АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

ГаращенкаД.Р.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 2 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" через свого представника, Сокуренко Н.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.67-69).

В суд апеляційної інстанції представник ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду позивач повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ПАТ КБ "ПриватБанк" 19 вересня 2016 року (а.с.83).

Суд ухвалив розглядати справу у його відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Згідно з заявою від 12 травня 2007 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку.

6 червня 2008 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» 8 558 грн. 20 коп. а також 42 грн. 79 коп. судових витрат та 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 37).

Відповідно до копії заяви ЗАТ КБ «Приватбанк» про видачу судового наказу від 17 травня 2008 року, заборгованість ОСОБА_3 складається з заборгованості по кредиту, яка становить 6 403 грн. 85 коп. та заборгованості по процентам 2 154 грн. 86 коп. за договором №б/н від 12.05.2007р. (а.с. 38).

Предметом позову у даній справі (основна заборгованість по кредиту) є заборгованість, що становить 6 403,85 грн.

Відповідно до довідки № 24749/03-31 від 11 липня 2016 року, наданої Дніпровським РВ ДВС м. Києва, - згідно даних ЄДРВП, виконавчий документ (судовий наказ) №2-н-328/2008 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості на виконанні не перебуває.

Час, коли позивач ПАТ КБ «Приватбанк» дізнався про наявність заборгованості ОСОБА_3 за договором № б/н від 12.05.2007р., є 2008 рік, про що зазначено у заяві про видачу судового наказу.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить.

Посилання апеляційної скарги на те, що районним судом помилково не була врахована обов'язкова до застосування правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 25.05.2016 у справі № 6-157цс16, оскільки правовідносини сторін не припинилися і залишок боргу по пені та штрафам пред'явлений як за період, що було розглянуто судом так і за інший період, відхиляються апеляційним судом як безпідставні з огляду на таке.

Вдаючись до перекручування обставин на свою користь, сторона позивача умисно замовчує ту істотну для справи обставину, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці (а.с.13 зворот - 14).

У даному конкретному випадку з наявних у справі письмових доказів убачається, що дія картки закінчилась у 2009 році (а.с.8 зворот).

З наданого позивачем на підтвердження заявленого позову розрахунку заборгованості убачається, що останній платіж здійснено в серпні 2007 року (а.с.4).

Водночас з позовом до суду, після звернення із заявою про видачу судового наказу у травні 2008 року (а.с.38), банк звернувся лише у лютому 2016 року (а.с.1).

Доводи позивача щодо неодноразової пролонгації кредитного договору є безпідставними, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

У даному випадку у розпорядженні суду немає доказів, що після закінчення строку дії договору банк видавав боржнику грошові кошти і нову платіжну картку.

При цьому апеляційний суд виходить із правових позицій Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах у справах № 6-116 цс 13, № 6-103 цс 14 від 24.09.2014, які відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є обов'язковими для всіх судів України і з яких убачається також наступне.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні, оскільки указані позовні вимоги пред'явлені після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у письмовій заяві від 11 квітня 2016 року (а.с.35), і підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності та застосування до спірних правовідносин ч.5 ст. 267 ЦК України судом не встановлено.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 2 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

Д.Р. Гаращенко