Справа № 487/3910/16-ц
Провадження № 2/487/2099/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючий - суддя Біцюк А.В., за участю секретаря Попович В.Б., позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представник відповідача - ОСОБА_3, розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя сторона, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини, та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

03.08.2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому вона просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю. В обгрунтування позовних вимог вказала, 04.06.2010 року Заводським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживала разом з позивачкою та знаходилась на її утриманні. Однак, 01 квітня 2016 року відповідач забрав доньку з дитячого садка без дозволу позивачки і в подальшому не надавав можливості побачитись та поспілкуватися з донькою. Оскільки до теперішнього часу позивачка з відповідачем не дійшли згоди стосовно місця проживання дитини, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

05 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини прийнято до провадження та розгляду в одному провадженні із первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, підтвердила фактичні обставини, що викладені у позовній заяві. Пояснила, що дитина з моменту народження і до квітня 2016 року проживала разом з нею, бачитись з відповідачем вона не дозволяла, оскільки він вживає наркотичні засоби і часто перебуває у неадекватному стані. Вказала, що на даний час дитина проживає з відповідачем, оскільки вона вирішила не травмувати дитину, забравши її у батька до рішення суду. Просила первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечила у повному обсязі, зазначивши, що донька, якій 6 років на даний час живе з батьком в одній кімнаті і це суперечить її інтересам. Зауважила, що не забирала у відповідача дитину, в якого вона проживала в порушення прийнятих між батьками домовленостей, щоб не травмувати доньку, сподіваючись на мирне вирішення спору. Зазначала, що відповідач не може забезпечити нормальних умов для фізичного та морального розвитку дитини.

В судовому засіданні відповідач первісний позов не визнав у повному обсязі, суду пояснив, що дитина не може проживати разом з позивачкою, оскільки у будинку її батьків, з якими вона проживає, зловживають вживанням алкогольних напоїв, позивачка не має у власності житла, дитину позивачка передала йому добровільно, про що свідчать смс-повідомлення та поведінка відповідачки, яка повертала дитину за місцем його проживання. Вказав, що весь свій вільний час присвячує вихованню дитини, має можливість матеріально забезпечити нормальні умови життя та розвитку. Також зазначив, що в цьому році донька не пішла до школи, оскільки позивачка відмовлялася надати всі необхідні документи. У задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, зустрічний позов просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні первісний позов не визнала у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги просила задовольнити. Суду пояснила, що позивачка спочатку не заперечувала проти того, щоб донька проживала з відповідачем та самостійно перевезла усі речі дитини відповідачу. Крім того, у відповідача є житло, у якому він проживати разом з дитиною, а у позивачки відсутнє житло. Також відповідач отримує стабільну заробітну плату та може забезпечити належні умови проживання дитині. На підставі викладеного, просила у задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити у повному обсязі, зустрічний позов просив задовольнити.

Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, просив розглянути справу у відсутність представника та надав суду висновок про місце проживання дитини.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.06.2010 року, який було зареєстровано Заводським відділом РАЦС Миколаївського міського управління юстиції за актовим записом №197.

Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-ФП №128604 за актовим записом №2458, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 11 серпня 2010 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, через те, що фактично сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини.

Рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №344 від 22 квітня 2016 року визначено участь ОСОБА_2 у вихованні дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано йому можливість спілкування з дитиною щосереди місяця з 17:00 год. до 19:00 год. та кожної першої та третьої суботи місяця з 17:00 год. до 19:00 год. та кожної першої та третьої суботи місяця з 14:00 год. до неділі 14:00 год. з правом ночівлі.

На час розгляду справи сторони проживають окремо.

Як було встановлено в судовому засіданні, дитина проживала разом з матірю (позивачем) з народження до квітня 2016 року, коли в порушення існуючим домовленностям між батьками, відповідач змінив місце проживання дитини, забравши її до себе жити. Після цього з вересня 2016 року відповідач змінив дитячий садок, в якому виховувалась донька, на ближчий до свого місця проживання.

Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 №2162/020201-22/22/14/16 від 05.10.2016 року, враховуючи інтереси дитини, Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матірю, ОСОБА_1.

В судовому засіданні дитина - ОСОБА_5 пояснила, що бажає бачитись із матір'ю, але хоче проживати з татком.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину .

Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно положень ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтями 150-157 цього Кодексу передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання, спілкування та розвитку дитини, які є рівними.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли ….. батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Вирішуючи спір про місце проживання дитини суд виходить з наступного.

Дитина з народження до квітня 2016 року проживала з матір'ю.

При припинення спільного проживання між сторонами досягнуто домовленості, що дитина залишиться проживати з матір'ю та буде бачитись з батьком у певні дні.

Питання про участь батька ОСОБА_7 у вихованні дитини ОСОБА_5 розглядалось органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради домовленість, за результатами якого винесено рішення 22 квітня 2016 року.

Не дочекавшись вказаного рішення, відповідач змінив місце проживання дитини забравши її жити до себе в трикімнатну квартиру, де він проживає з матір'ю та бабусею. З дитиною він проживає в одній кімнаті.

Жодного доказу неналежного ставлення до своїх батьківських обов'язків матір'ю дитини відповідач не надав.

Судом не приймаються до уваги докази надані відповідачем докази (фото СМС-переписки), що сторони дійщли згоди що дитина буде проживати з батьком, оскільки вказані докази не містять ні дати ні часу ні змісту домовленостей. Поведінка матері, яка не бажаючи травмувати дитину та втягувати її в суперечки між батьками щодо місця її проживання, не забирала доньку постійно до себе жити, не може бути прийнята як підтвердження домовленості, оскільки позивачка звернулась для вирішення спору до суду відповідно до вимог Сімейного кодексу, що свідчить про її бажання вирішити спір на свою користь і відсутність домовленостей з цього приводу між сторонами.

Зміст листів Миколаївського міського центру соціальних сліжб для сім'ї, дітей та молоді свідчить, що дитина як свою сім'ю сприймає батька та матір, але спостирігаючи конфліктні відносини між батьком та матір'ю, почиваючи до останньої амбівалентні почуття з приводу розлучення, сумує саме з приводу небажання матері жити з батьком, а не з приводу емоційного дискомфорту в спілкуванні з матір'ю. Крім того, зазначені листи підтверджують, що дитина має прив'язаність до матері.

Виходячи із інтересу малолітньої доньки, суд приходить до висновку, що забезпечити в подальшому її виховання як дівчинки, можливість її всебічного морального, духовного, культурного, фізичного та психічного розвитку можливо, якщо дитина буде проживати з матір'ю та бачитись як умога частіше з батьком.

Суд не приймає до уваги в даному випадку думку дитини, оскільки вона продиктована розпаччю та сумом з приводу розлучення батьків, а не якихось об'єктивних чинників.

За такого, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з матірю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка до цього постійно проживала з матір'ю, і буде сприяти її подальшому гармонічному розвитку. Проживання дитини з матір'ю не перешкоджає батьку бачитись з дитиною, брати її на вихідні та канікули з можливістю ночівлі, виявляти свою батьківськи турботу та ніжність, надавати матеріальну допомогу та іншим чином виконувати свої батьківськи обов'язки.

Відсутність у позивача у власності житла не перешкоджає проживанню дитини з нею, оскільки згідно акту обстеження від 07 квітня 2016 року представниками служби у справах дітей Адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради, у дитини за місцем прожвання матері мається окрема кімната, яка має необхідні меблі, побутову техніку, місце для занять, ігор, навчання та ін.

Будь-яких доказів, які свідчили про невиконання позивачем батьківських обов'язків, або інших обставин, на які відповідач посилався, суду не надано.

З урахування того, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом носять взаємовиключний характер, і суд прийшов до висновку про задволення первісного позову, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 112, 160,161 Сімейного Кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Біцюк А.В.