Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 травня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шклярука Д.С.

при секретарі Коломоєць Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, Дніпропетровське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву», ОСОБА_3, про поділ спільного майна подружжя та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2, у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку нерухомого майна у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а саме кімнату 18 кв.м. з виходом на балкон; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 частку нерухомого майна у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а саме кімнату 18 кв.м. з виходом на балкон; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку нерухомого майна у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а саме кімнату 15 кв.м. з виходом на балкон; припинити право спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 на 1/2 частку нерухомого майна у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а саме кімнату 15 кв.м. з виходом на балкон; в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, визнати за нею право на частину майна на суму 114 100 (сто чотирнадцять тисяч сто) гривень, а саме на:

-машину «Hyundai і 10», 2008 року випуску, вартістю 76 000 (сімдесят шість тисяч) гривень;

-телевізор «SONY», діагональ 46, вартістю 9 000 (дев'ять тисяч) гривень;

-домашній кінотеатр «SONY», вартістю 9 000 (дев'ять тисяч) гривень;

-фотоапарат «Nicon D3000», вартістю 3 000 (три тисячі) гривень;

-кутовий диван, вартістю 7 100 (сім тисяч сто) гривень;

-спальний гарнітур (ліжко та дві тумби), вартістю 10 000 гривень.

Також у позові ОСОБА_1 просить суд в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, визнати за відповідачем право на частину майна на суму 155 000 (сто п'ятдесят п'ять тисяч) гривень, а саме на:

-холодильник, вартістю 4 000 (чотири тисячі) гривень;

-планшет «SAMSUNG NOTE 3», вартістю 7 000 (сім тисяч) гривень;

-кухонний гарнітур, вартістю 8 000 (вісім тисяч) гривень;

-машину «КІА MAGENTIS 2008», року вартістю 125 000 (сто двадцять п'ять тисяч) гривень;

-пилосос «THOMPSON AQAFILTER ТТ», вартістю 4 000 (чотири тисячі) гривень;

-варочну поверхню, вартістю 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень;

-духовку «ELEKTROLUX», вартістю 4 500 гривень.

ОСОБА_1 також просить суд: зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні часткою квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; провести її примусове вселення в квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; витребувати у відповідача ОСОБА_2 транспортний засіб - Hyundai і 10 2008 року з актом технічного огляду; заборонити відповідачу ОСОБА_2 чинити їй перешкоди у користуванні її майном, забезпечивши її ключами вхідних дверей до квартири; судовий збір розділити рівними частинами між позивачем та відповідачем.

В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що з 05 листопада 20025 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року. Під час шлюбу у них з відповідачем народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Перебуваючи у шлюбі вони з чоловіком придбали наступне майно:

двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 57 кв.м., вартістю 200 000 (двісті тисяч) гривень (станом на 2006 рік), капітальний ремонт якої їм обійшовся у 100 000 (сто тисяч) гривень;

машину «КІА MAGENTIS», 2008 року випуску, вартістю 125 000 (сто двадцять п'ять тисяч) гривень;

машину «HYUNDAI i 10», 2008 року випуску, вартістю 76 000 (сімдесят шість тисяч) гривень;

телевізор «SONY», діагональ 46, вартістю 9000 (дев'ять тисяч) гривень;

домашній кінотеатр «SONY», вартістю 9000 (дев'ять тисяч) гривень;

фотоапарат «NICON D3000», вартістю 3000 (три тисячі) гривень;

пилосос «THOMPSON AQAFILTER ТТ», вартістю 4 000 (чотири тисячі) гривень;

варочну поверхню, вартістю 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень;

духовку «ELEKTROLUX», вартістю 4500 гривень;

холодильник, вартістю 4 000 (чотири тисячі) гривень;

планшет «SAMSUNG NOTE 3», вартістю 7000 (сім тисяч) гривень;

кутовий диван, вартістю 7100 (сім тисяч сто) гривень;

спальний гарнітур (ліжко та дві тумби), вартістю 10000 гривень;

кухонний гарнітур, вартістю 8 000 (вісім тисяч) гривень;

вбудовану шафу, вартістю 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Також ними були спільно придбані й інші речі.

Загальна сума спільної визначеної сумісної власності складає 533 000 (п'ятсот тридцять три тисячі) гривень.

Всі документи на придбання їхнього майна знаходяться у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, де у даний час проживає відповідач, і яку вона не має можливості навіть відвідувати.

Вони із чоловіком не дійшли згоди та не домовилися про порядок поділу майна у досудовому порядку, тому їхній спір може бути вирішений тільки судом.

Придбана під час їхнього шлюбу квартира знаходиться у заставі Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», його Дніпропетровського регіонального управління (49006, м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, 22а) і борг за наданий кредит на 05.03.2015 року складає 78 227 (сімдесят вісім тисяч двісті двадцять сім) гривень 23 копійки. Кредитний договір укладено між фінансовою установою та Відповідачем ОСОБА_2, однак вона як співвласник нерухомого майна при розподілі квартири готова солідарно з відповідачем погашати існуючий борг.

Вона бажає поділити спільне майно їхнього з відповідачем подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частку у квартирі. Також позивачка просить визначити за нею право особистої власності на наступні речі:

машину «HYNDAI і 10», 2008 року випуску, вартістю 76 000 (сімдесят шість тисяч) гривень;

телевізор «SONY», діагональ 46, вартістю 9000 (дев'ять тисяч) гривень;

домашній кінотеатр «SONY», вартістю 9000 (дев'ять тисяч) гривень;

фотоапарат «NICON D3000», вартістю 3000 (три тисячі) гривень;

кутовий диван вартістю, 7100 (сім тисяч сто) гривень;

спальний гарнітур (ліжко та дві тумби), вартістю 10 000 гривень.

Загальна вартість майна, на яку вона просить визнати її право особистої власності складає 257 000 (двісті п'ятдесят сім тисяч) гривень.

Речі, на які вона просить визнати за нею право особистої приватної власності, придбані нею та відповідачем під час перебування у шлюбі, ці речі не є особистою приватною власністю відповідача, вартість речей, які вона просить виділити їй у власність є меншою ніж половина вартості усього спільного майна, нажитого подружжям у шлюбі.

Всі документи на зазначене сумісне майно знаходяться в розпорядженні відповідача, та вона до них доступу не має оскільки протиправно позбавлена відповідачем права користуватися своїм майном та не може проживати у спірній квартирі.

Після припинення сімейних відносин відповідач перешкоджає їй у користуванні їхньою квартирою. Відповідач змінив дверні замки і не дає можливості проживати в квартирі, від чого вона змушена тимчасово винаймати житло.

Вона не має можливості не тільки користуватися власністю, а ще і приймати участь у вихованні їхньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що спричиняє їй значні душевні травми. Підтвердженням цього є висновок судово-медичного експерта та витяг з кримінального провадження, які додані до матеріалів справи.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримати та посилаючись на викладені у ньому обставини просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували та посилалися на викладені у письмових запереченнях обставини.

Треті особи: представник Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду.

Представник третьої особи - Дніпропетровського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» з'явився в судове засідання, заперечень проти позовних вимог не надав.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 16 листопада 2005 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1188.

Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає із відповідачем за адресою: АДРЕСА_3.

З вересня 2014 року сторони припинили подружні відносини, проживають окремо, не ведуть спільного господарства.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року (справа № 202/9762/14-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 20 жовтня 2014 року.

Під час шлюбу сторони придбали двокімнатну квартиру (що ними визнано і підтверджено у судовому засіданні наданими доказами), розташовану за адресою: АДРЕСА_3. Квартира була придбана сторонами за кошти отримані в борг у третьої особи - Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву».

В судовому засіданні встановлено, що у вказаній квартирі мешкає відповідач ОСОБА_2 та його нова дружина ОСОБА_3 і їхня малолітня дитина.

У квартирі виконані роботі з перепланування, в результаті чого змінилися кількості позицій та площі квартири (загальної та житлової), зокрема у квартирі наявні дві житлові кімнати, житлова площа 23,3 кв.м., загальна 54,1 кв.м.

Перепланування було узаконене Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міської ради, про що свідчить наданий у судове засіданні технічний висновок від 20 серпня 2015 року.

Позивачка не має доступу ані до квартири, ані до майна, яке було придбано нею та відповідачем під час їхнього шлюбу.

Також, під час шлюбу сторонами були придбані два автомобілі: «КІА MAGENTIS», 2008 року випуску, н/з НОМЕР_1; «HYUNDAI i 10», 2008 року випуску, н/з НОМЕР_2, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, долучених до матеріалів справи у копіях.

Право власності на автомобіль «КІА MAGENTIS», 2008 року випуску, н/з НОМЕР_1, значилося зареєстрованим за відповідачем, але сторони у судовому засіданні під час розгляду справи підтвердили, що фактично спору щодо вказаного автомобіля немає, відповідач його продав, та позивачка проти цього не має заперечень.

Право власності на автомобіль «HYUNDAI i 10», 2008 року випуску, н/з НОМЕР_2, значиться зареєстрованим за позивачкою, та що підтверджено наданими Управлінням ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області відомостями з бази даних НАІС ДДАІ МВС України.

У судовому засіданні під час розгляду справи встановлено, що фактично цей автомобіль перебуває у володінні відповідача та позивачка не має до нього доступу.

Також, в судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторони придбали телевізор і домашній кінотеатр марки «SONY», кутовий диван і спальний гарнітур (ліжко та дві тумби). Існування цього майна у спірній квартирі сторін підтверджено показами допитаних у судовому засіданні свідків та наданими фотознімками з обстановки у квартирі сторін.

Обґрунтованих заперечень щодо зазначеної у позовні вартості спірного майна, що підлягає поділу, у судовому засіданні від сторін та їхніх представників надано не було.

Доказів придбання та існування іншого майна, сторонами та їхніми представниками у судовому засіданні також надано не було.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі Пленум ВСУ №11 від 21.12.2007р.), здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором.

За ч.1 ст. 71 СК України, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За встановлених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна, що є їхньою ізвідповідачем ОСОБА_2 спільною сумісною власністю підлягають частковому задоволенню.

Оскільки спірну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3, сторони придбали під час шлюбу суд вважає можливим поділити це спільне сумісне нерухоме майно їхнього подружжя та визнати за кожним із сторін право власності на ? частину у цьому спірному майні. При цьому, в силу положень ст. 372 ЦК України право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру в такому випадку припиняється.

В судовому засіданні не було надано належних, допустимих та достатніх доказів про те, що погашення кредиту, який отримувався на придбання спірної квартири сторін, згідно із договором здійснювалося лише за рахунок особистих коштів належних відповідачу ОСОБА_2

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на кімнату 18 кв.м. з виходом на балкон, оскільки ця частина спірної квартири не може бути поділена у натурі, вона не є окремим об'єктом нерухомого майна з самостійним виходом, не може використовуватися як окрема квартира, та на думку суду таку кімнату, враховуючи технічні характеристики спірної квартири за даними технічного паспорту який міститься у матеріалах справи, можна переобладнати в таку окрему квартиру.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 291 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання.

Згідно ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Такий захист може бути здійснений шляхом припинення дії, яка порушує право.

За встановлених в судовому засіданні обставин, позовні вимоги про вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1, із зобов'язанням відповідача ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належною їй ? часткою цієї квартири, із забезпеченням її ключами від вхідних дверей у квартиру, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, суд вважає необхідним визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Hyundai і 10», VIN - НОМЕР_4, світло сірого кольору, н/з НОМЕР_3, а також на телевізор і домашній кінотеатр марки «SONY», кутовий диван та спальний гарнітур (ліжко та дві тумби).

В судовому засіданні встановлено, що вказане майно було придбане сторонами під час шлюбу, вартість автомобіля «Hyundai і 10», VIN - НОМЕР_4, світло сірого кольору, н/з НОМЕР_3, є значно меншою аніж вартість автомобіля «КІА MAGENTIS», 2008 року випуску, н/з НОМЕР_1, яким самостійно розпорядився відповідач. Та суд погоджується із доводами позивачки та її представника у судовому засіданні про те, що у сукупності вартість автомобіля «Hyundai і 10», VIN - НОМЕР_4, світло сірого кольору, н/з НОМЕР_3, телевізору і домашнього кінотеатру марки «SONY», кутового дивану та спального гарнітуру (ліжка та двох тумб), є меншою, аніж вартість реалізованого відповідачем автомобіля «КІА MAGENTIS», який також належав сторонам на праві спільної сумісної власності.

Також, в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль «Hyundai і 10», VIN - НОМЕР_4, світло сірого кольору, н/з НОМЕР_3, перебуває у володінні відповідача, у зв'язку з чим є законними та обґрунтованими позовні вимоги про витребування у ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 зазначеного автомобіля.

В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні не доведено належними, допустимими та достатніми доказами придбання сторонами під час шлюбу та взагалі реального існування такого майна як, фотоапарат «NICON D3000», пилососу «THOMPSON AQAFILTER ТТ», варочної поверхні, духовки «ELEKTROLUX», холодильнику, вартістю 4 000 (чотири тисячі) гривень, планшету «SAMSUNG NOTE 3», кухонного гарнітуру та вбудованої шафи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, із кожної сторони в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 3996,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру № АДРЕСА_1, та зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй ? часткою цієї квартири, забезпечивши ОСОБА_1 ключами від вхідних дверей у квартиру.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Hyundai і 10», VIN - НОМЕР_4, світло сірого кольору, н/з НОМЕР_3, а також на телевізор і домашній кінотеатр марки «SONY», кутовий диван та спальний гарнітур (ліжко та дві тумби).

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на автомобіль «Hyundai і 10», VIN - НОМЕР_4, світло сірого кольору, н/з НОМЕР_3, а також на телевізор і домашній кінотеатр марки «SONY», кутовий диван та спальний гарнітур (ліжко та дві тумби).

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль «Hyundai і 10», VIN - НОМЕР_4, світло сірого кольору, н/з НОМЕР_3.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 3996,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 3996,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук