АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/9119/2016 Головуючий у І інстанції Марцинкевич В.А.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Лізингова компанія " Еталон" на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Лізингова компанія " Еталон" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів,

в с т а н о в и л а

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ" Лізингова компанія " Еталон" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення грошових коштів.

Зазначав, що 22 грудня 2015 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон») укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому в користування Фіат Добло Комбі, а ОСОБА_1 - сплачувати лізингові платежі та інші платежі відповідно до умов договору. Того ж дня, як передбачено умовами договору, він здійснив платіж у розмірі 22 400,00 грн. на рахунок ТОВ «ЛК «Еталон».

Спірний договір фінансового лізингу не посвідчений нотаріально, з цих підстав також підлягає визнанню недійсним.

Позивач зазначив, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству, є несправедливими , не визначено індивідуальних ознак і специфікацій предмета лізингу та порушують його права як споживача.

Посилаючись на зазначені обставини та положення статей 203, 215, 220, 806, 808 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 18, 21 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) та статей 1, 6 Закону України 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон

№ 723/97-ВР), ОСОБА_1 просив визнати договір фінансового лізингу недійсним і стягнути з відповідача сплачені кошти та понесені судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія " Еталон" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 003407 з додатками № 1,2,3 до нього від 22.12.2015 укладений між ОСОБА_2 та ТОВ" Лізингова компанія " Еталон" .

Стягнуто з ТОВ" Лізингова компанія" на користь ОСОБА_1 грошову суму за договором фінансового лізингу № 003407 від 22.12.2015 в розмірі 22 400 грн.

Стягнуто з ТОВ" Лізингова компанія" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 551, 20 грн.

У апеляційній скарзі ТОВ" Лізингова компанія " Еталон" просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника ОСОБА_3, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на її незаконність та необгрунтованість, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України " Про фінансовий лізінг" ( далі - Закон № 723/97-ВР).

Стаття 18 Закону " Про захист прав споживачів" ( далі - Закону № 1023-ХІІ) містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Судом встановлено, що22 грудня 2015 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувач) та ТОВ «ЛК «Еталон» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу №003407, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (автомобіль марки Fiat Doblo Combi), а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. ( а.с.10-21).

До вказаного договору фінансового лізингу було укладено Додаток №1 відповідно до якого вартість предмету лізингу становить 224 000,00 грн.; авансовий платіж 112 000,00 грн.; комісія за організацію (10%) 22 400,00 грн. та Додаток № 2 яким визначено Графік платежів та інших платежів ( а.с. 22-24).

Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснив платіж ( комісія за організацію) у розмірі 22 400, 00 грн. на рахунки ТОВ «ЛК «Еталон»( а.с. 25).

Положеннями спірного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1 договору).

Частиною 2 статті 632 ЦК України встановлено , що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до додатку № 1 до договору вартість предмета лізингу становить 224 000 грн., відсоток платежів 50 % від вартості предмета лізингу, щомісячний платіж становить 9 333, 33 грн., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи - 10 % від вартості предмета лізингу (22 400,00 грн.), а комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу - 3 % (6 720,00 грн.).

Згідно з додатком № 2 до договору вартість предмету лізингу становить 224 000,00 грн., авансовий платіж 50 %, сума лізингу 112 000,00 грн., викупна вартість 3360,00 грн., відсоткова ставка 12,50 %, комісія 5 % та щомісячний платіж 2 813, 69 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу комісією за передачу автомобіля у сумі 118 720,00 грн.( авансовий платіж - 112 000,00 грн., комісія за передачу ПП - 6 720,00 грн.) ( а.с. 23)

Зокрема, у п. 5.4. договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі-предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

У випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (пункт 8.3 договору).

Коригування розміру лізингових платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу (пункт 8.8 договору).

За змістом пунктів 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено.

Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

У разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються, крім передбачених чинним законодавством України (пункт 8.13 договору).

Пунктом 4.4.3 Договору визначено , що лізингоодержувач має право достроково , але не раніше 12 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання -передачі , здійснити сплату всієї суми лізингових платежів , належних до сплати Лізингоодержувачем за умовами даного Договору . Якщо за узгодженням Сторін строк лізингу буде скорочено , Лізингоодержувач зобов'язується достроково сплатити належні лізингові платежі , при цьому розмір лізингових платежів може бути переглянутий за згодою сторін.

Таким чином, суд аналізуючи вищезазначені положення договору дійшов правильного висновку про те, що навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 відсотків вартості предмета лізингу лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання п. 8.13 договору.

В той же час, за договором у позивача відсутні права на одержання будь-якої компенсації від відповідача у зв'язку із невиконанням договору.

Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Судом встановлено, що положення спірного договору, зокрема пункти 5.4, 8.3, 8.8, 8.13, 8.15, свідчать про несправедливість умов, указаних у Законі № 1023-XII, а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, оскільки в пунктах 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.8, 12.10, 12.11, 12.12 цього договору передбачена сплата штрафу лізингоодержувачем.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

В силу статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі ; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріального посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно з ст. 21 Закону України «Про захист споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд правильно вважав, що договір фінансового лізингу, укладений між ТОВ «ЛК «Еталон» та позивачем, має умови, які вказують на несправедливість відносно споживача та укладені з порушенням вимог закону , тому цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі статей 15, 16, 203, 215, 216, 524, 533, 632, 762, 808 ЦК України та Закону № 1023-XII.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Дійшовши висновку про недійсність Договору фінансового лізингу №003407 від 22 грудня 2015 року з Додатками № 1, 2, 3, суд правильно стягнув із відповідача на користь позивача кошти у сумі 22 400,00 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог матеріального та процесуального права є необґрунтованими, оскільки колегія суддів не вбачає таких порушень вимог закону, які б слугували підставою до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду .

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Лізингова компанія "Еталон" відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: