АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 3217/2016 Головуючий у І інстанції Сербіна Н.Г.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_9 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року за заявою представників ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_8 ОСОБА_9 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року у задоволенні заяви представників позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про забезпечення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , 04073, що належить на праві власності ОСОБА_7, оскільки судом порушені вимоги процесуального права.

Сторони та їх представники належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду , проте в судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем, вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до

незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2015 року представники ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики.

В позовній заяві позивачі вказували на те, що 16 травня 2011 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти в сумі 22 200,00 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 511 932, 00 грн.

Однак, відповідач зобов'язання за договором позики не виконує та борг на суму 807 440, 53грн. в установлений строк не повернув, тому просили стягнути заборгованість за договором позики.

Таким чином, предметом спору є стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача за договором позики, стороною якого є позивачі і відповідач ОСОБА_7

В заяві про забезпечення позову, представники позивачів посилалися на те, що відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.12.2004 належить квартира АДРЕСА_1 і він може в будь-який момент здійснити відчуження квартири на користь інших осіб, передати квартиру в заставу (іпотеку) третім особам, такі дії відповідача можуть значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає повернути суму боргу, ніде не працює та при останньому спілкуванні з відповідачем, останній висловив думку, що має намір відновити оригінали документів на квартиру та продати її.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що заявником не обгрунтовано існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а сама заява ґрунтується на припущеннях та не надано достовірних відомостей, що квартира, на яку просять накласти арешт заявники на теперішній час належить ОСОБА_7 і застосування такого способу забезпечення позову не порушує права третіх осіб.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2004 року, яка додана до заяви про забезпечення позову ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності в рівних долях належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 46, 65 кв.м ( а.с. 36,37).

За даними адресно - довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_7 проживає за адресою : АДРЕСА_1 ( а. к.с.34).

У заяві представники позивачів посилалися на те, що при останній зустрічі з відповідачем він висловив намір відчужити зазначену квартиру, а тому у них є побоювання, що відповідач здійснить свої наміри і виконання рішення суду буде неможливим .

У матеріалах справи відсутні дані, які б спростовували зазначені доводи представників позивачів.

Крім того, у заяві ставилося питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження належної відповідачу квартири, а не її арешт.

Проте суд на зазначені вимоги закону та обставини справи не звернув увагу, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення частково заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони на відчуження квартири, виходячи з того, що відповідачу згідно копії свідоцтва про право власності на житло належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях з ОСОБА_10 кв.АДРЕСА_1, тобто вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони здійснювати відчуження належної відповідачу долі в спільній сумісній власності .

Керуючись ст. 303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти заборону на відчуження належної згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2004 року НОМЕР_2 виданого Відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації, ОСОБА_7 ( і.н.н. НОМЕР_1) Ѕ долі квартири АДРЕСА_1

Копію ухвали направити відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві ( м. Київ, вул. Верхній Вал ,32 )

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: