УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовська Наталія Георгіївна, про визнання договорів дарування недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсними договори дарування 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0238 га по АДРЕСА_1, укладені між нею та ОСОБА_7, вказуючи на те, що відповідач ввів її в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсними договір дарування 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд по АДРЕСА_1 від 30 травня 2014 року та договір дарування земельної ділянки площею 0,0238 га, що розташована по АДРЕСА_1 від 30 травня 2014 року, що укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчені приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Животовською Н.Г. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору дарування частки будинку від 30 травня 2014 року добровільно подарувала, а ОСОБА_7 прийняв в дар належну дарувальнику на праві приватної власності 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд по АДРЕСА_1.

Цього ж дня сторонами було укладено договір дарування земельної ділянки, на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок.

У подальшому ОСОБА_7 за договором дарування від 16 липня 2014 року подарував, а ОСОБА_8 прийняв у дар належну дарувальнику на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,0238 га, що розташована по АДРЕСА_1.

Вказуючи на те, що ОСОБА_7 ввів ОСОБА_6 в оману, остання просила в судовому порядку визнати договори дарування від 30 травня 2014 року недійсними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що волевиявлення ОСОБА_6 при укладенні оспорюваних правочинів нібито і відповідало її зовнішньому волевиявленню, однак його формування відбувалось не вільно, а під впливом обману з боку ОСОБА_7, який обіцяв позивачу погасити її борги перед банками та владнати інші питання, проте не зробив цього, а тому ці договори відповідно до ст. 230 ЦК України підлягають визнанню недійсними.

З такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК Українивстановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди дійшли висновку про наявність в діях відповідача при укладенні оспорюваних правочинів обману, оскільки він обіцяв позивачу погасити її борги перед банками та владнати інші питання, проте не зробив цього.

Вказані обставини ґрунтуються лише на твердженнях ОСОБА_6, викладених в позовній заяві, однак суди у порушення вищевказаних норм процесуального права та роз'яснень не звернули уваги, що позивачем не надані належні і допустимі докази (у розумінні статей 58, 59 ЦПК України) на підтвердження вказаних обставин, хоча наявність підстав для визнання правочину недійсним згідно зі ст. 230 ЦК України повинна довести саме позивач.

Крім того, відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотні умови договору дарування визначені в главі 55 розділу ІІІ ЦК України. Зі змісту оспорюваних договорів дарування від 30 травня 2014 року вбачається, що сторонами погоджені всі ці умови, дарування позивачем здійснено добровільно.

Таким чином, оскаржувані судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими, а тому відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалаоскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська