У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в справі за позовом приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права на володіння, користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

У вересні 2012 року приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» (далі - ПП «Сільські вісті») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, обґрунтовуючи його тим, що колективне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України», правонаступником якого є приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» як юридична особа, власником якого був ОСОБА_6, придбало квартиру АДРЕСА_1 за договором міни 28 грудня 2014 року. Після смерті ОСОБА_6 власником ПП «Сільські вісті» став ОСОБА_7 10 квітня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір найму строком на 3 місяці. ОСОБА_2 із сім'єю була зареєстрована у вищезазначеній квартирі без згоди позивача, про що останній дізнався у березні 2012 року. Строк дії договору найму скінчився, про що позивач направив відповідачу повідомлення із зазначенням про відсутність наміру продовжувати строк дії договору, проте відповідач добровільно звільніти спірну квартиру відмовляються. Посилаючись на викладене, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні ним права на володіння, користування та розпорядження квартирою, яка є його власністю, шляхом виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні ПП «Сільські вісті» права на володіння, користування і розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без надання їм іншого жилого приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат, а також надано відстрочку виконання цього рішення до 01 квітня 2016 року.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року скасоване в частині відстрочки його виконання, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржувані рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом його частині та апеляційного судуне спростовують.

Так, задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходили із того, що відповідачі, отримавши повідомлення про відсутність у позивача наміру на продовження строку дії договору найму, зобов'язані були звільнити спірну квартиру. Також, судом апеляційної інстанції, правильно зроблено висновок про скасування відстрочки виконання рішення суду першої інстанції, оскільки наведені для цього підстави не є об'єктивними обставинами, що ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення. Крім того, власник квартири вже понад три роки намагається повернути собі право користування своєю власністю, шляхом оскарження дій відповідачів у судовому порядку.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права на володіння, користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова