Справа № 369/7779/16-ц
Провадження № 4-с/369/108/16
УХВАЛА

Іменем України

25.08.2016 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про закінчення провадження,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про скасування постанови про закінчення провадження.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Однак, в порушення вимог ст.383 ЦПК України ОСОБА_1 подано скаргу, яка не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Так відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Також, згідно ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» заявник ОСОБА_1 в скарзі не зазначає: повне найменування (ім'я) стягувачів/боржників, їх місце проживання чи перебування, не вказує свій статус як заявника, та заінтересованих осіб.

Також ст. 383, ч. 1 ст. 386 ЦПК України встановлено імперативне правило, згідно якого сторони виконавчого провадження звертаються до суду з відповідною скаргою до державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується. П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачає, що предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність конкретного державного виконавця або іншої посадової особи, зокрема, бездіяльність яких оскаржує заявник. Дані вимоги закону ОСОБА_1 також не виконані при складанні своєї скарги, що позбавляє можливості визначити коло осіб, до компетенції яких належить вирішення питання про усунення можливого порушення її прав та свобод.

Окрім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, містити відомості, перелічені в п.п. 3-5 ч. 3 ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» (на даний час - ч. 7 ст. 82 даного Закону).

В разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема і щодо вимог, передбачених ст. 120 ЦПК України(така скарга повинна подаватися з її копіями та копіями всіх документів, доданих до скарги відповідно до учасників процесу - по кількості заінтересованих осіб).

Однак, дана скарга не відповідає вказаним вимогам.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспрюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_2 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року)

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову (заяви) в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову (заяви) і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову, заяви) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позов або заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заяаника та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання заявником ухвали.

Якщо ж заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

За вищевикладених обставин, заяву слід залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення вищезазначених недоліків.

Також, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст.385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Ч. 1 ст. 121 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про закінчення провадження - залишити без руху та надати позивачу строк на усунення недоліків тривалістю пять днів з дня отримання позивачем цієї ухвали.

У випадку, якщо недоліки позовної заяви у визначений строк не будуть усунені, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.Я.Волчко