Справа № 303/1942/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Мацунича М.В., Джуги С.Д.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

29 березня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Кредекс Фінанс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обгрунтувало тим, що 27 березня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк» (з 20 січня 2011 року Банк змінив своє найменування на ПАТ «Креді Агріколь Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 23/702152 на суму 9445,54 доларів США зі сплатою 10 % річних з кінцевим терміном повернення до 26 березня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язання був укладений договір поруки № 114-08/401 від 27 березня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_2, згідно умов якого ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з ОСОБА_1.

Відповідачі неналежним чином виконували свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 14 березня 2016 року у боржника виникла заборгованість на загальну суму 133980,60 грн., з яких: 64197,38 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 23564,09 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 24034,84 грн. - заборгованість за відсотками на дату подачі позову; 20253,12 грн. - пеня, 1931,17 грн. - три відсотки річних від простроченої суми кредиту.

6 липня 2012 року року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ПАТ «Креді Агріколь Банк» був укладений Договір факторингу №10/12, згідно умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 23/702152 від 27 березня 2008 року. Відповідно до договору факторингу ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло права кредитора до відповідачів.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану вище заборгованість за кредитним зобов'язанням.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року в задоволенні позову ТзОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено і стягнуто з ТзОВ «Кредекс Фінанс» на користь ОСОБА_1 6000,00 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідачі не надали жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував позовні вимоги товариства і обмежився посилання на те, що відбувся пропуск позовної давності для звернення ТОВ «Кредекс Фінанс» з даним позов, що є порушенням вимог ст. 159 ЦПК України.

Адвокат Розман С.Ю., який представляє інтереси відповідачів, просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну та необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції правомірно задовольнив заяву відповідачки про застосування позовної давності, строк якої сплив, за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту), а відтак і сама порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Представник товариства та відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення судової повістки. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянула справу за відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Кредекс Фінанс» про стягнення заборгованості у зв'язку з невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором №23/702152 від 27 березня 2008 року, суд першої інстанції виходив із того, що згідно представленого розрахунку заборгованість по тілу кредиту як станом на 6 липня 2012 року так і станом на 14 березня 2016 року не змінювалася та становить 641 197,38 грн., що сторонами кредитного договору визначено обов'язок позичальника щомісячно до 15 числа місяця наступного за розрахунком сплатити банку щомісячний платіж для погашення заборгованості, зазначений обов'язок позичальника діє до 26 березня 2013 року включно, що свідчить про факт порушення відповідачами виконання зобов'язань з липня 2012 року, а відтак і про виникнення права банку на стягнення кредиту, який звернувся до суду з позовом 29 березня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого подав заяву представник відповідача, що є підставою для відмови в позові. Договір поруки є припиненим в силу приписів ч. 4 ст. 509 ЦК України, що виключає задоволення позову до поручителя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як матеріалами справи так і судом встановлено, що 27 березня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 23/702152 на суму 9445,54 доларів США зі сплатою 10 % річних з кінцевим терміном повернення до 26 березня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язання був укладений договір поруки № 114-08/401 від 27 березня 2008 року між АТ «Індустріально-Експортний Банк» та ОСОБА_2, згідно умов якого ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з ОСОБА_1.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, позичальник повертає кредит щомісячно до 15 числа місяця наступного за розрахунковим згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до Додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, з подальшим їх перерахуванням на поточний рахунок продавця.

Згідно з п.п. 3.3.2, 3.3.7 зазначеного договору, позичальник зобов'язаний, зокрема, погашати суму кредиту (частину кредиту) на рахунок, зазначений в п. 3.1.1 цього договору, в терміни згідно умов цього договору та сплачувати банку нараховані проценти в розмірі, зазначеному у п. 1.4.1 цього договору, у строки, зазначені в п. 2.4 цього договору. Сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п. 2.4 цього договору. Повернути в повному обсязі кредит, сплатити нараховані проценти за фактичний час його використання, можливі штрафні санкції, в порядку та у випадках, визначених цим договором.

Судом встановлено, що 6 липня 2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТзОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу № 10/12, за умовами якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відступив на користь ТзОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги за зобов'язаннями, які визначені у Реєстрі прав вимоги, в тому числі і за вище зазначеними договорами.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вірно зазначив суд, таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Обгрунтовуючи заявлений позов, позивач вказував на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором № 23/702152 від 27 березня 2008 року станом на 14 березня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 133980,60 грн., з яких: 64197,38 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 23564,09 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 24034,84 грн. - заборгованість за відсотками на дату подачі позову; 20253,12 грн. - пеня, 1931,17 грн. - три відсотки річних від простроченої суми кредиту.

Сторонами кредитного договору визначено обов'язок позичальника щомісячно до 15 числа місяця наступного за розрахунковим сплатити банку щомісячний платіж для погашення заборгованості. Зазначений обов'язок позичальника діє до 26 березня 2013 року включно.

Встановлено, що заборгованість по тілу кредиту як станом на 06 липня 2012 року, так і станом на 14 березня 2016 року не змінювалася, що свідчить про факт порушення виконання зобов'язань відповідачами з липня 2012 року, а відтак і про виникнення права банку на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так п. 3.2.5. кредитного договору передбачено, що невиконання зобов'язання по погашенню заборгованості в строк до 30 днів, дає право банку вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 06.11.2013 року (№ 6-116цс13), 19.03.2014 року (№ 6-20цс14) та 18.06.2014 року (№ 6-61цс14).

Встановивши, що ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулося до суду з позовом тільки 29 березня 2016 року, а будь-яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності до вимоги позивачем вчинено не було і підстав для поновлення пропущеного строку позивачем не наведено, суд прийшов до вірного висновку, що товариство звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, який закінчився 26 березня 2016 року, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 березня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 114-08/401, відповідно до якого поручитель ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 її зобов'язань.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 договору поруки, сторони цього договору визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником за кредитним договором. Сторони цього договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги.

Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 договору поруки, сторони цього договору визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником за кредитним договором. Сторони цього договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги.

Згідно п. 4.1 вищезазначеного договору, сторони цього договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з момениу підписання усіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобов'язання. При цьому сторони констатують, що строк закінчення цього договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 1.2 договору поруки від 27 березня 2008 року кредит наданий кредитором позичальнику з 27.03.2008 року по 26.03.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання банк не звертався з вимогою до відповідача-поручителя ОСОБА_2 про повернення коштів за кредитним договором.

Враховуючи зазначене вище суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що договір поруки, в силу приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України є таким, що припинив свою дію, що в будь-якому випадку виключає задоволення позову до поручителя в цьому спорі.

Саме такі висновки зробив Верховного Суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України (постанова від 17.09.2014 року, справа № 6- 53 цс 14; постанова від 17.09.2014 року, справа № 6-41цс14; постанова від 10.09.2014 року, справа № 6-32цс14; постанова від 02.09.2015 року, справа № 6-438цс15).

Інші доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають.

Рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Питання про стягнення витрат на правову допомогу адвоката вирішено у відповідності до вимог ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: