Провадження № 2/760/393/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Січкар Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з відповідачів на його користь суму боргу в розмірі 944855,00 доларів США, що станом на 28.09.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить 20097223,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 23.12.2005 року між ТОВ КБП «Укрбудекспо», в особі Генерального директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Інвестиційний договір № 1 на будівництво будинку, предметом якого було будівництво та введення в експлуатацію будинку загальною площею 180 м2 за адресою: заказник Кара-Даг, селище Курортне, АР Крим, з кінцевим терміном будівництва - 23.06.2008 року.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору ним було передано відповідачу-1 кошти у розмірі 154 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 25.12.2005 року, проте станом на 23.06.2008 року зобов'язання за Договором відповідачем-1 виконані не були.

Посилається, що відповідач-1 зобов'язувався виконати роботи по договору спільно з ОСОБА_3, що на думку позивача підтверджується Звітом про використання засобів на будівництві пансіонату Кара-Даг від 17.08.2006 року.

Крім того, позивач зазначає, що додатковим підтвердженням того, що відповідачі зобов'язалися спільно виконати роботи з будівництва будинку та у подальшому спільно зобов'язалися повернути борг позивачу за невиконання такого будівництва підтверджується також розписками, які надавалися з 2008 року по 2012 роки. Зокрема, в останній розписці від 12.07.2012 року, зазначена сума боргу станом на 01.07.2012 року становила 944855,00 доларів США.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань, позивач просить стягнути з відповідачів в порядку ст.ст. 1046-1050 ЦК України суму боргу в розмірі 944855,00 доларів США, що станом на 28.09.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить 20097223,00 грн., тобто як такі, що були отримані відповідачами в борг за договором позики.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідач-1 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що коштів у борг у позивача не брав та відповідно зобов»язання щодо їх повернення в т.ч., як фізичної особи, відсутні. Надані розписки та акти, на які посилається позивач, надавалися відповідачем, як директором КБП «Укрбудекспо» саме на виконання умов Інвестиційного договору № 1 на будівництво будинку за адресою: заказник Кара-Даг, селище Курортне, АР Крим. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, як необґрунтованого та безпідставного.

Відповідач-2 ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись також на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначили, що жодного договору позики ОСОБА_3 з позивачем не укладав та ніяких зобов'язань щодо виконання Інвестиційного договору на себе не приймав. Крім того посилалися, що між ТОВ КБП «Укрбудекспо» та ОСОБА_1 було укладено Інвестиційний договір, а тому стягнення боргу за договором позики в порядку ст. 1046 ЦК України, не може бути застосовано до даних правовідносин. Також, заявили клопотання про застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 23.12.2005 року між ТОВ КБП «Укрбудекспо», в особі Генерального директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Інвестиційний договір № 1 на будівництво будинку (а.с.78-82).

Відповідно до п.2.1. Інвестиційного договору, за цим договором генпідрядник зобов'язується своїми та залученими силами і засобами збудувати і ввести в експлуатацію будинок № 4-1 загальною площею 180 м2, згідно до умов договору та проектно-кошторисної документації, з наступною передачею його замовнику.

Згідно п.2.2. Договору, об'єкт інвестування: житловий будинок № 4-1 загальною площею 180 м2 за адресою: заказник Кара-Даг, селище Курортне, АР Крим.

Згідно п.3.1. Договору, термін будівництва становить 30 місяців з дати підписання договору і до дати прийняття замовником завершеного об'єкту, тобто 23 червня 2008 року.

Відповідно до п.4.1. Договору, загальна вартість будинку визначається в сумі 162000,00 доларів США.

Вбачається, що 25.12.2005 року ТОВ КБП «Укрбудекспо» отримало від ОСОБА_1 на виконання умов Інвестиційного договору 154000,00 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.83).

Згідно ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про інвестиційну діяльність», інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

В частині 1 ст. 9 ЗУ «Про інвестиційну діяльність» зазначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Також, в розділі 7 Інвестиційного договору передбачена відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього договору.

Так, в п.7.1. Інвестиційного договору зазначено, що генпідрядник несе відповідальність за виконання строків будівництва та якість будівельних робіт в межах встановлених технічних характеристик та державних стандартів. При цьому у випадку порушення генпідрядником терміну будівництва (з урахуванням 90 календарних днів перенесення строку згідно п.п.3.2.), генпідрядник сплачує на користь замовника пеню в розмірі 1,0% вартості будинку (об'єкту інвестування) за кожний місяць прострочення, або повертає, на вимогу замовника суму вказану в п.п.4.1. цього договору в подвійному розмірі.

Судом встановлено, що ТОВ КБП «Укрбудекспо» порушило умови Інвестиційного договору №1 на будівництво будинку від 23.12.2005 року, укладеного між ТОВ КБП «Укрбудекспо» та ОСОБА_1

Як встановлено в суді, вказана вище угода була укладена між позивачем та ТОВ КБП «Укрбудекспо» в особі Генерального директора ОСОБА_4

Таким чином вбачається, що спірні правовідносини виникли саме внаслідок невиконання умов Інвестиційного договору.

Разом з тим, позивач просить задовольнити позов про стягнення з відповідачів, як фізичних осіб, боргу за договором позики, тобто з підстав передбачених ст.1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові кошти передавались позивачем ТОВ КБП «Укрбудекспо», саме як юридичній особі, а не фізичній особі ОСОБА_2, та не в борг, а на будівництво та введення в експлуатацію будинку за зазначеною в Інвестиційному договорі адресою.

В свою чергу, Інвестиційного договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено не було, зобов'язань щодо виконання Інвестиційного договору №1 від 23.12.2005 року, відповідач-2 на себе не приймав.

Крім того, з наданих позивачем розписок від 30.10.2007 року, 14.07.2008 року, 31.07.2008 року, 02.10.2008 року, 06.07.2009 року, 17.11.2009 року, 01.04.2010 року, 25.01.2011 року, 01.03.2012 року, 12.07.2012 року вбачається, що відповідачі ознайомлювалися з наявністю боргу за невиконання саме Інвестиційного договору , а не договору позики.

Разом з тим, в даних розписок також не вбачається, що відповідачі, як фізичні особи, отримали від позивача кошти в розмірі 944855,00 дол. США за договором позики, тобто не зазначено про отримання коштів саме в борг.

За таких обставин, надані позивачем розписки та звіт, в розумінні вимог ст. 1047 ЦК України не підтверджують укладання між позивачем та відповідачами договору позики.

Також, з Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. від 01.02.2014 року вбачається, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Аналізуючи викладене вище та оцінюючи матеріали справи, суд вважає, що надані позивачем розписки були видані на виконання саме Інвестиційного договору, а не договору позики.

Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України.

За таких обставин, проаналізувавши заявлені вимоги, відповідність їх нормам матеріального права, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачем вимог, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

З огляду на те, що судом вирішено спір по суті, підстав для застосування строку позовної давності, суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, Законом України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя: