Справа № 202/74/16-ц
Провадження № 2/202/722/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Фісун К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу.

В позовній заяві позивач посилався на те, що 25 лютого 2011 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 62. В шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони з відповідачкою мають різні погляди на сімейне життя та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. Просив шлюб розірвати.

У судове засідання позивач не з'явився, відповідно до заяви від 21.01.2016 року просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Відповідно до заяви від 21.01.2016 року не заперечувала обставини, викладені у позовній заяві. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище ОСОБА_2.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що між сторонами 25 лютого 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 62, був зареєстрований шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від даного шлюбу в позивача та відповідачки народилась спільна дитина - син ОСОБА_3, на підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження від 14 червня 2011 року, в якому батьками вказаної дитини значаться позивач та відповідачка.

Судом встановлено, що з літа 2014 року сторони спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Дитина наразі проживає з відповідачкою, однак позивач добровільно матеріально забезпечує дитину та приймає участь у її вихованні.

Причиною розпаду сім'ї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачкою взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, втрата почуттів взаємної любові та поваги.

При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивач наполягав на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачкою не бажає, спору про майно між сторонами немає, спір щодо місця проживання дитини також відсутній, тому суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася остаточно та відновлена бути не може.

Керуючись ст. ст. 104, 110 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 7, 10, 11, 15, 57, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 25.02.2011 року, актовий запис № 62, які мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвати.

Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу не змінювати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.П. Слюсар