АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №636/4635/15-ц Головуючий суддя І інстанції Гуменний З. І.
Провадження № 22-ц/790/3521/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - судді Малінської С.М.,

суддів: Швецової Л.А., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року Публічне Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до кредитного договору № 312 від 19.09.2006 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», назва якого змінена на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1, відповідач отримала кредит у сумі 10 000 грн. на 24 місяці на придбання товарів з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 вересня 2008 року з зобовязанням сплачувати 23 % річних за користування кредитом. Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти у сумі 10 000 грн. Проте відповідач належним чином зобовязання за кредитним договором не виконувала, так як з 06.12.2006 року вона припинила здійснення погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 22574,47 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту у сумі 9004,43 грн., простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 3384, 59 грн., нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 808, 92 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 6593,94 грн., нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 304,06 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 2478, 54 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30 березня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представникбанку ОСОБА_2 вважає рішення незаконним, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 березня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким позов Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 312 від 19.09.2006 року у загальному розмірі 22 574,47 гривень; судовий збір у сумі 1218, 00 грн.; судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 1339, 80 грн.

Апелянт не згодний з висновком суду про те, що термін дії кредитного договору закінчився 18.09.2008 року, посилаючись на п. 1.4, п. 3.2.3 кредитного договору, ст..ст. 529, 530, 599 ЦК України, вважає, що на сьогоднішній день кредитний договір є чинним, оскільки повне погашення заборгованості за ним не проведено. Посилаючись на п. 8.1 кредитного договору, ст. ст. 257, 261 ЦК України, зазначає, що на сьогоднішній день кредитний договір є чинним, банк має право звернутися до суду з метою стягнення суми заборгованості, тому що перебіг позовної давності за чинним договором ще не розпочався, вважає помилковим висновок суду щодо спливу строку позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судовим розглядом встановлено, що 19 вересня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», назва якого змінена на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 312, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у сумі 10 000 грн. на 24 місяці на придбання товарів з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18 вересня 2008 року з зобовязанням сплачувати 23 % річних за користування кредитом. (а.с. 4).

Банк свої зобовязання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кошти у сумі 10 000 грн. на підставі кредитної заявки від 19.09.2006 року та заяви про видачу кредиту від 19.09.2006 року. (а. с. 8, 9).

Відповідно п. 3.3.1, п. 3.3.3 кредитного договору, відповідач зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 10 000 грн.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, позичальник зобовязався проводити погашення кредиту щомісяця у сумі 529 грн., починаючи з 26.10.2006 року, а останнє погашення кредиту у сумі 515, 82 грн. здійснити не пізніше 18.09.2008 року.

Також відповідно до п. 1.6.1.3 кредитного договору нараховані відсотки повинні бути сплачені щомісяця до 1 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст. 627 ЦК та ст.6 України сторони відльні в укладенні договору, обранні контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту та вимог розумності та справедливості.

Ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України зобовязання виникають зокрема з договору.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із позовних вимог сума в порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором (а.с. 5).

Відповідач припинила здійснювати погашення кредиту та сплату відсотків 06.12.2006 року.

Станом на 21.09.2015 року загальна сума заборгованості становить 22 574,47 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту у сумі 9004,43 грн., простроченої заборгованості по відсоткам у сумі 3384, 59 грн., нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 808, 92 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 6593,94 грн., нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 304,06 грн., нарахованої суми з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 2478, 54 грн.

Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Ст. 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Як вбачається з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором щодо сплати відсотків та погашення кредиту не виконує належним чином.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням забов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом забов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким , що прострочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, термін дії кредитного договору закінчився 18.09.2008 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності:загальна та спеціальна. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Крім того, п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим ,позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

ОСОБА_1 до суду надано заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитом, в яких вона зазначає, що термін дії договору закінчився 18 вересня 2008 року, тобто банк мав право звернутися до суду за захистом своїх прав до 18 вересня 2011 року, проте позивач звернувся до суду 29 вересня 2015 року після спливу строку позовної давності, просить в задоволенні позову відмовити повністю з підстав спливу позовної давності. (а.с. 83-84).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до заяви позичальника остаточною датою погашення кредиту було визначено 18.09.2008 року, тобто в разі невиконання відповідачем умов договору банк мав право звернутися до суду за захистом своїх прав до 18.09.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи банк звернувся до суду з позовом 02.10.2015 року, після спливу строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто з пропуском строку позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у позові.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12.11.2014 року у справі № 6-167цс14.

Оцінивши належність, допустимість, достатність доказів в їх сукупності, з урахуванням поданої відповідачкою заяви про застосування строку позовної давності у відповідності до положень п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 березня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 312 від 19.09.2006 року у звязку із пропуском строку позовної давності.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» і залишає рішення без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» - відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: