Провадження № 22ц/790/4359/16 Головуючий 1-ї інстанції - Бутенко В.М.
Справа № 623/4411/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 листопада 2012 року вона та товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» уклали кредитний договір № 50006368 на придбання автомобіля марки VW, модель TOUAREG NF, кузов НОМЕР_1, 2012 року випуску, відповідно до умов якого їй було надано кредит в розмірі 301443 грн. 50 коп., та додатковий кредит в розмірі 139685 грн. 60 коп.. Грошові кошти вона зобов'язалася повернути кредит протягом 60 місяців. Графік погашення кредиту було затверджено Додатком до кредитного договору, за яким вона повинна сплачувати з 15 грудня 2012 року до 15 листопада 2017 року по 8737 грн. щомісячно, еквівалент чого було встановлено у розмірі 1064,87 доларів США до кінця строку договору. Вважає, що вона отримала гривневий кредит, гроші вона отримала в гривні і сплачувати повинна ту суму, що стоїть у Графіку погашення кредиту.

Проте починаючи з 2014 року відповідач всупереч Графіку погашення кредиту почав виставляти рахунки та проводити нарахування по курсу долара США, що суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняє валютні операції.

Вважаючи, що пункти 1.3; 1.3.1; 1.3.2; 1.3.3 п.1; та пункти 2.4 п.2 кредитного договору є несправедливими й не відповідають вимогам статей 5, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки курс долара коливається, тому плата за обслуговування кредиту та плата за його дострокове погашення є змінною величиною, а також кредитний договір укладений нею під впливом обману з боку відповідача, у зв'язку з чим просила визнати недійсним кредитний договір № 50006368 від 06 грудня 2012 року в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному в договорі, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування. Просила визнати недійсними п.п. 1.3; 1.3.1; 1.3.2; 1.3.3 п.1; та п.п. 2.4 п.2 «Загальних умов кредитування» Додатку від 13 серпня 2013 року до кредитного договору № 50006368 від 06 листопада 2012 року, а також визнати недійсними графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 травня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити ї позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 06 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50006368, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 301443 грн. 50 коп., що еквівалентно 36739,00 доларів США, та додатковий кредит у розмірі 139685,60 грн., що еквівалентно 17024,45 доларів США, з відсотковою ставкою 9,90%, строком на 60 місяців, на придбання автомобіля марки VW, модель TOUAREG NF, кузов НОМЕР_1, об'єм двигуна 2967 куб. см., 2012 року випуску.

Сторонами не оспорюється, що кредит виданий та витрачений за цільовим призначенням - на придбання авто.

Згідно умов кредитування та графіку погашення кредиту усі платежі повинні бути сплачені у гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування (Додаток до кредитного договору) передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених вище особливостей. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору. Сторони погоджуються, що розрахункова сума процентів за відповідний період, після врахування позитивного або від'ємного значення курсової різниці, як зазначено вище, а також сума процентів, що підлягає сплаті за такий період, не можуть мати від'ємне значення. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5 Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США.

Згідно з п. 9.5 Загальних умов кредитування підписанням цих умов позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила його з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з правилами надання фінансових послуг, затверджених компанією.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства. Спірним кредитним договором передбачено всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, визначення платежів за відповідним обмінним курсом, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, а тому підстави для визнання договору або його частини недійсними відсутні.

Такі висновки судова колегія важає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Під час укладення кредитного договору сторонами було додержано всіх вимог, необхідних для чинності цього правочину, що передбачені нормами ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є фаціальна валюта України - гривня.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 2 липня 2014 року, згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати.

Виходячи із загальних умов укладеного між сторонами спору кредитного договору, ними досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засада; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Оспорюваний правочин не суперечить ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що враховано судом першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшли правильного та обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та зростання суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у ТОВ «Порше Мобіліті» індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, термін «іноземна валюта» розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах; «валютні операції»: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Окрім того, у Положенні про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженою Постановою Національного банку України від 10 серпня 2005 року № 281 визначено, що валютна операція - це операції, і з переміщенням або переходом права власності на валютні цінності.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, судова колегія враховує, що кредитний договір № 50006368 від 06 листопада 2012 року не підпадає під жоден із різновидів валютних операції. Таким чином, твердження позивача про те, що ТОВ «Порше Мобіліті» в спірних правовідносинах здійснює валютні операції, не відповідає дійсності.

Відповідно до п. 1.3. Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. № 4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії.

Таким чином, відповідач набувши статусу кредитної установи відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02 липня 2009 року за реєстраційним № 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно статуту юридичної особи, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02 липня 2009 року за реєстраційним номером 16102366.

Оскільки, як встановлено судом, при укладенні та виконанні спірного договору відповідач не здійснював діяльності пов'язаної із валютними операціями, останній мав право укладати спірний кредитний договір без отримання генеральної та індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта в даному випадку процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення. Під час судового розгляду справи ОСОБА_1 не доведено, що спірний кредитний договір не відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -