Провадження № 2-3156/16
Справа № 760/4692/16-ц
У Х В А Л А

/залишення позову без руху/

21 березня 2016 року місто Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: державний нотаріус 9-ої Київської державної нотаріальної контори Шарафетдинова Наталія Вікторівна, про визнання довіреності недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсною довіреність від 19.05.2015, що винадь ОСОБА_2 громадянину ОСОБА_3, посвідченої державним нотаріусом 9-ої Київської державної нотаріальної контори Шарафетдиновою Н.В..

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суддя дійшла висновку про те, що подана заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання недійсною довіреності, проте жодним чином не обгрунтовує свої вимоги та не наводить докази на підтвердження кожної обставини на яку посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав. При цьому, підстави для визнання правочину недійсним мають існувати і бути встановлені саме на момент вчинення правочину.

Проте, позивач не зазначив в своїй позовній заяві жодної передбаченої законом підстави для визнання довіреності недійсною і таким чином не навів обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, позивачеві необхідно визначитися з предметом та підставами його позову.

Позивачеві в своїй позовній заяві необхідно зазначити з яких передбачених законом підстав він просить визнати недійсною оспорювану ним довіреність, зазначити обґрунтування своїх позовних вимог та докази на підтвердження кожної обставини на яку він посилається як на підставу своїх вимог, адже в своїй позовній заяві позивач не зазначив якими доказами підтверджується кожна обставина на яку він посилається як на підставу своїх вимог.

Крім цього, позивачеві необхідно зазначити в позовній заяві які його права та охоронювані законом інтереси порушено укладенням оспорюваної довіреності, в чому це полягало та якими доказами підтверджується вказана обставина.

Виходячи з обставин зазначених вище, суддя дійшла висновку про те, що подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху і надати позивачеві термін для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом подання до суду позовної заяви в новій редакції та роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків в зазначений строк заява вважатиметься не поданою та буде йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: