Справа №359/4334/15-ц
№ 2/359/674/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» травня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, ОСОБА_3, при визнання права власності на частку в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах, -

В С Т А Н О В И В :

18.05.2015 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив суд: визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_4 право власності на 7/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 в межах зареєстрованого в установленому законом порядку права власності на зазначений будинок за померлою ОСОБА_4 (а.с.2-5).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є спадкоємцем померлої у 2003 році його матері ОСОБА_4 та в установленому законом порядку прийняв спадщину. Позивач стверджує, що його матері на праві власності належали 7/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою АДРЕСА_1. 13 травня 2015 року він звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою від 13 травня 2015 року у видачі свідоцтва йому було відмовлено та як на перешкоду нотаріус послався на довідку КП Бориспільське БТІ, за змістом якої будинок знесено на підставі чого право власності вважає припиненим. Позивач зазначає, що відповідно до ч.2 ст.349 ЦК та п.4.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності, у разі знищення майна права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, та оскільки будинок перебуває в спільній частковій власності, таку заяву мали подати всі співвласники, або їх спадкоємці, що набули прав відповідно до вимог ст.1299 ЦК. Позивач стверджує, що співвласники будинку з такою заявою не звертались , а з заявою звернулась мати іншого співвласника ОСОБА_5 ОСОБА_6, у якої не було таких повноважень, в зв'язку з чим підстав для припинення права власності не було.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року було частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року у даній справі скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.150-151).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини та додатково звернули увагу суду, що з матеріалів справи зрозуміло, що власники спірного будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з заявами про припинення права власності на спірний будинок не звертались, а також, з і змісту листа Бориспільського БТІ від 28.03.2016 року вбачається, що з приводу спірного будинку рішення про припинення права власності та витяг не виносились, а зроблено було запис в довідці про належність та реєстраційній книзі. Вони вважають обраний спосіб захисту належним і наявність у третьої особи документів про належність їй нерухомості за вказаною адресою не перешкоджає на їх думку задоволенню позовних вимог, оскільки і об'єкт і предмет спору є відмінними від вказаного майна.

Представник відповідача Бориспільської міської ради в судовому засіданні позов не визнала, вважає, що міська рада не є належним відповідачем, а існує спір між позивачем та третьою особою, а також, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки не можна визнати право власності на житловий будинок, який давно знищений

Представник третьої особи ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених представником відповідача, а також посилаючись на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, позивачу було відмовлено в позові щодо скасування рішення Бориспільської міської ради про передачу третій особі земельної ділянки у власність та скасування рішення про припинення права власності на будинок, та встановлено, що спірний будинок було знесено, а залишились лише допоміжні будівлі колодязь та погріб. З цих підстав позивач не може набути право власності на 7/12 частин знищеного житлового будинку в порядку спадкування. Він також зазначає, що третя особа в установленому законом порядку отримала у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, на якій збудувала та зареєструвала своє право власності на житловий будинок, та , у разі задоволення позову, буде позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатись власним нерухомим майном.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи, відкритої щодо майна померлої ОСОБА_4, та реєстраційну справу на житловий будинок по АДРЕСА_1 суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та відповідно до ст.16 ЦК України, обравши відповідний спосіб захисті своїх цивільних прав та інтересів.

За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, в тому числі роз'яснено, що вищенаведені вимог ст.60 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міського управління юстиції (а.с.6,37), свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 (а.с.40).

Позивач в установленому ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року, що діяв на момент відкриття спадщини, звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від 11.03.2003 року (а.с.36).

Встановлено, що спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 1996 року, реєстровий №4521, належало 7/12 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходився в АДРЕСА_1, Київської області, а саме: житловий будинок площею 22,4 кв.м, та надвірні будівлі: сарай, льох, вбиральня, криниця, огорожа (а.с.7-70).

Право власності матері позивача на 7/12 спірного будинку було зареєстровано в Бориспільському бюро технічної інвентаризації 20.07.1998 року, про що свідчить відповідний запис, зроблений уповноваженим виконавцем в Довідці приналежності будівель домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстрованих інвентаризаційним бюро в реєстровій книзі домоволодінь під реєстровим №2757 (а.с.59).

Відповідно до п.3.10, 3.11 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.1998 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 1998 року за №157/6445, реєстрація права власності спадкодавця ОСОБА_4 на спірне домоволодіння була здійснена шляхом запису до відповідного Реєстру прав (реєстрова книга №30 стор. 418, інвентаризаційна справа №2757), про що є відповідна відмітка на свідоцтві про право на спадщину за законом (а.с.53-зворот).

Зазначене відповідало вимогам п.7 наказу Міністерства юстиції України від 07.02.1998 року №7/5, відповідно до якого, до створення електронної версії Реєстру прав власності на нерухоме майно реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснюється на паперових носіях.

Власником інших 5/12 частин жилого будинку під АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель(сарай, льох, криниця, огорожі) був ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Кужель Л.В, державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори, реєстровий №2153 (а.с.68), зареєстрованого в Бориспільському БТІ 09.07.1982 року (а.с.59-зворот).

Відповідно до вимог ч.2 ст.548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст.560 ЦК України 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

За змістом ст.561 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до вимог п.п.117,118 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за №152/361(з наступними змінами та доповненнями), а також п.п. 216,223 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882 (з наступними змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, при цьому нотаріус роз'яснює спадкоємцям, що свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, має бути зареєстроване у відповідному органі.

Крім того, за змістом п. 206 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість (стаття 1297 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України в редакції, яка набрала законної сили з 01.01.2004 року, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України в редакції, яка набрала законної сили з 01.01.2004 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Встановлено, що 27 листопада 2006 року позивачу ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_2 за отриманням свідоцтва про право на спадщину (а.с.8).

З матеріалів реєстраційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1, що знаходиться в КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що 31.07.2006 року відповідно до п.35.2 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, позивач звернувся до Бориспільського БТІ з заявою про надання інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1, для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_9 (а.с.71).

Згідно технічної інвентаризації станом на 8 вересня 2006 року на земельній ділянці АДРЕСА_1 житловий будинок, господарські будівлі та споруди знесені, що підтверджується довідкою КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» №32 від 07.02.2013 року (а.с.78).

Крім того, листом КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» №40 від 28.03.2016 року, позивачу ОСОБА_1 повідомлено, що, виконуючи його замовлення від 31.07.2006 року №1993 техніком-інвентаризатором нерухомого майна було виявлено, що житловий будинок 1955 року забудови, на земельній ділянці по АДРЕСА_1, знесений. Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації 08.09.2006 року було проведено запис про скасування права власності в довідці про належність та реєстраційній книзі бюро технічної інвентаризації. Вказаний об'єкт не був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності; ні до яких баз дані БТІ не передавались (а.с.207).

Відповідний запис про скасування права власності від 08.09.2006 року у зв'язку зі знесенням будинку здійснений в Довідці приналежності будівель домоволодіння АДРЕСА_1,який зареєстрований в реєстровій книзі домоволодінь під реєстровим №2757 (а.с.59-зворот).

Встановлено, що відповідну заяву про закриття розділу реєстру прав та реєстраційної справи на житловий будинок, що знаходиться в м.Борисполі по АДРЕСА_1, було подано до Бориспільського БТІ від імені ОСОБА_6 30.08.2006 року (а.с.74).

Одночасно заявником в поданій заяві зазначено про те, що будинок належить ОСОБА_5 (померлому) та ОСОБА_4 (померлій).

Позивачем визнано той факт, що з моменту звернення до БТІ у 2006 році йому було відомо про факт руйнування будинку та господарських споруд, в звзязку з чим при обчисленні розміру судового збору, в позовній заяві позивачем зазначено про неможливість процедення оцінки будинку, внаслідок його знесення (а.с.4).

Факт знесення станом на 8 вересня 2006 року спірного житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд, сторонами та третьою особою не оспорюється. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що зазначений позивачем житловий будинок та надвірні споруди, 7/12 частин яких належала спадкодавці ОСОБА_4, до цього часу знаходяться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 суду надано не було.

Не підтверджується це також переглянутим в судовому засіданні відеозаписом та фотознімками, які були надані позивачем, оскільки зафіксована на них інформації не є належним і допустимим доказом, оскільки не містить даних про те, де саме, коли та за яких умов були здійснені фото- та відеозйомка, відображений на ній будинок, який за твердженням позивача належить третій особі, жодним чином не ідентифікований; зафіксована на відеозаписі та фотознімках споруда, яка за твердженням позивача є залишками сараю, знаходиться у зруйнованому стані, а інша споруда - криниця знаходиться на межі двох сусідніх земельних ділянок (а.с.209 - диск з відеозаписом та фотознімками).

Будь-яких належних і допустимих доказів, що зруйнована споруда, а також криниця - є тими самими господарськими спорудами, які належали спадкодавцю ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, та право на 7/12 частин яких перейшло до позивача, суду надано не було.

Відповідно до вимог ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», що діяв на момент відкриття спадщини після смерті матері позивача, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, укладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

За змістом п.п.1.4, 1.5, 1.7 Тимчасового положення обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України і яке належить, зокрема фізичним особам, в тому числі державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно, як житлові будинки, і така державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт.

