У Х В А Л А

24 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 3 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», частини третьої статті 28 Закону України «Про метеорологію та метрологічну діяльність», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позивач не довів факту вимагання відповідачем плати за повірку лічильників, хоча це є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України), а нарахування позивачеві плати за нормами споживання води у період, коли лічильники не пройшли повірку відповідає положенням пункту 21 Правил № 630. При цьому відповідач неодноразово надавав позивачеві роз'яснення діючого законодавства щодо формування тарифів та повірки лічильників.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2015 року суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення апеляційного суду, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, оскільки встановлено, що згідно обсягу спожитих послуг, відповідно до показників засобу обліку, заборгованість по їх сплаті відсутня, а позивачем не надано доказів, які б свідчили, що показники засобу обліку на момент його демонтажу відрізнялися від тих, які використовувались при визначенні спожитих послуг і їх оплати.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І.Охрімчук

В.М. Сімоненко