Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 428/28/14-ц
Провадження № 22ц/782/8/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді Коротенка Є.В.,

суддів: Гаврилюка В.К., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.12.2015 року позовні вимоги ТОВ «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості були задоволені частково.

Суд вирішив:

- стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 191699 грн. 37 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору по 958 грн. 49 коп. з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення у справі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 0 (а.с.6-14).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору (надалі Договор), банк зобовязується надати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) в сумі 29028,45 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором.

Відповідно до п. 1.2.2. Договору позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.07.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін.

Згідно із п. 1.4 Договору цільовим призначенням кредиту є придбання транспортного засобу позичальником для особистих потреб.

Відповідно до п. 2.1. вказаної угоди у забезпечення виконання усіх грошових зобовязань позичальника в повному обсязі за договором надається порука ОСОБА_3, згідно договору поруки № 217947 від 17.07.2008 року, а також позичальник передає в заставу, а банк приймає транспортний засіб: марка HYUNDAI, модель TUCSON, рік випуску 2008, колір сірий, тип ТЗ легковий (універсал), норми агрегатів: шасі KMHJN81VP8U906736, двигун 1991, державний номер ВВС101123.

Згідно із ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Разом із тим статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.07.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» (в якості кредитора) та ОСОБА_3 (в якості поручителя) уклали договір поруки № 217947, відповідно до якого ОСОБА_3 взяла на себе обовязок солідарно відповідати в повному обсязі перед кредитором за зобовязаннями відповідача ОСОБА_2, що випливають з вищевказаного Кредитного договору (а.с.15-17).

Також встановлено, що 20 квітня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» (в якості «Клієнта») та ТОВ «Кредекс Фінанс» (в якості «Фактора») уклали Договір факторингу № 05/12 (а.с.22-23).

Відповідно до п. 2.1. вказаної угоди «Клієнт» зобовязується відступити «Фактору» права вимоги за кредитами, а «Фактор» зобовязується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену цим договором.

Згідно із п. 2.3. Договору факторингу передача набуває чинності з моменту підписання акту приймання-передачі, після чого «Фактор» стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості і отримує відповідні права вимоги за кредитами.

14 травня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» на виконання вимог Договору факторингу № 05/12 було укладено Акт приймання-передачі, у відповідності до якого «Клієнт» передає (відступає) права вимоги за кредитами «Фактору» (за переліком, наведеним у Реєстрі заборгованості боржників), а «Фактор» приймає такі права вимоги за кредитами. При цьому «Клієнт» та «Фактор» підтверджують, що передача прав вимоги за кредитами, переліченими у Реєстрі заборгованості боржників, набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання-передачі, як передбачено у пункті 2.3 Договору (а.с.25).

При цьому витягом з Реєстру боржників, який є додатком № 1 до вищевказаного Договору факторингу, підтверджується, що право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17.07.2008 року дійсно було предметом Договору факторингу № 05/12, і сума заборгованості за основною сумою боргу станом на 14.05.2012 року складає 21695,99 доларів США, а заборгованість за відсотками станом на 14.05.2015 року складає 312,84 доларів США (а.с.24).

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із положеннями ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Разом із тим ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.05.2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс» («Фактор» за Договором факторингу № 05/12) на виконання вимог ч.1 ст.1082 ЦК України на адресу ОСОБА_2 було направлене письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий Фактор, якому має бути здійснений платіж (а.с.19-20).

У відповідності до положень ч.2 ст.1082 ЦК України ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Кредекс Фінанс» («Фактор» за Договором факторингу № 05/12) з вимогою надати йому докази того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце (а.с.56-57).

ТОВ «Кредекс Фінанс» у відповідь на вищевказаний лист відповідача на підтвердження факту відступлення права грошової вимоги факторові невідкладно надіслало боржнику витяг з Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року та витяг з додатку № 1 до Договору факторингу - реєстр боржників (а.с.58-63).

Також одночасно ОСОБА_2 було направлено сумісне повідомлення ТОВ «Кредекс Фінанс» та ПАТ «УкрСиббанк» про передачу грошової вимоги за Кредитним договором № 0 від 17.07.2008 року (а.с.64).

При цьому факт отримання зазначених повідомлень відповідач у судовому засіданні Апеляційного суду Луганської області не заперечував.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність передачі права грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17.07.2008 року від ПАТ «УкрСиббанк» («Клієнт») до ТОВ «Кредекс Фінанс» («Фактор») та правильного висновку щодо наявності в матеріалах справи достатньої кількості доказів на підтвердження такої правомірності і на дотримання прав та інтересів боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Також колегія суддів Апеляційного суду Луганської області зауважує, що у відповідності до положень ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Дійсність Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року сторонами угоди («Клієнтом» та «Фактором») не заперечується, недійсність правочину у судовому порядку ніким не оскаржувалась.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів справи, відповідачі свої обовязки перед кредитором, що передбачені Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17.07.2008 року та Договором поруки № 217947 від 17.07.2008 року, належним чином не виконували, у звязку із чим станом на 28.11.2013 року виникла прострочена заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 191699 грн. 37 коп. (169522 грн. 17 коп. - основний борг та 22177 грн. 20 коп.- пеня).

Будь-яких розрахунків на спростування розрахунків позивача та суду першої інстанції апелянт не надав, як і не надав, в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, інших достатніх належних та допустимих доказів на доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: