У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» про зобов'язання провести перерахунок стипендії та стягнення невиплачених сум, за касаційною скаргою державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» (далі - ДВНЗ «Національний гірничий університет») на свою користь 7 810 грн 90 коп. заборгованості з виплати стипендії з вересня 2014 року до червня 2015 року.

На обґрунтування вимог посилався на те, що він із серпня 2014 року зарахований до складу учнів, прийнятих на денну форму навчання за державним замовленням на гірничий факультет ДВНЗ «Національний гірничий університет».

Зазначав, що на момент вступу на навчання його батько ОСОБА_5 мав стаж роботи на підземних роботах із повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля більше 20 років, а тому відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб.

Посилаючись на те, що відповідачем виплачувалась стипендія, розмір якої є значно нижчим, ніж гарантований йому, як особі, на яку поширюється дія вищевказаного Закону, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ДВНЗ «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_4 недонараховану та невиплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, за період із 01 вересня 2014 року до 30 червня 2015 року (за виключенням періоду з січня до травня (включно) 2015 року) включно в розмірі 1 720 грн 90 коп.

Зобов'язано ДВНЗ «Національний гірничий університет» виплачувати на користь ОСОБА_4 до закінчення ним навчання стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, за наявності передбачених законом підстав.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, яким позов задоволено.

Стягнуто з ДВНЗ «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_4 недонараховану та невиплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, за період із 01 січня до 31 травня 2015 року включно в розмірі 6 090 грн.

В решті судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ДВНЗ «Національний гірничий університет», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у позові.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у нескасованій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про загальну середню освіту» загальна середня освіта - цілеспрямований процес оволодіння систематизованими знаннями про природу, людину, суспільство, культуру та виробництво засобами пізнавальної і практичної діяльності, результатом якого є інтелектуальний, соціальний і фізичний розвиток особистості, що є основою для подальшої освіти і трудової діяльності. Загальна середня освіта є обов'язковою основною складовою безперервної освіти.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальну середню освіту» систему загальної середньої освіти становлять: загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, навчально-виробничі комбінати, позашкільні заклади, науково-методичні установи та органи управління системою загальної середньої освіти, а також професійно-технічні та вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації, що надають повну загальну середню освіту.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Вирішуючи спір, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у зазначеному вище розмірі та за вказаний вище період, оскільки позивач належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, проте фактично відповідачем йому виплачувалась стипендія, яка була нижчою за цей розмір.

Висновки апеляційного суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2981цс15, від 01 червня 2016 року у справі №6-1044цс16, від 01 червня 2016 року у справі №6-929цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Обставини, на які посилається відповідач, були предметом дослідження апеляційного суду і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду також не спростовують.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко