Номер провадження: 22-ц/785/4973/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 2009 року у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

встановила:

Представник АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 149 098,80 гривень (а. с. 3-6).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 2009 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в межах суми 149 098,80 гривень. Заборонено ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виїжджати за межі України до виконання грошового зобов'язання (а. с. 89-90).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу в частині накладення арешту на майно ОСОБА_2 та заборони ОСОБА_2 виїжджати за межі України, ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а. с. 189-191).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву АКІБ «УкрСиббанк» про забезпечення позову, суд першої інстанції, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», виходив із того, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню. але в розмірі позовних вимог.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає матеріалам справи.

Колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції щодо накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в межах суми 149 098,80 гривень та заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїжджати за межі України до виконання грошового зобов'язання, оскільки ухвала суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Що стосується висновків суду першої інстанції про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 та заборони ОСОБА_2 виїжджати за межі України до виконання грошового зобов'язання, слід зазначити наступне.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону-матеріально правових інтересів позивача, що гарантує за його позовом реальне виконання судового рішення.

Згідно з п. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В порядку ст. 152 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов'язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Керуючись нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України які наведенні у Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за № 9 від 22 грудня 2006 року, суди при вирішенні питання про забезпечення позову мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що представник АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 149 098,80 гривень.

Представник АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в межах суми 149 098,80 гривень, заборони ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виїжджати за межі України до виконання грошового зобов'язання.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції належним чином не з'ясував правову сутність виниклих між сторонами правовідносин та межі забезпечення.

Крім того, представник АКІБ «УкрСиббанк» в заяві про забезпечення позову просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов'язань за кредитними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК. Серед видів такого забезпечення у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151-153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суди не можуть застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено можливість тимчасового обмеження у виїзді з України, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом цього пункту можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»).

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 2009 року в частині заборони ОСОБА_2 виїжджати за межі України не може вважатись законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з постановленням нової по суті цього питання.

Судова колегія не вбачає правових підстав для забезпечення позову АКІБ «УкрСиббанк» шляхом заборони ОСОБА_2 виїжджати за межі України, у зв'язку з чим у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 2009 року - скасувати в частині заборони виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця міста Одеси, що проживає в АДРЕСА_1

В цій частині відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В решті ухвалу залишити без зміни.

Копію ухвали направити в Адміністрацію Державної прикордонної служби України для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко