Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 43 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 9 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1.

Зазначене житло належить на праві приватної власності її чоловіку ОСОБА_2 та його матері ОСОБА_4

Позивачка вказує, що зареєстрована за вказаною адресою та постійно проживала у цій квартирі. 25 серпня 2015 року відповідач вигнав її з даного житлового приміщення та, погрожуючи фізичною розправою, заборонив проживати у ньому.

На даний час вона позбавлена можливості користуватись спірним житлом, оскільки ОСОБА_2 продовжує чинити перешкоди для її вселення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 9 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 для постійного проживання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що позивачка добровільно залишила спірне житлове приміщення та не мала наміру проживати у ньому.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 пояснив, що не чинив позивачці будь-яких перешкод у користуванні цією квартирою. Після конфлікту, який виник між ними у серпні 2015 року, вона, забравши свої речі, а також спільно нажите ними майно, залишила житло та більше не поверталась і не виявляла бажання там проживати. Замок від вхідних дверей квартири він дійсно замінив з метою забезпечення збереження майна, яке було у цьому житловому приміщенні. Ключі від нового замка він не передавав позивачці, оскільки вона не зверталась до нього з цього приводу.

На даний час він створив нову сім'ю, яка проживає за вказаною адресою, тому вселення позивачки у спірну квартиру є неможливим.

Представник відповідача також зауважив, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 та його мати чинили перешкоди у користуванні ОСОБА_3 даною квартирою.

На думку третьої особи, апеляційна скарга є обгрунтованою, адже позивачка у серпні 2015 року добровільно переїхала проживати у інше житло, забрала речі та майно, залишивши спірну квартиру напівпорожньою. В подальшому вона не мала наміру проживати у цьому житловому приміщенні.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішення даного спору суд першої інстанції виходив з того, що позивачка в силу положень ст. 156 ЖК України має право користуватись даним житловим приміщенням нарівні з її колишнім чоловіком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 4 червня 2006 року, який був розірваний на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 лютого 2016 року.

Матеріали справи свідчать, що позивачка зареєстрована у АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Судом також встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, які призводять до конфліктів. Вказана обставина підтверджується зверненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до правоохоронних органів.

З 25 серпня 2015 року ОСОБА_3 не проживає за даною адресою.

Як пояснив відповідач в судовому засіданні, після того, як ОСОБА_3 залишила спірну квартиру, він замінив замок від вхідних дверей цього житла.

За правилами ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до приписів ч. ч.1,4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку ( квартири), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Отже, вселившись у спірне житло як член сім'ї ОСОБА_2, позивачка має право користуватись цією квартирою нарівні з ним. Та обставина, що відповідач замінив замок від вхідних дверей спірного житлового приміщення, свідчить про наявність перешкод у користуванні нею цією квартирою, що, всвою чергу, є підставою для задоволення позовних вимог.

Таким чином, висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону. Підстави для скасування чи зміни рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 9 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Судді: