Провадження № 2/127/5435/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Овсюка Є.М.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2013 року та від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя у сторін не склалось і вони не проживають разом, відповідач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Починаючи з січня 2015 року відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною позивачу. Позивач за захистом своїх прав, як батько дитини, неодноразово звертався до органів опіки та піклування, якими було визначено спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина. Крім того, з позивача на користь відповідача з 13.10.2015 року стягуються аліменти на утримання дружини та дитини, які позивач просить суд змінити, а саме скасувати стягнення з ОСОБА_1 1/6 частини всіх видів заробітку на утримання колишньої дружини ОСОБА_2 А також, позивач вважає що неправомірними діями відповідача йому завдано моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, підтримав позовні вимоги та просив суд позов задоволити.

Відповідач та її адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, надали письмові заперечення проти позову та просили суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 сторони зареєстрували шлюб 05.09.2013 року, актовий запис № 2211.

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 13.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. А також стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років. Дане рішення набуло законної сили.

Згідно довідки Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області № 2479/13/02-28-08-01 від 27.09.2016 року за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року ОСОБА_2 отримано аліменти в сумі 5307,68 гривень, будь - яких інших доходів згідно вказаної довідки вона не отримує.

Згідно ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років, а відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

В частині 1 статті 80 СК України зазначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевказані обставини, зокрема те що сторони мають спільну неповнолітню дитину, яка проживає з відповідачем, ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги на своє утримання , оскільки не працює та здійснює догляд за дитиною, а призначені судом аліменти є її єдиним джерелом доходу, натомість позивач ОСОБА_1 працює, отримує заробітну плату, а відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьохрічного віку приходить до висновку про відсутність підстав для скасування аліментів які стягуються з позивача на користь відповідача на період до досягнення дитиною 3-х років.

Не підлягає до задоволення також позов в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди, яку позивач оцінив в розмірі 5000 гривень.

Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України - у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в

чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Цим вимогам позов в частині стягнення моральної шкоди не відповідає, в позові взагалі відсутні докази заподіяння позивачу моральної шкоди і обґрунтування її розміру, що унеможливлює задоволення позову в цій частині.

Розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 80, 84, 141 СК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 81, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом 10 днів з дня його проголошення не була подана апеляційна скарга.

Суддя: