Справа № 209/433/15-ц
Провадження № 2/209/56/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участі секретаря Золотих Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, треті особи: ТОВ «Крона», Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинськ державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та виключення відомостей про дитину з особового рахунку та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - ТОВ "Абонент ХХІ", Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі за первісним позовом звернулися до суду з позовом, в якому просили суд: визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 22 в буд. 16 по бульвару Героїв міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області як такого, що не проживає в спірному житловому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, скасувавши його реєстрацію за даною адресою разом з малолітньою дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з виключенням відомостей про реєстрацію ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з особового рахунку № 294082; стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1, 400,00 грн. витрат на правову допомогу, і 243,60 грн. судового збору; стягнути з відповідача на користь співпозивача ОСОБА_2, 400,00 грн. витрат на правову допомогу, і 243,60 грн. судового збору.

В обґрунтування своїх вимог позивачі в позовній заяві зазначили, що позивач ОСОБА_1 є донькою відповідача, а співпозивач ОСОБА_2 онука відповідача. Всі вони з відповідачем зареєстровані в квартирі за адресою: місто Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16-22. Відповідач проживав у вказаній квартирі з 1982 року до 2004 року, але з 2004 року по теперішній час у вказаному житловому приміщенні не проживає, фактично мешкаючи з новою родиною по пр. 50 років СРСР, 16-32. У спірній квартирі відсутні особисті речі відповідача, жодних перешкод у користуванні квартирою відповідачу не створювалось, замки на дверях не змінювалися, комплект ключів знаходиться у відповідача. З заявами про вчинення перешкод у користуванні квартирою відповідач до Дніпровського РВ і ТОВ «Абонент ХХІ» не звертався. З червня 2004 року позивач ОСОБА_1 сплачувала комунальні послуги, а після смерті матері 27.08.2014 року комунальні послуги також сплачує позивач ОСОБА_2 Вказують, що вони вимушені нести додаткові витрати на комунальні послуги за відповідача, який в квартирі не мешкає, і до того ж без їх відома відповідач здійснив у спірній квартирі реєстрацію свого малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, який ніколи в квартирі не проживав і не проживає, у звязку з чим позивачі несуть додаткові витрати по утриманню спірної квартири. З цих підстав звертаються за захистом своїх прав.

За зустрічним позовом ОСОБА_3 просив суд: визнати ОСОБА_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття її з особового рахунку по квартирі та виключення відомостей про неї із особового рахунку по квартирі; визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття її з особового рахунку по квартирі та виключення відомостей про неї із особового рахунку по квартирі; стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу та сплачений судовий збір згідно наданих квитанцій.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що його донька ОСОБА_1 з 1994 року не проживає у спірному житловому приміщенні, мешкає в с. Сурське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де народила ОСОБА_2, а потім з 2004 року разом з ОСОБА_2, ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до належного їй на праві приватної власності житлового будинку, розташованого по вул. Центральна, 3, в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, де постійно проживають з 2004 року. Вказує, що з 2009 року після розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_8 він став проживати на дві сімї в квартирі за місцем своєї реєстрації та за місцем мешкання нової родини. З жовтня 2014 року після смерті дружини ОСОБА_8 відповідачі стали періодично зявлятися у квартиру по б-р Героїв, 16-22, вдаючи факт свого постійного проживання за вказаною адресою і до теперішнього часу там не проживають.На його думку, позивачі за первісним позовом бажають його разом з малолітнім сином зробити безхатченками та викинути на вулицю. З цих підстав заперечує проти первісного позову, і вважає, що не він ні його син ОСОБА_9 не втратили право користування житловим приміщенням, а навпаки відповідачі за зустрічним позовом втратили право на проживання у спірному житловому приміщенні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, своїми поясненнями підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника.

Представник позивачів ОСОБА_10 в судовому засіданні позов підтримала, просила первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, надала свої письмові заперечення проти позовної заяви.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомляли.

Представник відповідачів ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі просила у задоволенні первісного позову відмовити, і задовольнити зустрічні позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні зазначеним в зустрічному позові. Пояснила, що не визнає надані представником позивача акт про не проживання відповідача, вважаючи його неналежно оформленим.

Треті особи в судове засідання не зявилися, надіслали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників, заперечень проти позову не мають.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є донькою відповідача, співпозивач ОСОБА_2 є онукою відповідача, співвідповідач є дружиною відповідача з яким вони мають малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1, актовий запис № 3256 від 11.11.1977 р. (а.с.11), свідоцтвом про народження ОСОБА_2, актовий запис № 01 від 20.01.1995р. (а.с. 13), свідоцтвом про народження ОСОБА_5, актовий запис № 616 від 13.09.2007 року (а.с. 23), а також визнано сторонами по справі у судовому засіданні.

У 1982 році відповідачу ОСОБА_6 була видана квартира АДРЕСА_2 на родину у кількості 3 осіб (ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_8 і їх дитина ОСОБА_1А.), що підтверджується витягом з протоколу № 2 від 19.02.1982 року виконавчого комітету Заводської районної Ради народних депутатів рішення від 04.02.1982 № 36, що підтверджується архівним витягом Архівного управління Дніпродзержинська Дніпродзержинської міської ради (а.с. 19) додатком до рішення виконкому від 04.02.1982 № 36 (а.с. 20).

27.08.2014 року померла мати позивача ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_8, актовий запис № 656 (а.с. 14).

На теперішній час у спірній квартирі за вказаною адресою зареєстровані позивач ОСОБА_12 з 29.11.1982 року, позивач ОСОБА_2 з 03.06.2005 року, відповідач ОСОБА_3 з 29.11.1982 року, і його малолітній син ОСОБА_5 з 29.01.2015 року, що підтверджується, особистими рахунками № 294082 на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16-22 (а.с. 16, 24), довідкою про склад сімї ТОВ «Інфо-Ком» від 02.02.2015 року (а.с. 18).

Як встановлено судом, в квартирі за адресою: б-р Героїв, 16-22, постійно проживала мати позивача ОСОБА_8, і позивачі по справі, які і по теперішній час мешкають за вказаною адресою, сплачують комунальні послуги, що підтверджується Актом про проживання від 27.03.2015 року (а.с. 91), квитанціями про сплату комунальних послуг ОСОБА_8 (а.с. 44-45), квитанціями про сплату комунальних послуг ОСОБА_1 на імя ОСОБА_8 в період 2014 року (а.с. 163-165).

Відповідач ОСОБА_3 в 2004 році добровільно залишив житлове приміщення по б-р Героїв, 16-22, і не проживає у вказаній квартирі по теперішній час, як не проживає там і його малолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та останні не користуються цим житловим приміщенням, що підтверджуються Актом про не проживання ТОВ «Крона» від 27.10.2014 року (а.с. 17), Актом про не проживання від 03.02.2015 року (а.с. 47), довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» від 06.12.2014 року (а.с. 21) і листом Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України у Дніпропетровській області вих. № 23038 від 11.12.2014 року (а.с. 22) щодо відсутності вчинення будь-яких перешкод у проживанні ОСОБА_6 за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16-22.

Крім того, судом встановлено, що відповідач з 2007 року по 31.01.2015 року проживав без реєстрації за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. 50 років СРСР, 16-32 разом з сином ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Актом про проживання від 07.02.2015 року (а.с. 48).

Доводи позивачів в первісному позові також підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14, які пояснили в судовому засіданні наступні обставини.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою ОСОБА_8, відповідача знає як колишнього чоловіка сестри. Квартиру по б-р Героїв, 16-22, сестра отримала на заводі. Раніше відповідач проживав з сестрою, але з 2005 року, останні 10 років, він не проживає в квартирі позивачів, створив нову сімю і проживає разом з останньою за невідомою їй адресою. Бувала в квартирі позивачів часто, оскільки сестра хворіла і вона допомагала своїй племінниці здійснювати догляд за нею. Відповідач там не проживав, речей його вона там не бачила. Стосунки у її сестри ОСОБА_8 з ОСОБА_6 були погані, він все життя над нею знущався, сестра неодноразово була змушена тікати з квартири з дочкою, коли та ще була маленька, в село, оскільки хвилювалася щоб він не заподіяв їм шкоди. ОСОБА_15 приходив до квартири і робив видимість проживання, щоб його не виписали, а ОСОБА_8 не мала змоги його вигнати, оскільки втратила ногу і не мала фізичної можливості його не допускати до квартири. ОСОБА_16 зі своєю донькою завжи проживали в зазначеній квартирі, доглядали її та піклувалися про неї. Коли її сестра померла всі витрати на її поховання сплачувала її донька та вона допомогала їй грошима та з організацією поховання. ОСОБА_15 на поховання навіть не прийшов, для того щоб попрощатися з померлою. Про будинок ОСОБА_1 в с. Єлизаветіва їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_14, яка є сусідкою ОСОБА_17, в судовому засіданні пояснила, що мешкає в одному будинку з 1982 року на 8 поверсі. Приблизно 17 років потому ОСОБА_3 пішов до другої жінки, не проживав в будинку по б-р Героїв, 16-22, в ній проживали ОСОБА_16, її донька - ОСОБА_17 та онука - ОСОБА_2. ОСОБА_15 приходив для того щоб його не виписали, знає про це зі слів ОСОБА_16 та так говорять у всьому будинку люди. ОСОБА_18 не допомагав, на похорони не прийшов. ОСОБА_19 піклувалась про матір. Після смерті ОСОБА_15 офіційно зареєстрував відносини з жінкою з якою проживав і від якої має сина.

Що стосується зустрічної позовної заяви, суд вважає її не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8, з 11 червня 1977 року до 28 вересня 2009 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 65).

До розірвання шлюбу із ОСОБА_8 у відповідача була інша жінка, що є відповідачем у справі яка діє в інтересаї малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якого є ОСОБА_3

Після смерті дружини ОСОБА_8, відповідач та ОСОБА_20 05 грудня 2014 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 728 (а.с. 67)

29.01.2015 року відповідач вніс до особового рахунку на квартиру по б-ру Героїв, 16-22, відомості про свого малолітнього сина, як про його постійне місце проживання у спірній квартирі разом із своїм батьком, тобто ОСОБА_3, що підтверджується особистими рахунками № 294082 на квартиру за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16-22 (а.с. 16, 24).

Доводи відповідача та його представника щодо не проживання позивачів у квартирі по б-ру Героїв, 16-22, та їх проживання в с. Єлизаветівка в період з 2004 року по 2014 рік, суд вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються вищезазначеними судом доказами.

Судом не прийнята до уваги надана відповідачем довідка виконкому Єлизаветівської сільської ради № 136 від 11.02.2015 року (а.с. 73), оскільки згідно листа виконкому Єлизаветівської сільської ради № 136 від 26.03.2015 року - таку довідку просять вважати недійсною.

Суд також не приймає як доказ наданий відповідачем ОСОБА_21 дільничного інспектора міліції Петриківського РВ від 11.02.2015 року про проживання позивачів в с. Єлизаветівка (а.с. 74), оскільки останній спростовується наданими позивачем довідкою виконкому Єлизаветівської сільської ради № 312 від 26.03.2015 року (а.с. 92), та є таким, що оформлений неналежним чином, так як виконаний не на офіційному бланці та на ньому відсутня печатка.

Також, судом не прийняті як докази надані відповідачем квитанції про сплату ним комунальних послуг у 2015 році за квартиру по б-ру Героїв, 16-22 (а.с. 68-71, 155-156), оскільки останні не підтверджують факту його проживання у квартирі за вказаною адресою, та крім цього здійсненні відповідачем після звернення позивачів до суду з первісною позовною заявою.

Надані відповідачем товарний чек та накладна на поховання ОСОБА_8 (а.с. 76-77), не стосуються предмету первісних чи зустрічних позовних вимог, а тому не можуть бути прийняті судом як докази, крім того на чеку та накладній на які посилався представник відповідачів як на доказ того, що відповідач поніс витрати на поховання, вказана дата сплати 28.08.2014 року тоді як ОСОБА_8 померла 27.08.2014 року та того ж дня відбулося її поховання.

Що стосується показів свідків заявлених представником відповідачів, то суд не може прийняти їх свідчення до уваги, оскільки вони є суперечливими між собою, не послідовними і такими, що не дають інформації щодо проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі, а саме:

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_1, оскільки її дід був його хрещеним батьком. ОСОБА_23 як батька ОСОБА_19 та перебуває з ним у дружніх відносинах. ОСОБА_8 і ОСОБА_23 знає більше 25 років, коли вони ще були в шлюбі, проживали ІНФОРМАЦІЯ_4, часто в них бував. ОСОБА_19 після закінчення школи, деякий час проживала в селі. Після розлучення ОСОБА_23 доглядав та піклувався про ОСОБА_8, ОСОБА_1 в квартирі не проживала і матері не допомагала. ОСОБА_15 жив на дві родини, а його сина ОСОБА_9, ОСОБА_18 взагалі приймала як свого. На похованні ОСОБА_8 він ОСОБА_18 не бачив, була ОСОБА_1. Дані покази є суперечливими, оскільки свідок у судовому засіданні путався в своїх показах, спочатку говорив, що бачив як відповідач проживав у спірній квартирі, що доглядав за колишньою дружиною (допомагав їй митися, допомагав по дому, готував їй їсти), однак в подальшому сказав, що дані обставини йому відомі зі слів ОСОБА_6, що не дає суду можливості взяти їх за основу на підтвердження факту проживання ОСОБА_6 в спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_24, проживаючий у сусідньому підїзді по б-р Героїв, 14-85, пояснив, що знає відповідача ОСОБА_6 років шість, разом з ним працює, бачив його на подвір'ї з колишньою дружиною ОСОБА_8 і своїм сином. ОСОБА_8 дуже хворіла, а ОСОБА_6 допомагав їй з ліками, готував їжу, принаймні так розповідав йому останній. З ОСОБА_8 він особисто не знайомий, а ОСОБА_1 взагалі ніколи не бачив. Був у них в квартирі лише один раз і то в справах. Підтвердити, факт проживання ОСОБА_6 не має можливості, оскільки спілкувався з ним не тісно, а лише як колега по роботі, а тому такі подробиці йому не відомі. Однак пояснив, що дійсно бачив як ОСОБА_6 інколи у вечорі заходив у підїзд де проживала його колишня дружина, і бачив як інколи з ранку з нього виходив. Також знає, що у ОСОБА_6 є інша дружина і син від неї.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні пояснила, що знала ОСОБА_8 в той час коли вона, ще була здорова, але в дружніх стосунках вони не були, знали одна одну через чоловіків. ОСОБА_15 знайомий її чоловіка, разом працюють. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не знає. Квартиру купили біля ОСОБА_1 в 2011 році. Їй відомо, що жінка померла в 2014 році. Не знає чи проживав ОСОБА_6 в квартирі ОСОБА_8, але бачила його часто як він заходив в будинок де вона проживала, і бачила його десь близько 10 години вечора на подвірї разом з ОСОБА_8. Про те, що в нього була інша сім'я не знала, вважала, що син ОСОБА_9 це їх спільна дитина.

Оцінюючи показання в судовому засіданні допитаних судом свідків, судом не прийняті до уваги пояснення свідків ОСОБА_24 і ОСОБА_25, яким достовірно не відомі обставини щодо мешканців квартири по б-р Героїв, 16-22, і надані ними пояснення є непрямими, оскільки їх бачення відповідача біля будинку, і пояснення ОСОБА_24 про проживання відповідача зі слів ОСОБА_6 не підтверджує і не спростовує обставин його проживання.

Крім того судом встановлено, що після смерті матері позивача ОСОБА_8, між сторонами виникли складні стосунки, виникали сварки, і непорозуміння з квартирного питання щодо житлового приміщення за адресою: б-р Героїв, 16-22, сторони не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство що підтверджується талоном повідомлення № 82 про прийняття заяви ОСОБА_1 про завдання їй ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень міліцією (а.с. 107), висновком спеціаліста № 392 (а.с. 108), поясненнями позивача по справі і поясненнями представників сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін і допитаних свідків, відповідач мав доступ до спірного житлового приміщення, раніше не звертався до суду із заявою про вселення, і не вчиняв інших дій, які в б свідчили про поважність причин його не проживання в спірній квартирі. Відсутність відповідача у квартирі мала добровільний характер і не викликана неправомірними діями позивачів.

Отже, відповідач за власним бажанням переїхав проживати в інше місце.

Договор найму житла між сторонами не укладався.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача та його малолітньої дитини у спірній квартирі, при тривалій відсутності їх за місцем реєстрації без поважних причин, і їх постійного проживання за іншою адресою, не є підставою для збереження за ними права на проживання у спірній житловій площі за місцем їх реєстрації.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», вбачається, що питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника квартири залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому житловому приміщенні (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Відповідно до правил ст. 71 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК Украйни, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 3. п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Дана норма вказує на обрання лише місця реєстрації дитини батьками.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 12 квітня 1985 № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Разом із тим, сама по собі реєстрація не є безумовною підставою підтвердження права на проживання у житловому приміщенні. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав на житло. Реєстрація - це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. N 1382-IV).

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить висновку про те, що відповідач і його малолітній син втратили право у користуванні спірним житловим приміщенням за адресою: м. Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16-22, проте позивачами не заявлені позовні вимоги щодо визнання втратившим право сина відповідача ОСОБА_9, тому в межах заявлених позовних вимог позивачів, суд вважає можливим визнати втративши право відповідача ОСОБА_6, а в іншій частині первісних позовних вимог відмовити.

Таким чином, позовні вимоги позивачів, про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, однак, що стосується позовних вимог про скасування реєстрації то відповідно до ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації.

Враховуючи суперечність та протиріччя вказаних відповідачем і його представником обставин, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відсутність доказів на підтвердження вказаних ними обставин проживання відповідача в спірній квартирі і не проживання позивачів в спірній квартирі, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Натомість факт непроживаня у спірній квартирі відповідача ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження, а тому первісні позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог до ОСОБА_4 яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, а саме в частині скасування реєстрації ОСОБА_5 разом зі своїм батьком, то суд приходить до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а як вбачається зі змісту первісного позову дана вимога позивачами заявлена не була. Аналізуючи виниклі обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у справі, понесені при зверненні до суду за сплату судового збору в сумі 487,20 грн. і витрат на правову допомогу в сумі 800 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями (а.с. 1, 3, 26).

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 158, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, треті особи: ТОВ «Крона», Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинськ державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право у користуванні житловим приміщенням - квартирою за адресою : м. Дніпродзержинськ, б-р Героїв, 16-22.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої і проживаючої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_5, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомоги в сумі 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_3, зареєстрованої за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_5, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомоги в сумі 400 грн.

В іншій частині первісних позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи - ТОВ "Абонент ХХІ", Дніпровський районний відділ в м. Дніпродзержинськ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.В. Замкова