Справа № 541/1752/16-ц
Провадження №2/541/885/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі - Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на дитину,

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 В обгрунтування позову вказував, що з березня 2003 року до жовтня 2011 року перебував з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, від яких вони мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З жовтня 2011 року сімейне життя між сторонами поступово погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, які, а також спільне проживання, були повністю припинені в 2012 році, після чого відповідачка перестала проживати з позивачем та почала проживати з дочкою за адресою своєї реєстрації - АДРЕСА_1. І хоч позивач продовжував надавати кошти на утримання дочки, у квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дочки. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.05.2014 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Невдовзі, в один з вихідних днів, дочка перебувала у нього вдома та залишилась ночувати і з того часу проживає з ним за адресою: АДРЕСА_2 та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка повністю самоусунулась від виконання своїх материнських обов'язків, ніякого інтересу до долі своєї дитини не проявляє, навіть тоді, коли дочка перебувала на стаціонарному лікуванні в зв'язку з остеохондромою лівого стегна та була 15.04.2016 року прооперована, інтересу до стану її здоров'я не проявляла, хоч про факт хвороби дочки знала.

Посилаючись на ту обставину, що їх дочка проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, позивач вважав стягнення з нього аліментів на утримання дочки на користь відповідачки, яка проживає окремо, необгрунтованим та таким, що не відповідає інтересам дитини, тому просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дочки - ОСОБА_3, які стягуються з нього на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.05.2014 року у справі № 541/1029/14-ц.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності (а.с.33), позов підтримали та просили його задовольнити. Пояснили, що протягом останнього року відповідачка постійно проживала за кордоном - в Російській Федерації, тому фізично не могла здійснювати утримання та догляд за дочкою, яка в цей час навчалась у Шишацькій школі-інтернаті для обдарованих дітей, а на вихідні приїздила до нього. А коли дочка у травні цього року поламала ногу, то весь час проживала у будинку батьків позивача, де він з батьками здійснював за нею догляд.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, надавши письмові заперечення на позовну заяву, пояснила, що їх донька ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1. Разом з ними проживає бабуся ОСОБА_3 - ОСОБА_5 Донька нею була влаштована для навчання у Шишацьку школу-інтернат для обдарованих дітей, де навчалася до 31 травня 2016 року, а на вихідні приїздила до неї на АДРЕСА_1 та іноді заходила в гості до іншої бабусі на АДРЕСА_3. Позивач свого житла не має, а створив нову сім'ю, де і проживає, а свідчення, що донька проживає з ним, неправдиві. Донька після отримання травми з червня 2016 року більше місяця перебувала на лікуванні в Полтавській обласній лікарні, після чого місяць знаходилась у матері позивача, а місяць у її матері. Аліменти, які вона отримувала у цей період, вона перераховувала на банківську картку матері позивача - ОСОБА_6, всього на суму 8324 грн. Вона за свої кошти одягає і обуває свою дочку, придбала для неї планшет, фотоапарат, мобільний телефон, електронну книгу, а позивач, крім аліментів, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. З зазначених підстав просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі наданих сторонами доказів судом встановлено наступне.

Від спільного життя сторони по справі мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3).

Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.05.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-8). Цим же рішенням встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері.

Згідно довідки про склад сім'ї, виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради 03.11.2016 року, сім'я ОСОБА_2, що зареєстрована АДРЕСА_4, складається з доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, дитина проживає разом з матір'ю (а.с.66). Ці обставини у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Згідно довідки голови вуличного комітету від 13.05.2016р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з батьком ОСОБА_1 з початку 2014 року по теперішній час та знаходиться на його утриманні (а.с.9). При цьому згідно копії паспорту позивач зареєстрований проживаючим в АДРЕСА_5 (а.с.11-12). За показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 малолітня ОСОБА_3 постійно проживає АДРЕСА_3 останні п'ять років.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що останні два роки їх дочка ОСОБА_3 навчається у Шишацькій школі-інтернаті для обдарованих дітей і до м.Миргорода приїздила лише на вихідні та канікули. Після отримання травми у травні 2016 року та повернення після стаціонарного лікування з лікарні вона деякий час проживала в будинку батьків позивача по АДРЕСА_3, а на даний час, після повернення матері з-за кордону в серпні 2016 року, проживає з нею по АДРЕСА_1

Згідно ч.1 ст.193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Відповідно до ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Доказів витрачання відповідачкою аліментів не за цільовим призначенням або того, що він звертався до органу опіки та піклування з заявою про перевірку цільового витрачання аліментів відповідачкою позивачем не надано.

Крім того, згідно ч.ч.1, 3, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Ст.160 СК України також встановлено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як вбачається з обставин, встановлених під час судового розгляду, на даний час між сторонами виник спір про місце проживання малолітньої дитини, проте доказів того, що позивач, який оспорює факт проживання дитини з відповідачкою, на підставі встановлення якого рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року вирішено питання про стягнення з нього аліментів, звернувся для вирішення цього спору до органу опіки та піклування або суду, останнім не надано. Не заявлено позивачем відповідних вимог і під час звернення до суду з даним позовом.

Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Тобто, для застосування цієї норми необхідно встановити, чи змінились обставини, що впливали на визначення розміру аліментів, їх тривалість чи припинення.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що на час розгляду цієї справи обставини, які мали місце при призначенні аліментів до стягнення з позивача на користь відповідачки на утримання доньки, не змінились. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року є чинним, а тому відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної ради України №789-ХІІ (789-12) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Враховуючи вищевикладене, даючи оцінку встановленим обставинам та наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 223 ЦПК України, ст.29 ЦК України, ст.ст. 160, 161, 180, 181, 193 СК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, які стягуються згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області до Апеляційного суду Полтавської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю. В. Сидоренко