Відповідно до вимог п.1.8 Тимчасового положення Реєстр прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав) є єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (далі - об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлювальні документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Складовими частинами Реєстру прав є електронна база даних, реєстраційні справи, журнали обліку заяв про державну реєстрацію прав та обліку заяв та запитів про надання інформації з Реєстру прав.

Одночасно п.1.9 Тимчасового положення передбачено, що відомості, що містяться в електронній базі даних Реєстру прав, мають відповідати даним реєстраційної справи. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

На підставі викладеного, судом встановлено, що позивач вимоги чинного законодавства, щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на 7/12 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: м.Бориспіль АДРЕСА_1, право власності на які було зареєстровано за померлою ОСОБА_4, не дотримав, та після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини, з ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до нотаріуса із заявою про оформлення права на спадщину на вказане домоволодіння, аж до 13 травня 2015 року не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої щодо майна померлої ОСОБА_4 (а.с.34-84) та постановою державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Сіпко Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 травня 2015 року (а.с.18).

За змістом вказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 травня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/12 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4, відмовлено, оскільки при зверненні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої спадкоємцем надано довідку, видану КП «Бориспільським БТІ» від 13.05.2015 №639, згідно якої встановлено, що 7/12 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, м.Бориспіль, АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4 - знесено.

Згідно зі ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Так, відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наведене дає підстави зробити висновок, що цивільні права та обов'язки можуть виникати лише стосовно нерухомих речей, які є об'єктами матеріального світу, в зв'язку з чим щодо них може бути реалізовано право власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.

Проте, нерухоме майно, 7/12 частин якого належало спадкодавцю ОСОБА_4, знищено, отже право власності щодо вказаного нерухомого майна підлягало припиненню в установленому законом порядку.

Встановлено, що позивач, як спадкоємець померлого власника знищеного нерухомого майна, до Бориспільського БТІ із заявою про припинення права власності, не звертався, а відповідний запис в реєстраційній справі здійснений 08.09.2006 року на підставі заяві ОСОБА_6 (а.с.59,74). Щодо встановленої в судовому засіданні обставини, що в електронну Реєстрі прав власності відсутня інформація про реєстрацію та про припинення права власності на домоволодіння, що належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.207), суд зазначає, що відповідно до п.1.9 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з невідповідністю відомостей, що містяться в електронній базі даних Реєстру прав, пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2014 року, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року (а.с.85-86) ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні його позову до ОСОБА_3, Бориспільської міської ради про скасування рішення комунального підприємства Бориспільське бюро технічної інвентаризації про припинення права власності на будинок АДРЕСА_1, скасування рішення Бориспільської міської ради №2749-31-VI від 11.12.2012 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, №3736-43-VI від 19.11.2013 року про затвердження проекту землеустрою та передачу безоплатно у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 та прав на неї.

В судовому засіданні також встановлено, що земельна ділянка в АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_3 на праві власності належить третій особі ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 15011038 від 20.12.2013 року, виданого реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції (а.с.27).

Крім того, на земельній ділянці третьою особою побудований житловий будинок загальною площею 123,4 кв.м., житловою площею 75,8 кв.м., право власності на який зареєстровано за ОСОБА_11 в установленому чинним законодавством порядку, що підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №55787187 від 23.03.2016 року, реєстраційний номер нерухомого майна 05, дата державної реєстрації - 17.03.2016 року (а.с.198), а також технічним паспортом на житловий будинок (а.с.199-204), Декларацією про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (а.с.206).

За змістом ч.1 ст.20 ЦК ст.ст.3,4 ЦПК України право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві , в зв'язку з чим неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Відповідні роз'яснення були надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», де, зокрема, зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Судом враховано, що за змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Не зважаючи на те, що відповідачем, Бориспільською міською радою, як органом місцевого самоврядування до повноважень якого віднесено право звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою (ст.1277 ЦК України), не визнається право власності позивача на зазначене ним знищене нерухоме майно, внаслідок чого земельна ділянка, на якій знаходилось вказане нерухоме майно, була передана відповідачем у власність третій особі ОСОБА_3, на думку суду, ця обставина не є достатньою підставою для визнання за позивачем такого права власності, оскільки у зв'язку зі знищенням спадкового нерухомого майна позивач ОСОБА_1 набув право на відповідні 7/12 частин будівельних матеріалів, які складали спадкове нерухоме майно, якщо такі залишились на земельній ділянці, та, як спадкоємець померлою ОСОБА_4, мав право звернутись до КП Бориспільське БТІ із заявою про припинення права власності на знищене нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві, яким не передбачена можливість визнання права власності на майно, яке фактично не існує, в зв'язку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено.

Відповідно до ст..88 ЦПК України в зв'язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.10,11,60,61,88,209,212,214,215 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, ОСОБА_3, при визнання права власності на частку в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В.Муранова-Лесів