Справа № 392/623/16-ц
Провадження № 2/392/497/16
У Х В А Л А

05 травня 2016 року м. Мала Виска

Суддя Маловисківського районного суду Кіровоградської області Кратко Д.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, подану та підписану від його імені та в його інтересах адвокатом ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

04 травня 2016 року до суду засобами поштового зв»язку надійшла позовна заява ОСОБА_1, подана та підписана від його імені та в його інтересах адвокатом ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви приходжу до висновку, що вона підлягає поверненню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання.

Як вбачається безпосередньо із поштового конверту у якому міститься позовна заява та із позовної заяви про розірвання шлюбу вона подана та підписана від імені позивача ОСОБА_1 його представником адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 22 квітня 2016 року.

До вказаної позовної заяви додаються, окрім інших документів, також і копії: угоди про надання правової допомоги від 22 квітня 2016 року, Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1726 від 11 вересня 2007 року, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України.

Частина 1 ст. 110 СК України встановлює, що позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя.

Відповідно до абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним

та поділ спільного майна подружжя» сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК ( 435-15 ) про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Дійсно законодавство України передбачає, що фізичні особи мають право самостійно представляти свої інтереси у суді або діяти через представника, повноваження якого закріплені законодавством України, підтверджені відповідним договором про надання правової або юридичної допомоги, а також відображені у відповідній довіреності, наданої фізичною особою повіреному для захисту своїх прав та інтересів.

Так, Цивільно-процесуальний кодекс України передбачає, що сторони, треті особи, особи, які за законом здійснюють захист прав, свобод та законних інтересів інших осіб, заявники та інші заінтересовані особи в окремому провадженні у цивільному процесі можуть брати участь особисто, а також через представників (ч. 1 ст. 38 ЦПКУ).

Представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу (ч. 1 ст. 40 ЦПК України).

Заборона подання позовної заяви про розірвання шлюбу представником одного з подружжя, що чітко випливає із ч. 1 ст. 110 СК України та із самої суті спору, не виключає участі представника сторін, насамперед позивача у розгляді справи про розірвання шлюбу, проте забороняє представнику ініціювати розірвання шлюбу у судовому порядку, шляхом безпосереднього підписання такого позову.

Позов про розірвання шлюбу може пред'явити опікун, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним.

Суд вважає, що представник позивача не може сам підписати позовну заяву про розірвання шлюбу, але представник може представляти позивача чи відповідача.

За відсутності позивача не можна ні з'ясувати повною мірою обставини життя подружжя, ні вжити заходів до їхнього примирення.

На думку суду, якщо в процесі судового розгляду справи бере участь лише представник одного, або обох з подружжя без особистої участі фізичних осіб, суд не зможе з'ясувати багато питань, які, на думку Пленуму Верховного суду України, необхідно враховувати, уникаючи формалізму. Жоден із фахівців права, виконуючи роль представника однієї зі сторін, не зможе відповісти судді на питання суто приватного характеру, які, як правило, з'ясовуються протягом судового засідання. Тим більше, що відповідно до статті 112 Сімейного кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Прямої заборони на участь адвоката або представника за довіреністю, в розгляді справи про розірвання шлюбу в законі немає.

З наведеного вбачається, що інститут представництва в категорії таких справ, як розірвання шлюбу, може застосовуватися лише частково.

Тобто сторонам не забороняється звернутися до спеціаліста з сімейного права юриста чи адвоката, який може надати кваліфіковану консультацію як на стадії подачі позову, так і в ході судового розгляду, але він не зможе повністю замінити сторону в судовому процесі.

Розірвання шлюбу, як і в цілому сімейні правовідносини, відноситься до спеціальної категорії справ, які мають свої особливості.

Сімейний кодекс України зазначає, що шлюб може бути припинений внаслідок його розірвання за позовною заявою одного з подружжя (чоловіка або дружини) на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 Сімейний кодекс України).

З урахуванням вище зазначеного, суд вважає, що предявлення позовної заяви до суду повинно бути здійснено безпосередньо одним з подружжя.

Таким чином, сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя, або їх обох за довіреністю останніх, а правила Цивільного кодексу України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Проте в даному випадку ініціювання розірвання шлюбу у судовому порядку, шляхом подання відповідного позову має місце представником позивача адвокатом ОСОБА_2, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України та абзацу 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України суддя повертає позовну заяву у випадках, якщо заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Дослідивши матеріали позовної заяви було встановлено, що позов був поданий та підписаний представником позивача адвокатом ОСОБА_2, а не позивачем ОСОБА_1.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позовну заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, саме шляхом підписання позовної заяви в справі про розірвання шлюбу, суд вважає необхідним повернути позовну заяву, особі яка зазначена у позові як позивач, разом із усіма доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 121, 210 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, подану та підписану від його імені та в його інтересах адвокатом ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу повернути позивачу.

Розяснити позивачу та його представнику, що визнання позову неподаним та його повернення, не позбавляє права позивача на повторне звернення із заявою до суду якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області через Маловисківський районний суд Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом пяти днів з дня її винесення, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кратко Д.М.