Справа № 159/4373/15-ц
Провадження № 2/159/29/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору дольової участі у фінансуванні будівництва та додаткових угод до нього недійсними,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним вищепозовом, мотивуючи тим, що 25.08.06 р. між відповідачами було укладено договір дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку (далі договір), за яким відповідач ОСОБА_4 зобов»язалась надати земельну ділянку під таке будівництво, а відповідач ОСОБА_3 - надати грошові кошти для такого будівництва згідно з узгодженого між відповідачами кошторису. За договором земельна ділянка - заг. пл. 1 290 кв. м., розташована по вул. Волі, 16 у с. Волі Ковельській Ковельського району Волинської області. За умовами п. 2.1 договору відповідач ОСОБА_3 - як сторона 2 здійснює фінансування об»єкта фінансування згідно з кошторисом, узгодженим сторонами, що відповідає сумі 1 39 690 грн. чи, відповідно, 27 661 доларові США. З моменту повного використання цих коштів договір підлягає перегляду та має бути підписана додаткова угода, у якій затверджується наступне фінансування об»єкта будівництва. За умовами договору право власності на новобудову набувалось відповідачами в рівних частках. За умовами договору, у випадку повного використання грошових коштів, передбачених для будівництва, договір підлягає перегляду підписанням відповідної додаткової угоди. Додатковою угодою № 01 від 27.03.07 р. було внесено зміни до договору стосовно подальшого фінансування будівництва. Так, відповідачі мали здійснювати подальше фінансування об»єкта будівництва шляхом внесення по 176 750 грн., або 35 000 доларів США. Тобто, за станом на 27.03.07 р. кожна із сторін договору мала додатково внести кошти для подальшого будівництва житлового будинку. У зв»язку з невиконанням відповідачем - ОСОБА_4 як стороною договору - умов договору щодо фінансування об»єкта будівництва, додатковою угодою № 02 від 02.12.08 р. сторони договору провели перерозподіл площ об»єкта будівництва з розрахунку 20х80 відсотків на користь відповідача - ОСОБА_3. Як слідує із Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 032 961, виданого Ковельським райвідділом земресурсів 21.12.06 р., зареєстрованого у Книзі записів реєстрації держаків на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010 608 100 183, відповідач - ОСОБА_4 - набула права власності на вищевказану земельну ділянку за договором купівлі продажу земельної ділянки від 18.12.06 р., посвідченим нотаріально, укладеним між ОСОБА_5 та відповідачем - ОСОБА_4, в той час як договір суперфіцію із відповідачем - ОСОБА_3 було датовано 25.08.06 р.. Зазначає, що на момент укладення договору земельна ділянка відповідачеві - ОСОБА_4 - не належала, остання не мала повноважень на укладання такого договору і передачу земельної ділянки під забудову, не являючись її власником. Держреєстрація права забудови земельної ділянки (суперфіцію) у встановленому законом порядку проведена не була. Договір як і наступні угоди як похідні є, на його думку, неукладеними та недійсними. Просить визнати договір дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку від 25.08.06 р., укладений між відповідачами у розглядуваній справі, а також додаткові угоди до нього: № 02 від 27.03.07 р. та № 01 від 05.12.07 р. - недійсними; стягнути з відповідачів на його користь у солідарному порядку судові витрати у справі.

У судовому засіданні представники позивача, кожна зокрема, позов підтримали, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами. Просили позов задовольнити.

Представником позивача ОСОБА_6 було надано суду також письмові пояснення наступного змісту. 28.12.06 р. між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір. У забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором в іпотеку було передано земельну ділянку пл. 1 290 кв. м., належну відповідачеві - ОСОБА_4, незавершене будівництво готовністю 97 %, розташоване на цій же земельній ділянці. За оспорюваним договором, об»єктом фінансування є будівництво житлового будинку, і предметом іпотеки є те ж майно будинок за адресою: с. Воля Ковельська Ковельського району Волинської області, вул. Волі, 16. Про існування оспорюваного договору АТ «УкрСиббанк» дізналось лише у зв»язку з поданням відповідачем у розглядуваній справі - ОСОБА_3 - позову до відповідача у розглядуваній справі ОСОБА_4 і нього про скасування держреєстрації права власності на об»єкт незавершеного будівництва за ОСОБА_4; визнання недійсним вищевказаного договору іпотеки. Рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 10.06.15 р., що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12.08.15 р., у задоволенні такого позову було відмовлено. Справа передана до касінстанції. Попередньо АТ «УкрСиббанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ТзОВ «Ковель», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. А тому вважає, що закладення ОСОБА_3 позову про визнання недійсним вищезазначеного договору іпотеки свідчить про спроби відповідача ОСОБА_4 уникнути відповідальності за договором іпотеки з посиланням на оспорюваний договір; вивільнити майно з іпотеки. А тому вважає, що оспорюваний договір та наступні угоди до нього порушують права позивача. Просить позов задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_4 - та її представник адвокат - у судове засідання не з»явились, хоча, кожен зокрема, належно оповіщені, про причини неявки суду не повідомили, письмового заперечення проти позову до суду не подали.

Відповідач - ОСОБА_3 - у судому засіданні позову не визнала, суду пояснила, що між обома відповідачами у розглядуваній справі було укладено вищезазначений договір як договір між фізичними особами, що не підлягало реєстрації, на законних підставах. Вважає, що будь - яке право чи законний інтерес позивача цим договором та додатковими угодами до нього не порушено. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідачем - ОСОБА_3- 06.10.15 р., крім того подано суду письмове заперечення проти позову, обгрунтоване тим, що договір, який позивач вважає договором суперфіцію, таким не є. Зазначає, що укладений між нею та відповідачем - ОСОБА_4 - є договором, що, частіше всього, використовується для організацій та проведення будівництва, як то договори інвестиційні, про сумісну діяльність, підряду. Інвестиційний договір не передбачений ЦК України, однак, можливість укладення подібного договору передбачена Законом України «Про інвестиційну діяльність», де вказано, що такий договір є основним правовим документом, що регулює взаємовідносини між суб»єктами інвестиційної діяльності. Особливістю договорів такого типу є можливості об»єднання або залучення коштів для досягнення кінцевої мети - будівництва об»єкту. До договорів такого типу відноситься і договір про пайову (дольову) участь у будівництві. Відмінністю такого договору є те, що ще на стадії оформлення договору дольщики домовляються про розподіл побудованої площі будівництва між учасниками пропорційно їх вкладів. Договори про дольову участь не потребують нотаріального посвідчення. Сторони мають свободу договорів. Вважає, що оспорюваним договором права позивача не порушено. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача - ОСОБА_3, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до задоволення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до змісту ст. ст. 202, 203 ЦК України у їх редакції, чинній як на час укладення оспорюваного договору, так і на час укладення додаткових угод до нього, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За змістом ст. 215 ЦК України у їх редакції, чинній як на час укладення оспорюваного договору, так і на час укладення додаткових угод до нього, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з копії договору № 1 дольової участі у фінансуванні будівництва, наданого позивачем в якості доказу на підтвердження своїх вимог, між відповідачами 25.08.06 р. було укладено договір дольової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку, згідно з яким відповідач - ОСОБА_4 - зобов'язувалась надати під будівництво земельну ділянку, а відповідач ОСОБА_3 - грошові кошти для такого будівництва. За вказаним договором право отримати 50 % новоствореного майна набувалось кожною із сторін цього договору.

27.03.07 р. сторонами оспорюваного договору було внесено зміни до нього як до основного договору, щодо подальшого фінансування будівництва будинку, оскільки обумовлених у основному договорі коштів виявилось недостатньо для завершення будівництва житлового будинку. Згідно вказаної вище угоди, в подальшому кошти для завершення будівництва повинні були вноситися сторонами у рівних сумах. Наведене вище стверджується копією додаткової угоди № 01 від 27.03.07 р. до договору № 1 від 25.08.06 р.

Згідно укладеної 05.12.08 р. сторонами оспорюваного договору додаткової угоди № 02, сторонами основної угоди було проведено перерозподіл площ об'єкта фінансування з розрахунку 20 % до 80 %, з яких 80 % площі відходило на користь відповідача у розглядуваній справі - ОСОБА_3. При цьому закінчення будівництва було заплановане на вересень 2015 р.. Наведене вище стверджується копією додаткової угоди № 02 від 27.03.07 р. до договору № 1 від 25.08.06 р..

Та обставина, що відповідач ОСОБА_4 саме за договором купівлі продажу земельної ділянки від 18.12.06 р. набула у власність земельну ділянку пл. 1 290 кв. м., розташовану за адресою: с. Воля Ковельська Ковельського району Волинської області, вул. Волі, 16, стверджується копією такого договору; копією Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Ковельським райвідділом земресурсів 21.12.06 р. та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації держактів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010 608 100 183, у той час як оспорюваний договір, дійсно, датований 25.08.06 р..

Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 130 776 02 від 27.12.06 р. доводиться та обставина, що незавершений будівництвом житловий будинок з готовністю 97 % за адресою: с. Воля Ковельська Ковельського району Волинської області, вул. Волі, 16, належить відповідачеві ОСОБА_4 - на праві приватної власності у цілій частці на підставі договору купівлі продажу № 85 від 18.12.06 р., посвідченого нотаріально.

Та обставина, що, дійсно, 28.12.06 р. між позивачем та гр. ОСОБА_7 було укладено кредитний договір, що був забезпечений договором іпотеки від 28.12.06 р., укладеним між позивачем та гр. гр. ОСОБА_7, ОСОБА_9, відповідачем ОСОБА_4, стверджується копіями кредитного договору, договору іпотеки. При цьому предметом договору іпотеки, серед іншого, виступали і вищезазначені: земельна ділянка як власність відповідача ОСОБА_4; житловий будинок (незавершене будівництво з готовністю 97 %).

За змістом ст. 61 ЦПК України, серед підстав звільнення від доказування є наявність обставин, встановлених судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили.

Так, за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 10.06.15 р. у цивільній справі № 159/2 501/15 ц провадження № 2/159/764/15 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «УкрСибббанк», третя особа на стороні відповідача КП «Волинське облбюро техінвентаризації», про скасування реєстрації прав власності на об»єкт незавершеного будівництва та визнання договору іпотеки нерухомого майна недійсним, що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12.08.15 р., що, у свою чергу, залишені без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.16 р., у задоволені такого позову було відмовлено. Судом було встановлено, що, згідно ст. 182 ЦК України у її редакції, чинній за станом на серпень 2006 р., право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Пунктом 4 постанови КМ України від 17.07.03 р. № 1 088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» встановлено, що: центр державного земельного кадастру при Держкомітеті України з земресурсів проводить реєстрацію земельних ділянок та прав на них шляхом внесення записів про реєстрацію земельних ділянок та прав на них до бази даних державного реєстру земель, а комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації вносять дані про об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, та права на них до бази даних державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Державна реєстрація укладеного між відповідачами у розглядуваній справі оспорюваного договору дольової участі у фінансуванні будівництва не здійснювалась. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. А оспорюваний договір дольової участі у фінансуванні будівництва, як і додаткові угоди до нього, на які посилається позивач, що похідними від вказаного вище оспорюваного договору, а саме: додаткова угода № 01 від 27.03.07 р. до Договору № 1 від 25.08.06 р. та додаткова угода № 02 від 05.12.08 р. до Договору № 1 від 25.08. 06 р., не зареєстровані у встановленому законом порядку і, на думку суду, не можуть створювати таких юридичних наслідків, про які зазначає у своїй позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що оспорюваний договір та додаткові угоди до нього як такі, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, не створюють перешкод чи ущемлення будь - яким правам чи охоронюваним законом інтересам позивача як сторони кредитного та іпотечного договорів.

Позивачем не надано суду доказів того, що оспорюваним правочином та додатковими угодами до нього порушено положення ст. 203 ЦК України.

А тому підстав для визнання оспорюваного договору та додаткових угод до нього недійними, суд не вбачає, та приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що вони підлягають покладення на позивача у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 61, 212 - 218 ЦПК України, ст. ст. 182, 202, 203, 210, 215, 316, 334, 395, 413 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_10