_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9234/16-ц
Провадження № 6/520/418/16
УХВАЛА
31.10.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року по цивільній справі №2-5976/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, підприємство з іноземними інвестиціями у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс», про визнання договору частково недійсним, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 02.08.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси суду з заявою про поворот виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року по цивільній справі №2-5976/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, підприємство з іноземними інвестиціями у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс», про визнання договору частково недійсним, визнання права власності, в якій просить суд: у порядку повороту виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року по цивільній справі №2-5976/09 скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; поновити реєстрацію права власності та зареєструвати ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; вказати в ухвалі суду про поворот виконання рішення суду, що вказана ухвала є підставою для проведення вищенаведених дій Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції, Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та органами нотаріату.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заяву підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні щодо розгляду заяви поклався на розсуд суду.

Інші сторони по цивільній справі №2-5976/09 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення представника заявника, та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року по цивільній справі №2-5976/09 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №2-5976/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, підприємство з іноземними інвестиціями у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс», про визнання договору частково недійсним, визнання права власності.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано частково недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 27.08.2001 року між Підприємством з іноземними інвестиціями у вигляді ТОВ «Аверс» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Запольською О.В., реєстровий №6641. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позовних вимог - відмовлено.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2010 року, вбачається, що 10.03.2010 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право спільної часткової власності на ? частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року.

10 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року, посилаючись на те, що за вказаним рішенням від 20.11.2009 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 . Однак при постановленні рішення не було враховано, що 01 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нотаріальний договір позики серії ВСМ № 971908, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошову суму у розмірі 303000 гривен, що на той час згідно з курсом НБУ було еквівалентно 60000 США. У забезпечення зобов`язань за вказаним договором позики, 01.11.2005 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_1 договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 зазначив, що ухвалене Київським районним судом міста Одеси рішення від 20.11.2009 року порушує його права та інтереси, як іпотекодержателя вказаного нерухомого майна.
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.04.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , визнання права власності на частину квартири відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.04.2014 року також встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 1095839 гривень за договором позики, укладеним ними 01.11.2005 року, рішення набрало законної сили і до теперішнього часу не виконане. У забезпечення договору позики 01.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_2 , посвідчений нотаріально, який надавав права та гарантії ОСОБА_1 задовольнити вимоги за рахунок спірної квартири на випадок невиконання боргового зобов`язання ОСОБА_2 . Будучі обізнаною про наявність зобов`язань із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника в судовому засіданні визнала позов, погодилася із тим, що ОСОБА_2 , а не інша стороння особа, власноруч порушила права своєї дитини, але визнала це через вісім років після укладання договору, а суд першої інстанції не перевірив мотиви та доводи такого визнання, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин справи. Водночас через постановлення судом першої інстанції цього рішення про задоволення позову ОСОБА_2 предметом оспорення став договір іпотеки від 01.11.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який за позовом ОСОБА_2 визнавався недійсним (справа №520/15278/13-ц). Таким чином, рішенням суду першої інстанції вирішено про права ОСОБА_1 , позбавленого таким чином, прав іпотекодержателя, що випливають з договору іпотеки, який не був залучений до участі у справі, та був позбавлений можливості висловити свої заперечення та доводи.
У зв`язку з чим, після скасування апеляційним судом Одеської області рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року, за яким в свою чергу ОСОБА_2 зареєстрував право спільної часткової власності на ? частки спірного нерухомого майна, ОСОБА_1 , як іпотекодержатель, 02.08.2016 року звернуся до Київського районного суду міста Одеси, в якому перебуває цивільна справа №2-5976/09, з заявою про поворот виконання скасованого рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року.

Однак, суд зазначає, що відповідно до пункту 3.2. Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року в справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України особливістю ухвал суду щодо повороту виконання рішення є те, що вони приймаються на стадіях виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з рішенням суду неможливо. Згідно зі статтею 380 Кодексу питання про поворот виконання вирішує також суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).
Поворот виконання можливий у разі, якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі.
Відповідно до ч. 2 ст. 380 ЦПК України, питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.
Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.
Згідно з ч.1 ст. 381 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності.
Таким чином, за змістом наведених норм закону, поворот виконання скасованого рішення суду, у разі якщо це питання не було вирішено судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи, допускається судом в якому перебуває справа судом першої інстанції тільки за заявою відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням.
Рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.04.2014 року, яким в цій справі постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та при постановленні якого, судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про поворот виконання рішення суду.
Оскільки цивільна справа №2-5976/09 перебуває в Київському районному суді міста Одеси в суді першої інстанції, ОСОБА_1 з заявою про поворот виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року звернувся до суду першої інстанції де перебуває цивільна справа, однак суд зазначає, що ОСОБА_1 не є відповідачем по справі та взагалі не був стороною по цій справі, крім того за скасованим рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року з ОСОБА_1 ні чого не стягувалось, тому підстав для задоволення Київським районним судом міста Одеси, як судом першої інстанції, заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду немає, оскільки це питання, на думку суду, повинно вирішуватись у відповідності до ч. 2 ст. 380 ЦПК України судом апеляційної інстанції, яким було постановлено рішення від 15.04.2014 року про скасування рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.11.2009 року по цивільній справі №2-5976/09.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року по цивільній справі №2-5976/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, підприємство з іноземними інвестиціями у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс», про визнання договору частково недійсним, визнання права власності, підлягає залишенню без задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 380, 381 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2009 року по цивільній справі №2-5976/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, підприємство з іноземними інвестиціями у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс», про визнання договору частково недійсним, визнання права власності залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, а особи, які не приймали участь під час оголошення ухвали суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Головуючий Калініченко Л. В.