233 № 233/5209/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Костянтинівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку Донецької області, матір'ю якої є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком - громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що вони з вересня 2010 року перебувають у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 у медичному закладі м. Донецька народила дитину жіночої статті - ОСОБА_3, про що їй був виданий дублікат медичного свідоцтва про народження № 475 від 30.09.2016 року.

Отримати свідоцтво про народження дитини в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Заявники ОСОБА_1, ОСОБА_2 у судове засідання не з'явились, в заяві про встановлення факту просили справу розглянути за їх відсутності.

Представник заінтересованої особи Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявниками у даній справі є:

-громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Київ, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1, виданим 11 вересня 2009 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві (а.с.6);

-громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Дзержинськ, Донецької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорту НОМЕР_2, виданим 18 липня 1996 року Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.8-9).

За твердженням заявників, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 від ОСОБА_2 у медичному закладі м. Донецька Донецької області Україна народила дитину жіночої статі - ОСОБА_3.

На підтвердження факту народження дитини заявником суду надані:

- дублікат медичного свідоцтва про народження № 475, виданий 30 вересня 2016 року КУ «Центральною міською клінічною лікарнею № 6 м. Донецька» (а.с.10);

- копія протоколу УЗД на ім'я ОСОБА_1 від 28.07.2016 року. (а.с.11);

- копія результатів комбінованого скринінгу 1 триместра на ім'я ОСОБА_1 від 08.02.2016 року (а.с.12);

- копія обмінної картки пологового будинку, пологового відділення лікарні. Відомості жіночої консультації про вагітну ОСОБА_1 (а.с.13-15);

- фототаблиця із зображенням заявників з немовлям (а.с.17-18).

Даючи оцінку допустимості дублікату медичного свідоцтва про народження № 475 від 30 вересня 2016 року, як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявників ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд, як виняток, приймає до уваги наданий дублікат медичного свідоцтво про народження № 475 від 30 вересня 2016року., та оцінює його в сукупності з фототаблицею із зображення заявників з дитиною та медичними документами заявника під час вагітності та пологів, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьку Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Києва, від громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Дзержинськ Донецької області, дитини жіночої статі - ОСОБА_3, що надасть можливість заявникам отримати видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

Тож, заяву ОСОБА_1,, ОСОБА_2 слід задовольнити.

Керуючись ст. 257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити частково, встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Донецьк Донецької області України громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Києва, від громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Дзержинськ Донецької області, дитини жіночої статі - ОСОБА_3.

Допустити негайне виконання судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш