УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Реєстраційна служба Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її син ОСОБА_7 На випадок своєї смерті спадщиною не розпорядився.

Після його смерті відкрилася спадщина на 2/13 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності на підставі договору міни від 29 травня 1997 року.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є позивач по справі, яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки зареєстрована та постійно з 29 травня 1997 року проживала в квартирі АДРЕСА_1 у м. Нікополі Дніпропетровської області.

На звернення позивача до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових справ, Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02 квітня 2014 року, оскільки в квартирі крім померлого ОСОБА_7 зареєстровані: його мати, ОСОБА_4; його дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на час відкриття спадщини була малолітньою; колишня дружина померлого ОСОБА_6

Дочка померлого ОСОБА_5 також претендує на спадщину після смерті батька та має намір звернутися до суду щодо оформлення спадщини.

ОСОБА_4 не погоджується з правом дочки померлого на спадкування, вважає, що вона спадщину не прийняла, тому претендує, щоб їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на всю частку спадкового майна.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/13 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у м. Нікополі Дніпропетровської області разом з батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_6

На час відкриття спадщини після смерті батька вона була неповнолітньою, не мала можливості самостійно скористатися правом звернення до нотаріуса. Однак, вважає, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки була зареєстрована разом з батьком.

Листом від 26 листопада 2013 року № 2989/02-14 державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори повідомив її про те, що спадщину після смерті батька прийняла його мати ОСОБА_4, однак, враховуючи те, що ОСОБА_5 не надала нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно, їй було запропоновано звернутися до суду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/13 частини квартири АДРЕСА_1 в м.Нікополі Дніпропетровської області, загальною площею 31,7 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Нікополі Дніпропетровської області.

В інший частині в позові ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/13 частини квартири АДРЕСА_1 в м.Нікополі Дніпропетровської області, загальною площею 31,7 кв. м, житловою площею 16,3 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Нікополі Дніпропетровської області.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5, суди попередніх інстанцій виходили з того, що вони обидві є спадкоємцями першої черги після померлого ОСОБА_7 та обидві прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції від 1963року, а тому за кожною слід визнати право власності на 1/13 частини спірної квартири.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є його мати позивач - ОСОБА_4 та його дочка - ОСОБА_5

На час відкриття спадщини шлюб між подружжям ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 05 березня 2002 року зроблено запис за № 100.

07 грудня 2012 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових справ після смерті сина.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій Другої Нікопольської державної нотаріальної контори від 02 квітня 2014 року відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку спадкового майна, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7, оскільки спадкоємицею на час відкриття спадщини є також дочка померлого, ОСОБА_5, яка на час відкриття спадщини була малолітньою та на спадщину претендує.

01 жовтня 2013 року ОСОБА_5 також звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою, щодо прийняття спадщини після смерті батька.

Листом від 26 листопада 2013 року № 2989/02-14 завідуюча Другої Нікопольської державної нотаріальної контори роз'яснила ОСОБА_5 про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, оскільки нею не надано правовстановлюючих документів на спірну частку квартири. Також, другий спадкоємець ОСОБА_4 не погоджується з правом ОСОБА_5 на спадкування частки померлого ОСОБА_7

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, як спадкоємці першої черги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживали в квартирі АДРЕСА_1 в м. Нікополі Дніпропетровської області з дня міни житла з 29 травня 1997 року та були зареєстровані в ній.

Факт реєстрації ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується довідкою з місця проживання, яка була видана ТОВ «Оселя Нікополь» від 28 листопада 2012 року, довідкою від 19 червня 2014 року, виданої директором ТОВ «СК Комфорт» ОСОБА_8 на запит нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашової В.М., паспортом її матері ОСОБА_6, з якого вбачається, що вона була зареєстрована за вказаною адресою з 26 червня 1997 року.

Крім того, з 29 травня 1997 року позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в м. Нікополі Дніпропетровської області на підставі договору міни від 29 травня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. за реєстровим № 3-4445. Право власності було зареєстровано в КП «НМБТІ» 02 червня 1997 року за № 7899-8.

Доводи касаційної скарги щодо того, що відсутні належні докази реєстрації ОСОБА_5 разом з батьками у спірній квартирі та відсутності витягу прав власності на квартиру не знайшли свого підтвердження, не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік