АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/796/16 Справа № 208/2558/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Міхеєвої В.Ю.

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення депозитного вкладу, моральної шкоди, втраченої вигоди, процентів,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення депозитного вкладу, моральної шкоди, втраченої вигоди, процентів.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач посилався на те, що 28 травня 2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір банківського строкового вкладу №2630/21/186074, на суму 10 040 євро, строком на 92 дні, тобто до 28 серпня 2014 року, та виплатою 11,35% річних на суму вкладу. 18 серпня 2014 року він звернувся із письмовою заявоювимогою до банку про припинення дії договору та повернення йому всієї суми вкладу разом із нарахованими процентами, проте вимоги відповідачем виконані не були. Також зазначив, що діями банку йому було завдано моральної шкоди, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму строкового банківського вкладу за договором строкового банківського вкладу від 28 травня 2014 року в сумі 10 040 євро та нараховані проценти в розмірі 300 євро, моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., втрачену вигоду у розмірі 1 000 євро, індекс інфляції за невиплату коштів за період з 28 серпня 2014 року по 20 травня 2015 року у розмірі 823,28 євро, та три проценти річних в сумі 100,40 євро.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором строкового банківського вкладу №62630/21/186074 в розмірі 10 040 євро. Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за нарахованими процентами по договору строкового банківського вкладу №62630/21/186074 у розмірі 300 євро. Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_2 індекс інфляції за невиплату грошових коштів за період з 28 серпня 2014 року по 20 травня 2015 року в сумі 4 751,40 євро, та три проценти річних в сумі 225,90 євро. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.64, 65).

У серпні 2015 року відповідач ПАТ «Міський комерційний банк» звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року (а.с.71-73).

Ухвалою суду від 02 вересня 2015 року заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення депозитного вкладу, моральної шкоди, втраченої вигоди, процентів скасовано (а.с.99).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 107, 108).

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 листопада 2015 року виправлено описку у вищезазначеному рішенні суду від 18 вересня 2015 року (а.с.132).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 28 травня 2014 року між позивачем ОСОБА_2 та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/21/186074 на суму 10 040 євро строком до 28 серпня 2014 року, та виплатою 11,35% річних на суму вкладу (а.с.7, 8).

Згідно копії квитанції 28 травня 2014 року позивачем на рахунок №01 було внесено грошові кошти в розмірі 10 040 євро, що еквівалентно 160 336 грн. 63 коп. (а.с.9).

18 серпня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою до банку про припинення дії договору та проханням не застосовувати пролонгацію, повернення йому всієї суми вкладу разом із нарахованими процентами (а.с.13).

Згідно відповіді на заяву позивача від 11 вересня 2014 року та від 30 вересня 2014 року банк повідомив позивача про можливість повернення коштів у Відділенні банку, в якому він обслуговується, за наявності готівкових коштів в касі банку (а.с.14, 15).

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З матеріалів справи вбачається Постановою Правління Національного банку України №732 від 20 листопада 2014 року ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 74).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року №124 розпочато з 21 листопада 2014 року процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації (а.с. 75).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року №64 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» з призначенням уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ОСОБА_3 (а.с.78).

Зазначене рішення постановлено на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» (а.с.77).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону України ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними , і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, частиною 1 цієї статті встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно п.п.1, 2 ч.5 ст.36 Закону України під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку; звернення стягнення на майно банку; накладення арешту на кошти та майно банку.

Обмеження не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні,

встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ч.2 ст.46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

З матеріалів справи вбачається, позивач звернувся до суду з позовними вимогами щодо повернення вкладу 30 березня 2015 року, тобто після того, як правлінням НБУ було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ «Міський комерційний банк», а виконавчою дирекцією Фонду розпочато процедуру ліквідації та у банку вже було введено тимчасову адміністрацію (а.с.1-4).

Позивачу ОСОБА_2 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб була сплачена сума гарантованого відшкодування за його вкладом в ПАТ «Міський комерційний банк», яка була перерахована йому грошовим переказом в АТ «Ощадбанк» 23 липня 2015 року у розмірі 194 076 грн. 45 коп., що еквівалентно сумі вкладу у розмірі 10 040 євро та відсотків в розмірі 180,27 євро, згідно з курсом валют станом на день початку процедури виведення Фондом ПАТ «Міський комерційний банк» - 21 листопада 2014 року, з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, що відповідає вимогам ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 143, 170, 171).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки відкликання банківської ліцензії, початок виконавчою дирекцією Фонду процедури ліквідації та введення в банку тимчасової адміністрації, що було проведено ще до звернення позивача до суду зі вказаними позовними вимогами, унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач повинен був отримати суму вкладу з нарахованими відсотками саме від банку і у тій валюті, в якій було здійснено вклад, а не від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, є безпідставними, оскільки ПАТ «Міський комерційний банк» з 20 листопада 2014 року віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення втраченої вигоди, індексу інфляції та відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді