинить всілякі перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Також відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 періодично приховують від позивача дитину, забороняють забирати її зі школи, ображають його у присутності дитини та ін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Доповнив, що не дивлячись на те, що орган опіки та піклування виніс рішення та надав йому час для спілкування з дитиною, відповідачі відмовляють йому у зустрічах з донькою, не мотивуючи відмову нічим.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Представники третьої особи Новозаводської районної у м.Чернігові ради (як орган опіки та піклування) в судовому засіданні просили ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини та відповідно до висновку від 23.05.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав показання, як свідок. Він повідомив, що проблеми з приводу незаконних дій відповідачів щодо виховання дитини почалися, коли відповідач ОСОБА_13 вийшла на роботу з декретної відпустки. Вона забагато часу приділяла роботі, а не сім'ї. В цей же час між бабусею дитини - відповідачем ОСОБА_3, почалися конфлікти з приводу приготування дитячого харчування. Суперечки були також з приводу лікування дитини. Наполягав, що завжди виконував належним чином батьківські обов'язки, завжди піклувався про її розвиток: вчив її плавати, гуляв з нею та ін. Після розлучення відповідач поїхала з квартири і забрала дитину. Зазначив, що неодноразово зустрічався з ОСОБА_2, зокрема, 03.06.2014 року, 12.05.2014 року та запитував, коли зможе побачити свою дитину та приймати участь у її вихованні. Дитину переховували, не говорили де вона знаходиться. 04 липня 2014 року він повідомив відповідачку про свій намір звернутися до органів опіки, але після цього лише виник конфлікт. У день народження дитини, 09 липня, він прийшов до помешкання дитини та подарував їй мобільний телефон, якому ОСОБА_9 дуже зраділа, але йому відмовили прийти на святковий обід. Після дня народження позивач зустрічався з колишньою дружиною, але вона в категоричній формі заборонила зустрічатися з дитиною. 20 липня 2014 року він побачив дитину біля будинку бабусі і вона повідомила, що подарований телефон у мами, тому що він зламався. Вказав, що йому телефонував тесть та погрожував йому фізичною розправою, якщо не залишить у спокою колишню дружину та доньку. Зазначає, що весь цей час на протязі літа 2014 року він спілкувався з рідними з приводу можливості бачити дитину та приймання участі у її вихованні, але йому кожного разу відмовляли. Одного разу, 03.09.2014 року, йому пощастило побувати вдома, де проживає дитина. Вона з задоволенням показувала йому зошити та книжки, але коли прийшла ОСОБА_2, то вона в категоричній формі вигнала його з дому. Отже, більш ніж 15 разів у першому семестрі 2014 року він просив надавати йому дитину для спілкування. Також, неодноразового намагався після уроків забирати дитину зі школи, однак, йому постійно відмовляли відповідачі. Після цього, на протязі останнього року вже не ходив до школи, щоб не травмувати дитину.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_15 - знайома позивача, суду пояснила, що їх діти відвідують студію «Колібрі», яка розташована по пр - ту Миру, 43 в м. Чернігові. Познайомились вони в 2015 навчальному році в той час, коли чекали дітей після заняття. Позивач розповідав їй, що чекає доньку, вони розмовляли про успіхи дітей в навчанні. Тоді ж батько дитини розповів, що йому чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вказала, що бачила його на протязі року рази три. Зайняття дітей проходили по четвергах з 17-30 год до 20-00 год.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона є знайомою позивача. Познайомились вони 31.12.2014 року під час придбання телевізору, який продавав ОСОБА_1 Коли вона прийшла до позивача, то у квартирі була дівчинка років 9 та позивач. Дитина спілкувалася з ними до того часу, як не прийшла бабуся ОСОБА_3 Вона забрала дівчинку і сказала, що «мама тобі не дозволяє тут гратися». Потім прийшла мати дитини і також не дозволила піти разом з батьком купити їй новорічний подарунок. В наступному вони зустрілися з позивачем випадково 19.12.2015 року біля школи №32, в якій навчається його донька. Там він розповів, що мати дитини все ж таки не надає йому бачитися з ОСОБА_9 і він прийшов до школи передати їй подарунок.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_17 - батько позивача, суду пояснив, що проживав в Чернігові до жовтня 2009 року. На даний час проживає в АДРЕСА_1 він придбав разом з ОСОБА_2 у спільну власність, відповідно 2/3 та 1/3 частках. Після розлучення сина з невісткою в даній квартирі проживала невістка з онукою. На даний час вони дану квартиру залишили. Вважає, що його син відповідально ставився до виховання своєї доньки. Після червня 2014 року позивач здійснив багато спроб, щоб зустрітися з дитиною, але мати дитини та бабусі чинять йому супротив. Зазначив, що позивач ніколи не самоусувався від виховання доньки. Він особисто бачив, як батько купував їй подарунки. Вказав, що сам бачив дитину давно, але взимку 2014 року, коли він був у відпустці, він зустрівся з дитиною, однак вона не захотіла розмовляла з ним. Крім того, вказав, що позивач є самодостатня людина, може забезпечити себе та потреби дитини. Вважає, що саме після розлучення сина з невісткою погіршилися відносини між батьком та донькою.

Свідок ОСОБА_18 - знайомий позивача в судовому засіданні пояснив, що був свідком випадку, який стався восени 2014 року. В цей час він разом з позивачем знаходилися по АДРЕСА_2 і побачили, як з під'їзду вийшла донька ОСОБА_1 з дідусем. Звичайно батько дитини звернувся до дівчинки, але чоловік на ім'я ОСОБА_11 заборонив їй розмовляти з ним.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 - знайомі позивача та свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснили, що 09.06.2016 року за проханням позивача вони прийшли до будинку по АДРЕСА_3. По домофону, жінка відповіла, що дитини немає в квартирі. Пізніше вони зайшли в під'їзд, піднялися до квартири, але вийшов ОСОБА_22, а потім і ОСОБА_4, які також відповіли, що дівчинки в квартирі немає. Після чого, позивач викликав поліцію, яка після встановлення всіх обставин повідомила, що дитина відпочиває разом з бабусею ОСОБА_3 в санаторії.

Свідок ОСОБА_23 - знайомий позивача в судовому засіданні пояснив, що знає дану сім'ю ще до їх весілля. Про те, що ОСОБА_2 не дозволяє бачитися з дитиною ОСОБА_23, він дізнався від нього самого, після того, як він запропонував ОСОБА_9 відпочити в санаторії. Також, влітку 2015 року він був у судовому засіданні, під час якого зрозумів, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Іноді зустрічав ОСОБА_2 з донькою, з батьком дитину не бачив. Вказує, що це спокійна сім'я, ОСОБА_23 веде позитивний спосіб життя. Неодноразово пропонував ОСОБА_2 примирити її з ОСОБА_23, але вона була категорична.

Свідок ОСОБА_24 - колишній сусід позивача, в судовому засіданні пояснив, що є інвалідом 2 групи, а тому часто перебуває на вулиці. До 2014 року позивач постійно прогулювався із дівчинкою, вчив катати її на велосипеді. Восени 2015 року, біля школи іноземних мов, позивач намагався вручити дівчинці подарунок, однак ОСОБА_2 не допустила дівчинку до батька.

Свідок ОСОБА_25 - знайомий позивача, в судовому засіданні пояснив, що до розірвання шлюбу батьки ОСОБА_26 займались її вихованням. Однак, після червня 2014 року позивача жодного разу не бачив з дитиною. ОСОБА_1 повідомив йому, що колишня дружина не дозволяє йому спілкуватися з донькою. Також, 01.09.2014 року ОСОБА_2 не дозволила позивачу сходити з дитиною на концерт.

Свідок ОСОБА_9 - рідний брат та син відповідачів, в судовому засіданні пояснив, що ніколи ніяких перешкод ні його сестра, ні батьки не чинили позивачу для спілкування з дитиною. Пояснив, що він іноді розмовляв з сестрою з приводу участі батька у вихованні доньки ОСОБА_9, але такі теми були не частими. З дитиною про батька взагалі не розмовляв, тому що дівчинка пам'ятає той випадок, коли батько прийшов до них додому та вчинив сварку. Після даного випадку дівчинка була знервована. Вказує, що його батьки не проти спілкування позивача зі своєю дитиною. Додав, що на початку грудня 2015 року допомагав перевозити речі з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_3. Під час переїзду була присутня дитина і вона не запитувала чому вони переїжджають.

Допитана як свідок відповідач по справі ОСОБА_3 - мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що в 2013 році за ініціативою позивача було розірвано шлюбу між сином та відповідачем, але ще на протязі року вони проживали разом. В 2014 році невістка з онукою пішли від них. З цього часу позивач почав звинувачувати її у тому, що вона не допускає та не допускала його до участі у вихованні ОСОБА_9. Після того, як вони пішли, день народження доньки 09 липня, вони вирішили зустріти у них вдома. Але увечері позивач пішов з дому і не зустрівся з дівчинко. Вважає, що батько дитини має всі можливості для зустрічей, однак він не використовує жодних шансів для того, щоб побачитися з ОСОБА_9. Зазначає, що позивач звинувачує її в тому, що дівчинка після школи приходить до неї, а не до нього. Був такий випадок, коли вона умисно пішла з дому і надала можливість батькові поспілкуватися і побачитися з донькою. Однак, коли ОСОБА_9 прийшла зі школи, двері квартири ніхто не відчинив, тому що батько пішов із дому. Наполягала на тому, що ніколи не чинила ніяких перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вислухавши думку дитини, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що від спільного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають малолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17 т.1).

19 вересня 2013 року між сторонами укладено договір щодо здійснення батьківських прав і обов'язків та про визначення місця проживання дитини (а.с.138-139 т.1). Згідно п. 1.3, 2.1 Договору батьки домовилися про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав матір'ю та батьком, який після розірвання шлюбу проживатиме окремо від дитини.

09.10.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюб, що підтверджується рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова (а.с.234-235 т.2).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.07.2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку (а.с.19-22 т.1).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.09.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у визначенні місця проживання малолітньої дитини разом з ним (а.с.68-72 т.1).

На даний час, малолітня дитина проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_3 від 01.06.2016 року, для виховання та розвитку дитини створено всі необхідні умови (а.с.179 т.2).

Згідно Принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.142 СК України діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно зі ст.ст. 150, 151 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст.157 СК України).

Положеннями ч.3 ст.157 СК України тим самим визнано неправомірність поведінки того, хто перешкоджає матері чи батькові бачитися з дитиною.

Праву того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов'язок того, з ким проживає дитина, не чинити йому перешкод у здійсненні свого права.

Статтею 159 СК України встановлено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Крім того, відповідно до ст., ст.11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки щодо способів участі у вихованні дитини, про що також, окрім матеріалів справи (а.с.163-164 т.1, 167-189 т.1, 204-209 т.1, 227-248 т.1, 251 т.1, 259-260 т.1, а.с.145 т.2, а.с.155 т.2, а.с.163-165 т.2, а.с.220 т.2, а.с.9-24 т.3), показань свідків ОСОБА_17, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, свідчить їх поведінка та ставлення один до одного на протязі судового засідання.

Також і самі неодноразові звернення позивача до суду для встановлення регламенту побачень батька з малолітньою донькою (а.с.57-58 т.2) свідчить про наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

За таких обставин, позов в частині зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_27 та ОСОБА_22 в цій частині слід відмовити, оскільки питання виховання дитини вирішується батьками спільно, а також в судовому засіданні не було встановлено вчинення перешкод з боку ОСОБА_3, ОСОБА_27 та ОСОБА_22 позивачу у спілкуванні та вихованні його доньки.

Не підлягають задоволенню і вимоги щодо зобов'язання відповідачів повернути дитину на постійне проживання у квартиру АДРЕСА_1, а також забезпечити належні умови проживання дитини.

Так, малолітня дитина проживала разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, проте з 05.12.2015 року за вказаною адресою не проживають, що підтверджується копією довідки від 28.12.2015 року (а.с.254 т.1).

Відповідно актів обстеження умов проживання від 12.05.2015 року та від 23.06.2015 року у квартирі АДРЕСА_1, для дитини створені всі необхідні умови для її виховання та розвитку від 12.05.2015 року (а.с.170-171 т.2).

Однак, на даний час, згідно акту обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_9 від 17.05.2016 року, у квартирі АДРЕСА_1 відсутні умови для перебування дитини (а.с.196 т.2).

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову в цій частині, а крім того, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_27 та ОСОБА_22, які не є власниками зазначеної квартири, не зобов'язані забезпечувати належні умови проживання дитини за даною адресою, саме на батьків покладається спільний обов'язок для забезпечення належних умов проживання дитини.

Також не підлягають задоволенню і вимоги щодо зобов'язання відповідачів змінювати адресу постійного проживання дитини на будь-яку іншу адресу, без нотаріально посвідченої письмової згоди її батька, та щодо заборони відповідачам перетинати адміністративно-територіальні межі міста Чернігова разом з дитиною без супроводу її батька з наступних підстав.

Згідно з преамбулою Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Дія цього Закону поширюється на громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (ст. 1 Закону).

Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ст. 2 Закону).

Відповідно до положень ст. 3 цього Закону свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08.09.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у визначенні місця проживання малолітньої дитини разом з ним (а.с.68-72 т.1).

При цьому також слід зазначити, що відповідно копії довідки КП «Новозаводське» від 13.07.2016 року (а.с.8 т.3) малолітня дитина ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, тобто за місцем реєстрації бабусі ОСОБА_3 та ОСОБА_17 Батьки малолітньої дитини зареєстровані за іншими адресами (а.с.43 т.1, 166 т.2).

Таким чином, діючи на власний розсуд, відповідачі використовують гарантовану їй законом свободу пересування та вільний вибір місця проживання на території України.

Стосовно позовних вимог про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною суд дійшов наступних висновків.

Згідно довідок Чернігівського дошкільного навчального закладу №32 «Веселка» (а.с.140 т.1), Чернігівського ліцею №32 (а.с.141 т.1), обласного палацу дітей та юнацтва (а.с.142 т.1), керівника студії образотворчого мистецтва (а.с.143 т.1) - батько дитини виявляє інтерес до творчих успіхів доньки, цікавиться розміром оплати за навчання. Пропонує фінансову допомогу в деяких питаннях.

Згідно характеристики КП «Новозаводське» від 2015 року, ОСОБА_1 за час проживання АДРЕСА_2 скарг і заяв від мешканців будинку не мав (а.с.150 т.1).

Згідно довідки №94 від 15.04.2015 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку в с. Рудка Чернігівського району (а.с.151 т.1).

Працевлаштування і дохід ОСОБА_1 за 2015 рік підтверджується наданими матеріалами на а. с. 153-157 т.1, а.с.27 т.3.

Відповідно довідки паспортної служби від 16.10.2015 року ОСОБА_1 проживає і постійно зареєстрований АДРЕСА_2 (а.с.158 т.1, 166 т.2).

Згідно розрахунку Новозаводського відділу державної виконавчої служби м.Чернігова про стан заборгованості по сплаті аліментів від 11.08.2015 року вбачається сплату позивачем аліментів по рішенню суду (а.с.25 т.3), про що також свідчать і копії квитанцій (а.с.29-31 т.2, а.с.197 т.2, а.с.213 т.2, а.с.20-21 т.3).

Згідно листа Чернігівського ліцею №32 від 22.12.2015 року, батько дитини з вересня до школи не приходив, навчанням не цікавився (а.с.249 т.1).

Згідно довідки обласного палацу дітей та юнацтва від 20.04.2016 року (а.с.257 т.1) з батьком дитини керівники гуртка познайомились в 2015 році, він декілька разів з'являвся на заняттях, оплатив один раз благодійний внесок та внесок за участь у фестивалі. Ніяких перешкод в спілкуванні батька з дитиною керівники гуртка не бачили, негативних висловлювань щодо батька з боку матері не чули.

Відповідно довідки керівника арт-студії «Колібрі» від 18.04.2016 року (а.с.258 т.1) батько дитини заплатив за заняття за травень 2015 року, мати дитини ніколи не підбурювала не розмовляти з батьком дитини, не приймати внески від нього.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради №87 від 23.05.2016 року затверджено висновок про розв'язання спору щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, а саме: орган опіки та піклування вважає за можливе дозволити ОСОБА_1 забирати для спілкування малолітню доньку ОСОБА_9 щотижня у четвер та суботу з 15-00 до 17-00 год, за умови задовільного стану здоров'я дитини, повідомлення матері дитини про місце перебування, обов'язкового повернення дитини матерів в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей даного віку (а.с.140,141 т.2).

Також, згідно протоколу обстеження відносин в родині психолога ліцею № 32 ОСОБА_29 від 11.12.2015 року, під час бесіди з ОСОБА_9 за результатами спостереження виявлені ознаки тривожної поведінки, негативні емоції та почуття у дівчинки, які пов'язані з нагадуванням їй про батька ОСОБА_1, її відносинами з батьком, стосунками між батьками та мамою (а.с.250 т.1).

Згідно інформації про діагностичне обстеження малолітньої ОСОБА_9 Чернігівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 18.01.2016 року, з метою попередження психотравмуючого впливу на дитину процесу окремого проживання батьків та непорозумінь у їх стосунках, рекомендовано батькам вирішити спірні питання з мінімізацією негативного впливу на ОСОБА_9; рекомендовано спілкування дитини з обома батьками, але при організації зустрічей та спілкування з батьком варто враховувати потреби і бажання дівчинки, не маніпулюючи її свідомістю. (а.с.215 т.2).

В судовому засіданні, у відповідності до ст.171 СК України, з'ясовувалась думка малолітньої дитини ОСОБА_9 щодо її спілкування з батьком, яка в присутності педагога, суду пояснила, що проживає з мамою, дідусем та бабусею. На розважальні заходи ходить з мамою. Тато приходив до школи, але це було давно. Вона не бажає, щоб він приходив до них додому, не бажає з ним гуляти. Коли проживали разом, то тато ображав бабусю. На даний час вона приходить до бабусі ОСОБА_3. Одного разу вона прийшла до бабусі, тато також був вдома, але він навіть не вийшов із кімнати. Вказала, що не хоче проживати в квартирі по АДРЕСА_1 і спілкуватися з батьком.

Як вбачається із рішення Європейського суду з прав дитини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд в цілому погоджується з способом участі позивача у вихованні дитини, запропонованим у висновку органу опіки та піклування Новозаводської районної у м.Чернігові ради, оскільки найбільше відповідає обставинам справи та інтересам малолітньої дитини, дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, та не порушує звичайних для дитини умов життя.

Таким чином, беручи до уваги вимоги закону щодо обов'язку батьків у вихованні дитини, свідоме бажання позивача виховувати свою доньку та спілкуватися з нею, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з донькою, думку малолітньої дитини та висновок органу опіки та піклування щодо можливості спілкування батька з донькою та визначення часу спілкування, суд вважає, що відновлення стосунків батька та дитини має бути поступовим, а тому позов в частині способів та участі у спілкуванні з дитиною підлягає частковому задоволенню, а саме слід визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом: встановлення зустрічей батька з дитиною щотижня у четвер та суботу з 15.00 год до 17.00 год, за умови задовільного стану здоров'я дитини, повідомлення матері дитини про її місце перебування, повернення дитини за місцем проживання матері у визначений час, з дотриманням розкладу навчання, відвідувань гуртків, режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку.

При цьому, слід зазначити, що батько не позбавлений можливості за наявності відновлення стосунків з дитиною знову порушити питання про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини, а також спільного з дитиною відпочинку.

В іншій частині вимог позивача щодо способів його участі у вихованні дитини, зокрема: у зобов'язанні відповідача ОСОБА_2 надавати відомості про розпорядок і місце навчання дитини, надавати відомості та документи про успіхи дитини, про номер та зміну номера телефонного зв'язку, повідомляти про проведення батьківських зборів та культурно-масових заходів, повідомляти про погіршення стану здоров'я дитини, надавати дитину для проведення медичного обстеження дитини слід відмовити за необґрунтованістю.

Так, позивач не позбавлений можливості сам отримувати інформацію у закладах освіти та закладах охорони здоров'я про свою дитину.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, про те, що при його зверненні у вищевказані заклади, він отримував відмову в наданні йому інформації стосовно ОСОБА_9

Натомість, позивач надав суду інформацію дитячої поліклініки №1 Чернігівської міської ради від 16.05.2016 року про те, що ОСОБА_1 цікавиться здоров'ям малолітньої ОСОБА_9 (а.с.173 т.2).

Також у судовому засіданні позивачу було повідомлено номер діючого телефонного зв'язку з дитиною.

Крім того, не підлягає задоволенню позов в частині визнання незаконними і такими, що підлягають припиненню дії та бездіяльність відповідачів, що пов'язані зі створенням перешкод позивачу у контакті з донькою з наступних підстав.

Згідно з приписами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень статті 18 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

У будь-якому випадку, у сенсі статті 18 СК України, обраний позивачем судовий спосіб захисту його порушених прав повинен відповідати способам захисту, встановленим законом або домовленістю (договором) сторін.

Спосіб захисту свого права повинен бути ефективним, тобто, відповідати змісту порушеного права, характеру допущенного порушення та наслідкам, які потягнули за собою порушення права особи. Остатній повинен бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, визнання незаконними дій та бездіяльності відповідачів, які не відносяться до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту порушених прав чи законних інтересів (ст. 18 СК України).

Зрештою, права позивача повністю поновлені шляхом визначення часу для спілкування з дитиною.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню саме з наведених вище мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В частині вирішення питання про розподіл судового збору, суд виходить з наступного:

Позивачем при подачі позову заявлено три вимоги немайнового характеру, за які ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1 653,60 грн (а.с.1 т.1, а.с.49 т.1).

Проте, судом задоволено частково дві вимоги, а саме: згідно другої вимоги задоволено 1/4 її частину, що становить 551,20/4=137,80 грн, а також задоволено 1/9 частину третьої вимоги, що становить 551,20/9=61,24 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 199,04 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 88, 208, 212-215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст.18, 19, 141, 142, 150, 151, 153, 157, 159, 160, 161, 171 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11, третя особа орган опіки та піклування Новозаводської районної у місті Чернігові ради про визнання незаконними дій, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини- задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визначити способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом встановлення зустрічей батька з дитиною щотижня у четвер та суботу з 15.00 год до 17.00 год, за умови задовільного стану здоров'я дитини, повідомлення матері дитини про її місце перебування, повернення дитини за місцем проживання матері у визначений час, з дотриманням розкладу навчання, відвідувань гуртків, режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, встановлених для дітей відповідного віку.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 199 (сто дев'яносто дев'ять) грн. 04 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Маслюк