У Х В А Л А

27 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» про стягнення вартості паю,

встановила:

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 7 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто із СВК «Агрофірма «Україна» на користь ОСОБА_8 вартість паю у розмірі 61 3289 грн. 30 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення судових витрат.

У іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 вересня 2016 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу касаційного суду та передати справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми процесуального права.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції виходив із того, що ухвалою суду касаційної інстанції від 28 липня 2016 року підстави, щодо викладені заявниками у касаційній скарзі визнано неповажними, а тому вказані вдруге у матеріалах на усунення недоліків ті ж самі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень не можна визнати поважними. Оскільки, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виконано вимог ухвали суду щодо наведення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження рішення судів попередніх інстанцій, у зв'язку з чим у відкритті касаційного провадження у справі відмовлено на підставі частини третьої статті 328 ЦПК України.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 3 лютого 2016 року, 17 травня 2016 року, 4 липня 2016 року, 4 липня 2016 року, 6 вересня 2016 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що оскільки наведені у заяві підстави пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення є поважними, зазначена заява підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню, тому суд постановив, клопотання про поновлення строку задовольнити, поновити строк на касаційне оскарження та відкрити касаційне провадження.

- від 19 жовтня 2011 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалу апеляційного суду та передаючи питання про прийняття апеляційної скарги на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив із того, що апеляційна скарга особи була визнана неподаною та повернута скаржникові, оскільки її недоліки усунуто не було, однак з доданих до касаційної скарги матеріалів вбачається, що особою було оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на належний рахунок й того ж дня направлено на адресу апеляційного суду супровідний лист з оригіналом квитанції про здійснену оплату. Таким чином, недоліки, зазначені в ухвалі апеляційного суду скаржником були усунуті в установлений строк.

- від 19 жовтня 2011 року суд касаційної інстанції виходив із того, що посилання суду в ухвалі на статтю 222 ЦПК України є вірним, але судом не взято до уваги той факт, що супровідний лист про направлення сторонам копії рішення не є доказом дійсного його направлення сторонам і не може бути доказам факту його вручення. Підтвердженням направлення рекомендованого листа є квитанція, а фактом отримання або повернення рекомендованого листа - повідомлення. Таким чином у матеріалах справи відсутнє, як підтвердження направлення рішення на адресу ДПІ (квитанції), так і вручення/повернення (повідомлення), тому не можна погодитися з висновками апеляційного суду про те, що строк на апеляційне оскарження рішення суду пропущений без поважних причин.

- від 19 жовтня 2011 року суд касаційної інстанції постановив поновити особі строк на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду та відмовити у відкритті касаційного провадження у справі.

- від 23 листопада 2007 року Верховний Суд України, як суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалу Вищого господарського суду України, й направляючи справу до Вищого господарського суду України для розгляду по суті, виходив із того, що статті 55, 129 Конституції України гарантують право особи на судовий захист і право на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду. Згідно зі статтею 107 ГПК України касаційну скаргу мають право подати також особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав та обов'язків. Отже, посилання Вищого господарського суду України на наявність обставин, які виключають можливість перегляду судового рішення у касаційному порядку за скаргою ОЖБК «Будівельник-33» є безпідставним. Враховуючи наведене, єдиним способом захисту порушених прав ОЖБК «Будівельник-33» є звернення з касаційною скаргою в порядку статті 107 ГПК України.

У наданих для порівняння постановах Верховного Суду України:

- від 17 лютого 2016 року суд виходив із того, що за змістом частини 1 статті 292 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках. У справі, яка переглядається, позбавлення відповідача права власності на майно унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з нього на користь заявника суми боргу, унаслідок чого останній має підстави вважати своє право на отримання суми боргу порушеним, а тому висновок суду апеляційної інстанції, з яким погодився й суд касаційної інстанції, про відсутність у заявника права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов'язки, є передчасним, суперечить змісту статті 292 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню в справі щодо існуючого спору.

- від 3 лютого 2016 року суд виходив із того, що згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві. Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

- від 5 жовтня 2016 року суд виходив із того, що згідно із частиною першою статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. Відповідно до положень частини першої статті 73, частини другої статті 325 ЦПК України у разі пропущення строку, встановленого частино першої цієї статті, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк. Відповідно до статті 222 ЦПК України у разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення з викладом вступної та резолютивної частин. Якщо недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, зокрема особі не надіслано протягом строку на касаційне оскарження копію повного тексту ухвали суду апеляційної інстанції, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві доводи не вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_8 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» про стягнення вартості паю за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко