У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Приватного підприємства «Теза», Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в:

У липні2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 3 березня

2008 року між позивачем та відповідачем Приватним підприємством «Теза» (далі - ПП «Тереза») було укладено кредитний договір № 233/М, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 12 500,00 доларів США строком до 2 березня 2011 року зі сплатою 16,00 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору був укладений договір застави від 3 березня 2008 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль BMW, модель 525, рік випуску 1998, тип ТЗ легковий седан, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, був укладений договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року з поручителем Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк»).

Відповідач ПП «ТЕЗА» порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, в зв'язку з чим станом на 8 травня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 34 365,29 доларів США, що становить

274 681,77 грн, яка складається з наступного: 10 230,23 доларів США -заборгованість за кредитом, 12 820,48 доларів США -заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 648,35 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,28 доларів США - штраф (фіксована частина), 1 634,09 доларів США - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 233/М від 3 березня 2008 року в сумі 34 365,29 доларів США здійснити вилучення предмету застави та передачі його у заклад (володіння)

ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль BMW, модель 525, рік випуску: 1998, тип ТЗ легковий седан, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10 000,00 грн, стягнути з ПП «ТЕЗА» на корись позивача витрати на юридичну допомогу у розмірі

3 200,00 грн, стягнути з ПП «ТЕЗА» та ОСОБА_4 сплачений судовий збір.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року виправлено описку в рішенні суду щодо дати його ухвалення 8 жовтня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня

2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

8 жовтня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ПП «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави - скасовано.

Провадження в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ПП «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави закрито.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, СокуренкоН.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого в частині позовних вимог до ОСОБА_4 погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України та виходив із того, що ОСОБА_4 є заставодавцем за договором застави та не є стороною кредитного договору, тобто він є майновим поручителем, зобов'язання якого пов'язані з зобов'язаннями позичальника в частині розміру та строку виникнення виконання зобов'язання. Згідно з умовами договору застави сторони цього договору - банк та заставодавець - не укладали договір про застосування до правовідносин щодо застави автомобіля збільшеного строку позовної давності тривалістю 5 років. Тому до правовідносин між сторонами цього договору застави суд вірно застосував загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки з моменту виникнення у банку права вимоги за кредитним договором.

Встановивши, що позивач звернувся до суду в 2009 році з позовом до відповідача ОСОБА_4 про звернення стягнення на автомобіль в погашення заборгованості за кредитним договором станом на 7 травня 2009 року в сумі

11 858,80 доларів США банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до умов п.2.3.9. кредитного договору та положень ч. 2 ст.1050 ЦК України, змінивши строк повернення кредиту з березня 2011 року, як це було передбачено кредитним договором, на травень 2009 року. Змінивши таким чином строк виконання зобов'язань за кредитним договором на травень 2009 року, банк звернувся до суду з позовом до заставодателя 11 липня 2013 року після спливу загального строку позовної давності терміном 3 роки.

Тому апеляційний суд обґрунтовано вважав, що суд першої інстанції за наявності заяви представника відповідача дійшов правильного висновку про застосування до вимог банку до застоводателя наслідків спливу загального строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ПП «Теза» та УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд вірно керувався п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» та правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від

1 липня 2015 року в справі № 6-745ц15 та дійшов правильного висновку про закриття провадження в цій частині.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від

8 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від

23 серпня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Приватного підприємства «Теза», Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Сокуренко НаталіїВікторівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 8 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна