Провадження №2/522/2351/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Міський комерційний банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.07.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та просив стягнути з кожного окремо заборгованість за кредитним договором від 28.09.2007 року №227/840-ФО в розмірі 6573,33 долари США та 2067,76 гривень що в еквіваленті становить 146495,40 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.09.2007 року між ТОВ «ПАРТНЕР-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Міськийкомерційний банк», та ОСОБА_3 було укладено договір №227/840-ФО, згідно яким відповідачці було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 70000 доларів США. У подальшому сторонами укладались договори про внесення змін до кредитного договору, а саме: Договір №1 про внесення змін від 14.01.2009 року, Договір №2 про внесення змін від 26.02.2009 року, Договір №3 про внесення змін від 08.01.2009 року, Договір №4 про внесення змін від 13.07.2009 року.

28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 (надалі також відповідач, поручитель) укладено договір поруки №227/840-ФО/П-1, за умовами якого поручитель безвідзивно та безспірно зобовязується відповідати перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з Кредитного договору №227/980- ФО від 28 вересня 2007 року, а саме: повернути до 27.09.2011 року (включно) кредит у сумі 70 000 доларів США; сплачувати у валюті кредиту нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 14,1 процентів річних; сплатити можливі комісії, штрафні санкції (штраф, пеня). 13 липня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний ОСОБА_4» та поручителем ОСОБА_1 підписано договір №1 до внесення змін до Договору поруки №227/840-ФО/П-1 від 28 вересня 2007 року (надалі також додаткова угода №1).

28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 (надалі також відповідач, поручитель) укладено договір поруки №227/840-ФО/П-2, за умовами якого поручитель безвідзивно та безспірно зобовязується відповідати перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з Кредитного договору №227/980-ФО від 28 вересня 2007 року, а саме: повернути до 27.09.2011 року (включно) кредит у сумі 70 000 доларів США; сплачувати у валюті кредиту нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 14,1 процентів річних; сплатити можливі комісії, штрафні санкції (штраф, пеня). 13 липня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Міський комерційний ОСОБА_4» та поручителем ОСОБА_2 підписано договір №1 до внесення змін до Договору поруки №227/840-ФО/П-2 від 28 вересня 2007 року (надалі також додаткова угода №1).

Позивач вказує, що відповідачі не виконали належним чином взяті на себе зобовязання, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором №227/840-ФО від 28.09.2007 року на загальну суму 6573,33 долари США та 2067,76 гривень що в еквіваленті становить 146 495,40 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 27.01.2016 року (а.с.90) цивільну справу за даним позовом ПАТ „Міський комерційний банк до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 було залишено без розгляду.

Приморським районним судом м. Одеси 267.01.2016 року винесено заочне рішення (а.с.91-94), яким позовну заяву ПАТ „Міський комерційний банк було задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Міський комерційний банк» заборгованість за Кредитним договором від 28.09.2007 року №227/840-ФО 146 495 (сто сорок шість тисяч чотириста девяносто пять) гривень 40 коп., яка складається з: - поточної заборгованості по основному боргу 5951,14 дол. США, що еквівалентно 130 757,03 грн.; - поточна заборгованість по відсоткам 19,84 дол. США, що еквівалентно 435,92 грн.; - прострочена заборгованість по відсоткам 602,35 дол. США, що еквівалентно 13234,69 грн.; - штрафні санкції (пеня) 2067,76 грн.. В іншій частині позовних вимог банку відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Ухвалою суду від 28.04.2016 року заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було задоволено та вказане заочне рішення від 27.01.2016 року було скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку.

У судовому засіданні 18.10.2016 року представник банку ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 021.03.2016 року) позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. стягнувши заборгованість за кредитним договором з кожного поручителя окремо. Підтримав пояснення, надані у письмовому вигляді 12.07.2016 року (а.с.151). Додатково відзначив, що є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2015 року про стягнення заборгованості за даним кредитним договором з позичальника ОСОБА_3, яке набрало чинності (а.с.85), та за яким стягнуто заборгованість станом на 13.03.2015 року. Проте рішення до теперішнього часу не виконане та борг не погашено. Тому банк звернувся у липні 2015 року з відповідним позовом до поручителів, попередньо направляючи їм претензії. Посилався на п.5.4 договорів поруки, вказуючи, що зобовязання не є виконаним, а тому строк дії договорів поруки не закінчений. За даним позовом просять стягнути заборгованість розраховану станом на 09.07.2015 року, прострочені відсотки (різницю) згідно до п.3.4 кредитного договору та нараховану пеню згідно п.5.1 кредитного договору та п.3.1 договорів поруки. При цьому вказав, що останнє платіж за тілом кредиту було вчинено позичальником 07.11.2014 року на суму 908, 4 дол. США, за відсотками - у листопаді 2014 року на суму 91, 60 долю США.. З відповідним позовом банк звертався на стадії ліквідації.

Інші сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд з урахуванням ст.. 169 ЦПК України за згодою представника позивача, враховуючи розумні строки розгляду справи, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів та третьої особи.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків.

Судом на підставі наданих доказів встановлено, що 28.09.2007 року між ТОВ «ПАРТНЕР-БАНК», правонаступником якого є ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_3 було укладено договір №227/840-ФО, згідно яким відповідачці було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 70000 доларів США.

У подальшому сторонами укладались договори про внесення змін до кредитного договору.

У відповідності до Договору №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 14.01.2009 р. сторони дійшли згоди повернення залишку заборгованості по Кредиту за січень, лютий, березень 2009 року у сумі 1 459 доларів США щомісячно не здійснюється. Повернення кредиту здійснюється починаючи з квітня 2009 року щомісячно частками у розмірі не менше як 1 946 доларів СІИА по 10-е включно кожного місяця. Повернення кредиту здійснюється починаючи з січня 2010 року щомісячно частками у розмірі не менше як 1 459 долю США по 10-е включно кожного місяця.

У відповідності до Договору №2 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 26.02.2009 р. сторони дійшли згоди, що нараховані проценти за користування Кредитом за січень 2009 року Позичальник сплачує в валюті кредиту до 10 березня 2009 року (включно) шляхом здійснення безготівкового перерахування на рахунок №01, , код банка в системі електронних платежів (МФО) 339339, та/або шляхом внесення готівкових коштів в касу банку.

У цей же день, 26.02.2009 року, сторони підписали додаток №1, в новій редакції від 26.02.2009 року за умовами якого сторони змінили умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. А також сторони підписали додаток №2, в новій редакції від 26.02.2009 року щодо детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки. Всі інші істотні умови кредитного договору залишились незмінними.

У відповідності до Договору №3 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 08.04.2009 р. сторони дійшли згоди, що повернення кредиту починаючи з липня 2009 року по червень 2009 року включно здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 600 (шістсот) доларів США 00 центів по 10 (десяте) число включно кожного місяця. Повернення кредиту починаючи з липня 2009 року здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 1 716 доларів США 00 центів по 10 (десяте) число включно кожного місяця.

У цей же день, 08.04.2009 p., сторони підписали додаток №1, в новій редакції від 26.02.2009 року за умовами якого сторони змінили умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. А також сторони підписали додаток №2, в новій редакції від 08.04.2009 р. щодо детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки. Всі інші істотні умови Кредитного договору залишились незмінними.

У відповідності до Договору №4 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 13.07.2009 р. сторони дійшли згоди, що процентна ставка за користування Кредитом 15 % річних, строк дії договору з 28 вересня 2007 року по 27 вересня 2018 року (включно). Всі інші істотні умови Кредитного договору залишились незмінними.

У забезпечення належного виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань, 28.09.2007 року між ТОВ «Партнер Банк» та ОСОБА_1 (надалі також відповідач, поручитель) укладено договір поруки №227/840-ФО/П-1, за умовами якого поручитель безвідзивно та безспірно зобовязується відповідати перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з Кредитного договору №227/980- ФО від 28 вересня 2007 року, а саме: повернути до 27.09.2011 року (включно) кредит у сумі 70 000 доларів США; сплачувати у валюті кредиту нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 14,1 процентів річних; сплатити можливі комісії, штрафні санкції (штраф, пеня).

13 липня 2009 року між ТОВ «Партнер Банк» та поручителем ОСОБА_1 підписано договір №1 до внесення змін до Договору поруки №227/840-ФО/П-1 від 28 вересня 2007 року (надалі також додаткова угода №1).

28 вересня 2007 року між ТОВ «Партнер Банк» та ОСОБА_2 (надалі також відповідач, поручитель) укладено договір поруки №227/840-ФО/П-2, за умовами якого поручитель безвідзивно та безспірно зобовязується відповідати перед Кредитором за належне виконання Позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з Кредитного договору №227/980-ФО від 28 вересня 2007 року, а саме: повернути до 27.09.2011 року (включно) кредит у сумі 70 000 доларів США; сплачувати у валюті кредиту нараховані проценти за користування кредитом в розмірі 14,1 процентів річних; сплатити можливі комісії, штрафні санкції (штраф, пеня).

13 липня 2009 року між ТОВ «Партнер Банк» та поручителем ОСОБА_2 підписано договір №1 до внесення змін до Договору поруки №227/840-ФО/П-2 від 28 вересня 2007 року (надалі також додаткова угода №1).

Банком зобовязання перед Позичальником за Кредитним договором №227/840-ФО від 28.09.2007 року були виконані належним чином - був наданий відповідний кредит згідно умов Договору, що підтверджується Меморіальним ордером №2117 від 28.09.2007 року. Позивач зазначає, що ОСОБА_3, у порушення умов Кредитного договору №227/840-ФО від 28.09.2007 року своїх зобовязань належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість.

Судом також встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.09.2015 року було задоволено позов ПАТ „Міський комерційний банк, предявлений до ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за Кредитним договором від 28.09.2007 року №227/840-ФО в розмірі 6322,88 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 30.03.2015 року становить - 148670,023 гривень (сто сорок вісім тисяч шістсот сімдесят гривень 03 коп.) та пеню у розмірі 536,85 гривень (пятсот тридцять шість гривень 85 коп.), розраховану станом на 30.03.2015 року. Проте рішення суду до теперішнього часу не виконано та заборгованість не погашено.

Звертаючись 24.07.2015 року до суду з відповідним позовом, позивач просить стягнуто з відповідачів як поручителів заборгованість, розраховану станом на 09.07.2015 року, у розмірі 146 495 (сто сорок шість тисяч чотириста девяносто пять) гривень 40 коп., яка складається з:

- простроченої заборгованості по основному боргу 5951,14 дол. США, що еквівалентно 130 757,03 грн.;

- простроченої заборгованість по відсоткам 622,19 дол. США, що еквівалентно 13 670, 61 грн.;

- пеня за прострочення сплати основного боргу та відсотків 2 067, 76 грн.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на п.5.4 договорів поруки, за якими дія договору закінчується належним виконання позичальником вязких на себе зобовязань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобовязань згідно з умовами договорів поруки, оскільки умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідна правова позиція була висловлена ВСУ у постанові від 29.06.2016 року у справі за № 6-272цс16 .

Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, позичальник ОСОБА_3 (а відтак і поручителі) взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 27 вересня 2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з пункту 3.4 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частками по 10-е число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не предявить вимоги до поручителя.

Відповідна правова позиція була висловлена ВСУ у постанові від 11листопада 2015 року у справі № 6-2056цс15, у постанові від 29.06.2016 року у справі за № 6-272цс16.

Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

З матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.36) та пояснень представника банку вбачається, що останнє погашення по тілу кредиту було вчинене позичальником 07.11.2014 року на суму 908, 40 дол. США, за відсотками у листопаді 2014 року на суму 91, 60 долю США, то суд вбачає, що починаючи з 11.12.2014 року банк був обізнаний про порушення його прав та простроченням позичальником сплати кредиту.

Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла за період з 10 грудня 2014 року у зв'язку з несплатою позичальником наступного чергового щомісячного платежу із погашення кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином у звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань у повному обсязі позовна давність за цими вимогами до відповідачів обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто з грудня 2014 року.

При цьому, банк 22.04.2015 року звернувся до суду з позовом до позичальника ОСОБА_3 про дострокове стягнення заборгованості, а з відповідним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 як поручителів банк звернувся лише у липні 2015 року ( з моменту прострочення платежу пройшло більш ніж 7 місяців).

Таким чином, суд вбачає, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який був змінений ним відповідно до ст.. 1050 ЦК України, не предявив протягом шести місяців вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_2 як поручителів про виконання зобовязання.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, що порука ОСОБА_1 за договором поруки №227/840-ФО/П-1, укладеного 28.09.2007 року з ТОВ «Партнер Банк», та порука ОСОБА_2 за договором поруки №227/840-ФО/П-2, укладеного 28.09.2007 року з ТОВ «ОСОБА_4, є припиненими з підстав, передбаченими п.4 ст. 559 ЦК України у звязку з пропущення позивачем строку пред'явлення вимог до поручителів, а отже і підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства „Міський комерційний банк про стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором суд не вбачає, тому у їх задоволенні суд відмовляє

Керуючись ст.ст. ст.ст. 1, 11, 16, 509, 524-526, 530, 536, 543, 546, 549, 551, 553, ч.4 ст. 559, 612, 624-627, 629, 638, 639, 1046, 1048, 1050, 1052, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Міський комерційний банк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домусчі Л.В.

18.10.2016