Номер провадження: 22-ц/785/4129/16
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої особи: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання прав власності, переведення прав покупця на іншу особу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої особи: ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року,-

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернувся позовною заявою до ОСОБА_4 про захист неповнолітньої особи, згідно якої просив визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири під АДРЕСА_2 належній відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 04.09.2013 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що вказана частка квартири фактично належить неповнолітній доньці сторін - ОСОБА_3, оскільки вона була придбана відповідачем на грошові кошти, передані ОСОБА_2 у власність неповнолітній ОСОБА_3

Крім того позивач зазначив, що ОСОБА_4 має наміри продати 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що значно порушить права та законні інтереси неповнолітньої особи - ОСОБА_3

21.03.2016 року позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив замінити сторону покупця у договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири під АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на ОСОБА_3, а також визнати за ОСОБА_3 право власності на вищезгадану частку квартири.

Відповідач, позовні вимоги визнала про, що надала відповідну заяву.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в зв'язку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що звернувся до суду задля вирішення питання щодо переоформлення права власності. На запитання головуючого щодо позасудового, нотаріального порядку переоформлення нерухомого майна, зазначив, що нотаріальний порядок потребує на сплату державного мита.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідачем позовні вимоги визнані в повному обсязі, а позивач у судовому засіданні зазначив, що причиною звернення до суду із відповідним позовом є бажанням заощадити кошти на сплаті державного мита, що підлягає сплаті при нотаріальному посвідченні договору. Суд першої інстанції вважав, що між сторонами відсутній спор, позивачем не доведене порушення, невизнання, оспорення права неповнолітньої дитини.

Позивач просив замінити покупця у договорі купівлі-продажу, при цьому з вимогами про визнання договору частково недійсним до суду не звертався.

Суд першої інстанції зазначив, що правовий засіб захисту порушеного права у вигляді переведення прав покупця на іншу особу, передбачений лише статтею 362 ЦК України у випадку порушення правила переважного право купівлі частки у праві спільної часткової власності, тоді як такі правовідносини між сторонами не виникали.

Враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст. 204 ЦК України, згідно якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, єдиним можливим засобом захисту порушеного права у виниклих правовідносинах є звернення до суду із вимогою про визнання правочину частково недійсним, в частині зазначення покупця.

Оскільки позивачем не обрано такого засобу захисту права, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі, що судом проігноровано заяву відповідача про визнання позову, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції є помилковим, оскільки судом першої інстанції дано належну оцінку правовідносинам у справі.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачем не надано відповідних доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору про переоформлення спірної квартири на доньку сторін.

Зазначення в апеляційній скарзі, що головуючий у першій інстанції постійно намагався тиснути на позивача (про що вбачається з тексту судового рішення) з ціллю відмови у задоволенні позову є безпідставним та не підтверджено належними доказами, зокрема і рішенням суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не вірно надана правова кваліфікація спірним правовідносинам є помилковою, оскільки суд першої інстанції вірно визначився з правовідносинами, що виникли між сторонами.

В апеляційній скарзі не спростовуються висновки суду першої інстанції, встановлені з пояснення ОСОБА_2 в суді першої інстанції, що причиною звернення до суду із відповідним позовом є бажанням заощадити кошти на сплаті державного мита, що підлягає сплаті при нотаріальному посвідченні договору.

Крім того, в апеляційній скарзі не спростовуються висновки суду першої інстанції в частині того, що позивач просив замінити покупця у договорі купівлі-продажу, при цьому з вимогами про визнання договору частково недійсним до суду не звертався.

На підставі наведеного, колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені а апеляційній скарзі доводи висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої особи: ОСОБА_3 відхилити. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

А. П. Бабій

В. А. Станкевич