АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Перепелюк Л.М., Половінкіної Н. Ю.

Секретар : Чубрей І.І.

За участю: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.

Згідно укладеного кредитного договору №2105-001/07 від 08.02.2007 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» в розмірі 50 000,00 дол. США на строк до 07 лютого 2027 року, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів.

Відповідач не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином, в звязку з чим виникла заборгованість в сумі 46662,31 дол. США, що станом на 29.05.2015 року становить 961110,67 грн. та 17542,31 грн. пені.

Просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі - 961110,67 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

________________________________________________________________________________________________

№ 22ц/794/1078/16р. Головуючий у 1 інстанції: Семенко О.В.

Категорія : 19/27 Доповідач: Винту Ю. М

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» судом першої інстанції не у повному обємі зясовані обставини справи, не вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права та зроблено висновки, які не відповідають зібраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2016 року не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки під час його ухвалення не було: повно і всебічно зясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень; дано неправильну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам; неправильно встановлено обставини справи, не визначено відповідно до них правовідносини та норми матеріального права, які суд мав застосувати виходячи зі змісту позовної заяви позивача та заперечень відповідача.

Зібраними по справі доказами встановлено, що 08 лютого 2007 року позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №2105-001/07 від 08.02.2007 року, відповідно до якого відповідачу повинен був бути наданий кредит в сумі 50000,00 дол. США терміном по 07.02.2027 року, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів.

З договору банківського обслуговування вбачається, що відповідач також був з ним ознайомлений, погодився з умовами даного договору, про що свідчить підпис останнього на кожному аркуші договору (а.с.5-11).

Також в якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобовязань, щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів передбачених цим Договором, а також можливих штрафних санкцій, відповідач уклав із Банком договір іпотеки (а.с17-24).

Відповідач ОСОБА_1 заповнив заяву-анкету від 21 січня 2007 року та надав банку всі відомості необхідні для отримання кредитних коштів.

Тобто, позивач свої зобовязання за спірним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в загальній сумі 50 000, 00 дол. США.

Банк зазначав, що відповідач зобовязання за кредитним договором не виконував, у звязку з чим станом на 27 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 45662,31 доларів США яка складається з заборгованості за кредитом на суму 42260,32 доларів США, заборгованості по відсотками за користування кредитом на суму 3401,99 доларів США, пені на суму 17542,31 грн.

З розрахунку заборгованості доданого позивачем до позову вбачається, що відповідач проводив оплату за кредитом нерегулярно та останній платіж ним проведений 17 листопада 2014 року в розмірі 459 грн. 19 коп. (а.с. 4).

Доказів, які спростовували б доводи Банку про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором, останнім не надані.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Наведені обставини свідчать, що у зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором на останньго, відповідно до ст. ст. 526, 1050 ЦК України, слід покласти обов'язок сплатити Банку заборгованості за основним кредитом, відсотками та комісією, що складає відповідно 961110,67 грн.

Крім того, п. п. 4.4 кредитного договору встановлено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобовязань, передбачених п.п.3.3, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5% від суми кредитних коштів зазначеної в п.п.1.1 цього договору

Також п.п.4.5 встановлено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20%, від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

Тому, виходячи з умов кредитного договору, позивач обґрунтовано нарахував неустойку (штраф, пеня) за прострочення сплати кредиту в розмірі 17542,31 грн. станом на 27 червня 2015 року.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 після отримання кредиту, передбачені Умовами і правилами надання банківських послуг зобов'язання по погашенню використаного кредитного ліміту, нарахованих процентів, інших передбачених платежів, не виконував належним чином, у зв'язку з чим станом на 27 червня 2015 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 45662,31 доларів США яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 42260,32 доларів США, заборгованості по відсотками за користування кредитом в сумі 3401,99 доларів США, пені в сумі 17542,31 грн.

Заперечень щодо зазначеного розміру заборгованості, або належних та допустимих доказів того, що вказана заборгованість розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, матеріали справи не містять та відповідачем суду надано не було.

За таких обставин, дана сума заборгованості є доведеною та підлягає стягненню з відповідача, як з боржника, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3».

При цьому, суд вважає, що складений відповідальною особою банку, завірений мокрою печаткою, розрахунок заборгованості по позичальнику за договором від 08 лютого 2007 року, є достатнім підтвердженням користування відповідачем кредитними коштами, що також підтверджує факт отримання ним кредиту.

Відповідачем та його представником вказані обставини також жодним чином не спростовані.

Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» щодо безпідставності відмови суду першої інстанції у стягненні заборгованості з відповідача ОСОБА_1, а тому рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_1 та стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №2105-001/07 від 08 лютого 2007 року на суму 45662,31 (сорок пять тисяч шістсот шістдесят два) долара США 31 цент, що за курсом НБУ України станом на 29 травня 2015 року становить 961110,67 (девятсот шістдесят одна тисяча сто десять) грн.67 коп. та 17542,31 грн. пені.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Всупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України відповідачем не надано суду належні та допустимі докази на спростування позовних вимог заявлених ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та доводів позивача викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України також слід здійснити розподіл судових витрат.

З платіжного доручення від 28 липня 2016 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги апелянт сплатив судовий збір в сумі 15868,31 грн.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3»

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» слід стягнути 15868,31 грн. в рахунок відшкодування судових витрати понесених на оплату судового збору за апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3»

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 травня 2016 року скасувати та ухвали нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1(ідентифікаційний номер НОМЕР_1; адреса реєстрації: Чернівецька область, м.Чернівці, вул.Червоноармійська,46, 15А) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3»(04119, м.Київ, вул..Дегтярівська,27 «Т», код за ЄДРЮО та ФОП 19017842) заборгованість за кредитним договором №2105-001/07 від 08 лютого 2007 року на суму 45662,31(сорок пять тисяч шістсот шістдесят два) долара США 31 цент, що за курсом НБУ України станом на 29 травня 2015 року становить 961110,67(девятсот шістдесят одна тисяча сто десять) грн. 67. коп. та 17542,31 грн. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції на суму 15868,31 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді :/підписи/

Згідно з оригіналом :