Єдиний унікальний номер 243/5229/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1650/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.

суддів: Космачевська Т.В., Курило В.П.

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково - дослідний інститут металургійного машинобудування» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати,-

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково - дослідний інститут металургійного машинобудування» (далі - ДП «УкрНДІметалургмаш») про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням терміну її виплати, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем її трудових прав.

У позовній заяві (а.с. 1), яку позивачка уточнила (а.с. 18), зазначила, що вона працювала у відповідача прибиральницею службових приміщень з 01 березня 2005 року по 27 серпня 2013 року. З 2010 року ДП «УкрНДІметалургмаш» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. 27 серпня 2013 року позивачка звільнилась з роботи. При її звільненні з підприємства відповідач зобов'язаний був провести з нею повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Заборгованість по заробітній платі становила 5 904 грн. 37 коп., яку за рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 17 грудня 2012 року стягнуто з ДП «УкрНДІметалургмаш» на користь позивачки. В березні 2016 року ліквідатор ДП «УкрНДІметалургмаш» Нестеренко О.А. виплатив заборгованість по заробітній платі позивачці у повному обсязі, а виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати арбітражний керуючий відмовився.

Посилаючись на положення статті 34 Закону України «Про оплату праці» та статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати», пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати», просила стягнути на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 жовтня 2013 року по 01 березня 2016 року в сумі 5 248 грн. 98 коп.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково - дослідний інститут металургійного машинобудування» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

В обґрунтування доводів скарги позивачка посилалась на те, що суд неправильно визначив поняття заробітної плати, яке складається з компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, як про це зазначено у п. 2.1. наказу Державного комітету статистики України «Про затвердження інструкції зі статистки заробітної плати» від 13 січня 2004 року № 5, та помилково відмовив у стягненні такої компенсації у зв'язку із порушенням термінів її виплати, мотивуючи тим, що після припинення трудових відносин її виплата законодавством не передбачена.

Позивач та відповідач до суду не прибули, але про час і місце проведення розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надіслання повісток та телефонограм (а.с. 40-43).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки проведення компенсації частини втрати заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, після припинення трудових відносин, законодавством не передбачено, а порушення прав працівника на своєчасне отримання належних йому при звільненні коштів підлягає захисту в інший спосіб - у порядку, встановленому ст. 117 КЗпП України.

Однак, рішення суду не може бути залишено без змін, підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, а апеляційна скарга - частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі, з підстав, передбачених ст. 205 ЦПК України.

За приписами п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справа щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, сімейних, трудових відносин;

2) пункт 2 статті 15 виключено;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами цивільного судочинства.

Як передбачено п. 7 ст. 12 ГПК України, господарським судам підсудні справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Визначаючи юрисдикцію спору, суд не врахував того, що у зв'язку з набранням чинності Законом України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначений Закон викладено в новій редакції. Закон набрав чинності 19 січня 2013 року (за винятком окремих його положень).

Згідно з п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст. 12 ГПК України доповнено п. 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб боржника).

Відповідно до Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено п. 1-1, яким визначено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

З огляду на вказане апеляційний суд вважає, що суд першої інстанцій помилково не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI, оскільки провадження у справі про банкрутство ДП «УкрНДІметалургмаш» було відкрито 01 лютого 2011 року, а постанову про визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури було прийнято Господарським судом Донецької області 18 червня 2013 року, тобто після набрання чинності вказаною вище редакцією Закону, у зв'язку з чим не звернули уваги на п. 1-1 Закону України від 02 жовтня 2012 року № 5405-VI.

Ці ж саме висновки наведені у ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року по справі № 425/1569/15-ц.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції помилково розглянув в порядку цивільного судочинства позов ОСОБА_1 до ДП «УкрНДІметалургмаш» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати.

Таким чином, оскільки заява позов ОСОБА_1 до ДП «УкрНДІметалургмаш» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати не підлягає розгляду в порядку ЦПК України, то рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі, а апеляційна скарга заявниці - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 205, 310, 315 ЦПК України, апеляційний суд -,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 липня 2016 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково - дослідний інститут металургійного машинобудування» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: