Справа № 205/7870/14-ц
№ провадження 2-п/196/8/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Перепечина В.Л., відповідача ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМТСВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" про визнання договорів позики недійсними. Врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК Україн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3, предмет якого складають вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики, а саме: - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 1 113 445 (один мільйон сто тринадцять тисяч чотириста сорок п"ять) грн. 60 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми в розмірі 100 210 (сто тисяч двісті десять) грн. 10 коп.; - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти від суми позики за обліковою ставкою НБУ в розмірі 283 333(двісті вісімдесят три тисячі триста тридцять три) грн. 75 коп. Також клопотався про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судовго збору в сумі 3 654,00 грн.

Як на підставу задоволення заявлених позовних вимог посилався на ст.ст. 22, 509, 533, 611, 612, 623, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 22, 60 ЦПК України.

Як на докази посилався на такі документи: розписки ОСОБА_3 від 08.09.2010 року (а.с. 5-6, 25, 225, 226 т.1), паспорт громадянина України на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 31-32 т.1).

В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що у вересні 2010 року до нього звернулася ОСОБА_3 з проханням позичити грошові кошти в розмірі 200 000,00 грн. та 11000 ЄВРО, а також 484 350,00 грн. та 6000 доларів США, на що він погодився. У своєму офісі, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, він передав вищевказані грошові суми відповідачу.

08.09.2010 року про отримання грошових коштів в розмірі 200 000,00 грн. та 11000 ЄВРО, а також 484 350,00 грн. та 6000 доларів США ОСОБА_3 було написано розписки.

Вказані суми вона зобов'язалася повернути йому до 20.09.2011 року, але по закінченню строку грошові кошти не повернула та в подальшому неодноразово переносила строки повернення боргу.

10.07.2014 року він звернувся до ОСОБА_3 через поштове відділення з вимогою повернути грошові кошти, але вона відмовилась отримати цю кореспонденцію, яка 15.08.2014 року була повернута йому.

Таким чином зазначає, що 20 вересня 2011 року у ОСОБА_3 виникли грошові зобов'язання перед ним в розмірі 200 000,00 грн. та 11000 ЄВРО, а також 484 350,00 грн. та 6000 доларів США.

Посилається на те, що на момент подання заяви 06.02.2015 року офіційний курс НБУ України для долару США дорівнював 23,1306 грн., тобто суму 6000 доларів США еквівалентна 138 783,60 грн., та офіційний курс НБУ України для ЄВРО дорівнював 26,392 грн., тобто сума 11000 ЄВРО еквівалентна 290 312,00 грн.

За викладених обставин вважає, що ОСОБА_3 повинна повернути йому суму в розмірі 1 113 445,60 грн. (138 783,60 грн. + 290 312,00 грн. + 484 350,00 грн. + 200 000,00 грн.).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних за користування чужими грошима з урахуванням строку позовної давності за період 06.02.2012 - 06.02.2015 складають: 100 210,10 грн. ((1 113 445,60 грн. * 3:100):365 дн.)*1095 дн. = 100 210,10 грн.).

Також згідно вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно даних офіційного сайту НБУ облікова ставка Національного банку України становить: з 10.08.2010 р. по 22.03.2012 р. - 7,75%; з 23.03.2012 р. по 09.06.2013 р. - 7,5%; з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. - 7,0%; з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. - 6,5%; з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. - 9,5%; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. - 12,5%; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. - 14%.

Проценти від суми позики за обліковою ставкою НБУ становлять суму в розмірі 283 333,75 грн.

З 06.02.2012 по 22.03.2012 - 46 дн.

((1 113 445,60 грн. * 7,75:100):365 дн.)*46 дн. = 10875,16 грн.

З 23.03.2012 по 09.06.2013 - 444 дн.

((1 113 445,60 грн. * 7,5:100):365 дн.)*444 дн. = 101 582,84 грн.

З 10.06.2013 по 12.08.2013 - 64 дн.

((1 113 445,60 грн. * 7,0:100):365 дн.)*64 дн. = 13 666,40 грн.

З 13.08.2013 по 14.04.2014 - 245 дн.

((1 113 445,60 грн. * 6,5:100):365 дн.)*245 дн. = 48 579,78 грн.

З 15.04.2014 по 16.07.2014 - 93 дн.

((1 113 445,60 грн. * 9,5:100):365 дн.)*93 дн. = 26 951,48 грн.

З 17.07.2014 по 12.11.2014 - 119 дн.

((1 113 445,60 грн. * 12,5:100):365 дн.)*119 дн. = 45 376,72 грн.

З 13.11.2014 по 05.02.2015 - 85 дн.

((1 113 445,60 грн. * 14:100):365 дн.)*85 дн. = 36 301,37 грн.

В свою чергу ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_1 та додатково закликала до участі у справі як співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРЕСПЕКТИВИ". Ухвалою від 08 липня 2016 року судом прийнято до розгляду уточнення зустрічного позову, предмет якого склали вимоги про визнання Договору позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000 гривень та 11 000 ЄВРО, та Договору позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 484 350 грн. та 6 000 доларів США, недійсними.

Як на підстави задоволення зустрічного позову послалася на ст.ст. 202, 203, 215, 237, 239, 257, 1046, 1051 ЦК України.

Як на докази ОСОБА_3 послалася на такі документи: статут ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" ( а.с. 68-80, 145-158, 159-171 т.1), витяг з протоколу №1 ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" ( а.с. 81 т.1), копія розписки від 08.09.2010 року (а.с.82 т.1), копія розписки від 08.09.2010 року (а.с.83 т.1), копія довіреності від 06.07.2010 року на ім'я ОСОБА_3 (а.с.84, 144 т.1), копія договору № BG 09/10/2 про надання юридичних та консультаційних послуг від 08.09.2010 року (а.с.85-88, 133-136 т.1), копія розписки ОСОБА_7 (а.с.89, 137 т.1), копія наказу №1-К (а.с.130 т.1), копія договору поруки №4543309/П-(4541409) від 14 грудня 2009 року (а.с.131-132 т.1), Договір №25/08/10-1 купівлі-продажу від 25.08.2010 року (а.с.138 т.1), видаткова накладна №15/09/10-12 від 15.09.2010 року (а.с. 139 т.1), квитанція до прибуткового касового ордера від 15.09.2010 року (а.с.140 т.1), копія договору №27/08/10-1 купівлі-продажу від 25.09.2010 року (а.с.141 т.1), видаткова накладна №15/09/10-12 від 13.09.2010 року (а.с. 142 т.1), квитанція до прибуткового касового ордера № б/н від 13.09.2010 року (а.с.143 т.1), квитанція до прибуткового касового ордера №25 від 08.09.2010 року (а.с. 75 т.2), видатковий касовий ордер від 08.09.2010 року (а.с.76 т.2), видатковий касовий ордер від 15.09.2010 року (а.с.77 т.2).

В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що в реальності ситуація відбулася наступним чином.

ОСОБА_1, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка є дочкою ОСОБА_3, станом на вересень 2010 року були співвласниками Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСМТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ", що підтверджується копією статуту підприємства.

Протягом 2009-2010 років підприємство зазнавало матеріальних труднощів внаслідок світової економічної кризи 2009 року, у зв'язку з чим потребувало значних матеріальних ресурсів для розвитку господарства, для чого займалося пошуком інвесторів.

У той же період часу велися перемови з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7, який дав згоду на укладення договору про надання юридичних та консультаційних послуг (договору комісії) за плату в розмірі 10 000 ЄВРО з метою укладення інвестиційного або кредитного договору з Європейськими компаніями в інтересах ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСМТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ".

Оскільки на той час підприємство зазнало матеріальних труднощів і необхідно було терміново сплатити за послуги комісіонера ОСОБА_7, а також розрахуватися за договорами поставок земрнових, була досягнута домовленість зі співвласником господарського товариства ОСОБА_1 про те, що він, як фізична особа, передає у власність ТОВ ""С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" 10000 ЄВРО на оплату договору комісії з ОСОБА_7, а також 1000 Євро та 20000 грн. для розрахунків за договорами поставки зернових.

Договір позики 11000 ЄВРО та 200000 грн. між ОСОБА_1 та ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" було укладено в усній формі.

Оскільки співвласник підприємства та його директор ОСОБА_9 на час укладення угоди знаходилася в стані вагітності (її дочка ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1), що ускладнювало її присутність в момент передачі коштів в м. Дніпропетровську, бо проживала постійно на той час у господарстві за адресою: АДРЕСА_2, 11000 Євро та 200000 грн. були передані ОСОБА_1 уповноваженому представнику за довіреністю ОСОБА_3, про що і свідчить борговий документ - розписка від 08.09.2010 року.

Ці кошти в той же день були використані саме в інтересах вказаного підприємства, так як ОСОБА_3 діяла в його інтересах за довіреністю.

Однак при складанні розписки і передачі грошових коштів ОСОБА_1, достовірно знаючи про вкрай скрутне фінансове становище підприємства, співвласником якого він був, використовуючи той факт, що співвласник підприємства ОСОБА_9, яка також є його директором і є дочкою ОСОБА_3, висунув вимогу про написання розписки саме ОСОБА_3 про отримання нібито нею 200000 гривень та 11 ЄВРО без посилання на представництво інтересів підприємства.

ОСОБА_3 вказала на те, що перед тим як передати вказані кошти ОСОБА_1, також, висунув вимогу про написання ОСОБА_3 розписки про нібито отримані нею кошти на потреби підприємства ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ". а саме: 484350 грн. та 6000 доларів США, яких вона фактично ніколи не отримувала, бо вони знаходилися в господарському обігу товариства. Розуміючи, що єдиним шансом порятунку підприємства є отримання інвестицій, саме для отримання яких і були потрібні позичені кошти, вона була вимушена виконати вимогу ОСОБА_1 і вказати в розписках, що кошти булим взяті нею у борг, незважаючи на те, що вказані у розписках кошти особисто нею, як позичальником, не були одержані.

При цьому послалася на ст. 1051 ЦК України, відповідно до якої позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Переконана, що факт отримання 200000 грн. та 11000 ЄВРО саме Товариством з обмеженою відповідальністю "С/Х ПІДПРИЄМТСВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ", а не нею, ОСОБА_3, підтверджується довіреністю від 06 липня 2010 року, виданою їй цим підприємством, а також тим, що на виконання договору № BG 09/10/2 від 08.09.2010 року передала особисто ОСОБА_7, про що свідчать копія договору та його розписка. При цьому також послалася на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_9 (на виклику та допиті свідка ОСОБА_13 під час розгляду справи не наполягала). А кошти в розмірі 1000 ЄВРО та 200000 грн. у той же день були сплачені від імені ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" постачальнику зернових, що підтверджує передачу їх у власність саме вказаному підприємству, а не їй, ОСОБА_3, а тому в борг їх особисто не отримувала.

Доводячи ту обставину, що за договором позики від 08.09.2010 року кошти в сумі 484350 грн. та 6000 доларів США не були одержані нею, ОСОБА_3, від ОСОБА_1 ні 08.09.2010 року, ні будь-коли раніше, послалася на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Переконана, що вказані обставини підтверджують те, що договір позики 200000 грн. та 11000 ЄВРО від 08.09.2010 року є недійсним, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків. що обумовлені ним, а саме вона, ОСОБА_3, діяла від імені ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ", а не від власного імені, та вимушена скласти розписку під впливом тяжкої обставини.

В свою чергу Договір позики на 484 350 грн. та 6000 доларів США від 08.09.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також є недійсним, оскільки договір позики належить до реальних договорів і вважається укладеним з моменту передання грошей, а сам по собі факт підписання сторонами тексту без передачі грошей не породжує у позичальника обов'язку повернути обумовлену суму грошей.

Представник позивача - адвокат Перепечин В.Л., в судовому засіданні заявлені вимоги свого довірителя підтримав повністю та висловив заперечення проти зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_3 проти первісного позову заперечила з підстав, викладених у її зустрічному позові.

Від представника співвідповідача за зустрічним позовом ОСОБА_9 надійшли письмові пояснення, в яких повідомлено, що ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" не заперечує проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, визнавши його, та заявлено клопотання розглядати справу без участі представника.

Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, з'ясувавши правові позиції сторін, даючи оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 11000 (одинадцять тисяч) ЄВРО, 6000 (шість тисяч) доларів США, а також 684 350,00 грн.

В задоволенні іншої частини пред'явлених до ОСОБА_3 позовних вимог слід відмовити.

Також, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід відмовити повністю в позові до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" про визнання Договору позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000 гривень та 11 000 ЄВРО, та Договору позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 484 350 грн. та 6 000 доларів США, недійсними.

Ухвалюючи рішення суд виходив з такого.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Суд вважає встановленими на підставі належних та допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи.

08.09.2010 року позивачем від відповідача ОСОБА_3 одержано розписку такого змісту: "Я, ОСОБА_3 (паспорт серии НОМЕР_3, выдан Ленинским РО УМВД Украины в Днепропетровской области 25.12.1998 г. в ) взяла в долг на нужды предприятия ООО "С/х "ЛИНИЯ ПЕРСПЕКТИВЫ" у ОСОБА_1 (четыреста восемьдесят четыре) тысячи 350 грн. и 6 000 (шесть тысяч) долларов США, которые обязуюсь вернуть в срок до 20 сентября 2011 года при условии:

1) выхода из состава учредителей ООО "С/х предприятие "ЛИНИЯ ПЕРСПЕКТИВЫ" ОСОБА_1 и ОСОБА_8 с внесением изменений в Устав данного предприятия с последующей регистрацией изменений в Устав;

3) при условии получения в срок до 1 апреля 2011 года инвестиций иностранных партнеров.

В случае неполучения инвестиций иностранных партнеров обязуюсь возвратить указанную выше сумму в течение пяти лет с момента подписания указанной расписки" (а.с.225 т.1).

08.09.2010 року позивачем від відповідача ОСОБА_3 одержано розписку такого змісту: "Я, ОСОБА_3 (паспорт серии НОМЕР_3, выдан Ленинским РО УМВД Украины в Днепропетровской области 25.12.1998 г. в ), взяла в долг у ОСОБА_1 200 000 (двести тысяч) гривень и 11 000 (одинадцать тисяч) ЭВРО, которые обязуюсь вернуть в срок до 20 сентября 2011 года" (а.с.226 т.1).

Судом з'ясовано, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 існують правові відносини, які виникли на підставі договорів позики від 08.09.2010 року. Саме з таких відносин витікає цивільно-правовий спір. До вказаних правових відносин підлягають застосуванню норми параграфу першого Глави 71 ЦК України.

Згідно ст. 214 ч.2 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 360-7 ч.1 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 викладено висновок щодо застосування ст.ст. 202, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Виходячи з цього, на переконання суду має місце та обставина, що за розпискою від 08.09.2010 року ОСОБА_3, як позичальник, отримала від ОСОБА_1 11000,00 ЄВРО та 200000,00 грн. і зобов'язалася повернути їх кредитору 20.09.2010 року. Так само, за іншою розпискою від 08.09.2010 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 484350,00 грн. та 6000 доларів США і зобов'язалася повернути їх кредитору 20.09.2010 року або протягом п'яти років з моменту підписання розписки, якщо не будуть отриманні в строк до 1 квітня 2011 року інвестиції іноземних партнерів, а також за умови виходу зі складу засновників ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з внесенням відповідних змін до статуту підприємства.

При цьому суд керується приписами статі 1051 ЦК України, згідно яких якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Суду не представлено письмових доказів про існування інших умов договорів, у зв'язку з невиконанням яких позивач пред'явив позов.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечувала факту підписання нею розписок 08.09.2010 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вийшли зі складу засновників ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРЕСПЕКТИВИ", у зв'язку з чим до статуту підприємтсва були внесені відповідні зміни на підставі протоколу загальних зборів №1 від 28 жовтня 2013 року (а.с. 159, 160 т.1).

Суду не представлено доказів про отримання підприємством інвестицій від іноземних партнерів.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов такого договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами частини першої статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Через невиконання взятих зобов'язань і виник цивільно-правий спір.

Відповідно до умов позики від 08.09.2010 року, за якими ОСОБА_3 зобов'язалася повернути отримані за договором 200000,00 гривень і 11000 ЄВРО, строк виконання зобов'язання настав 21 вересня 2011 року.

Відповідно до умов позики від 08.09.2010 року, за якими ОСОБА_3 зобов'язалася повернути отримані за договором 484350,00 гривень і 6000,00 доларів США, строк виконання зобов'язання настав 21 вересня 2005 року.

На час розгляду справи зобов'язання відповідачем не виконані.

Суд відносить передані позивачем відповідачеві за договорами позики 11000,00 ЄВРО і 6000,00 доларів США до категорії речей, визначених родовими ознаками, а тому поверненню позикодавцеві підлягає лише така ж кількість речей того ж роду та такої ж якості відповідно до статті 1046 ЦК України.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що відповідно до приписів статті 1046 ЦК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 684350,00 гривень, 11000,00 ЄВРО і 6000,00 доларів США за договорами позики від 08.09.2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення у відповідності зі ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від неповернутих валютних цінностей, суд виходив з того, що позичені 11000,00 Євро і 6000,00 доларів США не є сумою грошових коштів у розумінні ст. 1046 ЦК УКраїни, а є речами, визначеними родовими ознаками.

Згідно статті 192 ЦК України грошовими коштами є гроші. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 99 Конституції України грошовою одиницею в Україні є гривня.

Відповідно до п.1.ч.2. ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються засади створення і функціонування грошового ринку, так само як відповідно до п.7 ч.1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначається правовий режим власності, що, на переконання суду, не допускає можливості зміни таких засад та правового режиму іншими правовими актами.

Правова позиція, яка запропонована позивачем в позовній заяві, на думку суду, спрямована на формування переконання, що грошовою одиницею (грошима, грошовими коштами) в Україні також є й іноземна валюта, а позикові зобов'язання в цій частині за договорами від 08.09.2010 року є грошовим зобов'язанням. Таке суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 192 ЦК України.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що приписи ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до правових відносин, які витікають із договорів позики від 08 вересня 2010 року стосовно валютних цінностей.

При вирішенні цього питання судом також взято до уваги й приписи частини другої статті 1048 ЦК України про те, що договір позики вважається безпроцентним, якщо позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Враховуючи викладене, суд критично оцінює й посилання позивача на приписи статті 533 ЦК України, якими той обґрунтовує свої доводи про стягнення боргу за договорами позики від 08 вересня 2010 року стосовно валютних цінностей в національній валюті. Його посилання на те, що згідно частини першої цієї статті грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, не узгоджується з приписами статті 1046 ЦК України, та суперечить встановленим обставинам про позику 11000,00 ЄВРО та 6000,00 доларів США, які не є грошима в розумінні статті 99 Конституції України та статті 192 Цивільного кодексу України, та не є грошовим еквівалентом зобов'язання в іноземній валюті в розумінні ст. 524 та ст. 533 ЦК України.

Суд переконаний в безпідставності, у цьому випадку, вимог позивача про стягнення процентів відповідно до приписів ст.ст. 1050, 625 ЦК України за періоди: з 20.09.2011 року до 22.03.2012 року; з 23.03.2012 року до 09.06.2013 року; з 10.06.2013 до 12.08.2013 року; з 13.08.2013 до 14.04.2014 року; з 15.04.2014 до 16.07.2014 року; з 17.07.2014 до 15.09.2014 року, з 13.11.2014 року до 05.02.2015 року.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні вимог про стягнення за вказаний період процентів з грошової частини позики в сумі 200000,00 гривень згідно розписки ОСОБА_3 від 08.09.2010 року (а.с. 226 т.1) та в сумі 484350,00 гривень згідно іншої розписки ОСОБА_3 від 08.09.2010 року (а.с. 225 т.1), суд виходив з того, що позивачем не доведено на підставі належних і допустимих доказів розміру процентів та суми грошового боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову повністю, суд виходив з того, що частково задоволено первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в даній справі, а також відсутні належні та допустимі докази на підтвердження доводів відповідача ОСОБА_3 про те, що грошові кошти та речі насправді не були одержані нею від ОСОБА_1; що валютні цінності в розмірі 11000,00 ЄВРО і 6000,00 доларів США, а також гроші в сумі 684350,00 гривень були одержані Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" у позику саме від ОСОБА_1; що договори позики, які підтверджуються розписками ОСОБА_3 від 08.09.2010 року, були укладені під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини; що існує домовленість 2012 року між ОСОБА_1, ОСОБА_17 та іншими особами про переведення боргу ОСОБА_3 на ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМТСВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ", і ця домовленість (договір) є дійсною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що механізму надання позики він не пам'ятає, але факт складання ОСОБА_3 розписок 08.09.2010 року підтвердив, так само як підтвердив вихід зі складу учасників ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" у 2013 році. Пояснив, що між ним, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 існували тісні дружні відносини.

Допитана як свідок ОСОБА_9 пояснила, шо одержані від ОСОБА_1 кошти її матір'ю - ОСОБА_3, були фактично витрачені в інтересах очолюваного нею підприємства. Кошти до каси підприємства надійшли від ОСОБА_3 Також пояснила, що ОСОБА_1 був одним із учасників ТОВ "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМТСВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" і для себе вважала, що надаючи кошти підприємству через ОСОБА_3, він тим самим виконував взяті на себе зобов'язання як засновника господарського товариства.

Судом не взято до уваги в якості доказу надану відповідачем ОСОБА_3 квитанцію до прибуткового ордера № 25 від 08.09.2010 року (а.с.75 т.2) на підтвердження існування позикових правових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ", так як сам документ підтверджує, що гроші до каси підприємства поступили від ОСОБА_3 08.09.2010 року з тим формулюванням, що їх прийнято від ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 по довіреності. При цьому суду не було представлено для вивчення відповідної довіреності ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_3 щодо представництва його інтересів перед ТОВ "С/Х ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ".

Інші первинні бухгалтерські документи, а також документи щодо співпраці з ОСОБА_7, на які посилається відповідач ОСОБА_3, суд критично оцінює як такі, що не містять інформації щодо предмета доказування.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог 2765,35 грн. у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору, що документально підтверджено.

Виходячи з вище викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58-61, 209, 213-215, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (нкпп - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (нкпп - НОМЕР_2) суму заборгованості за договором позики від 08.09.2010 року в розмірі 11000,00 (одинадцять тисяч) ЄВРО.

Стягнути з ОСОБА_3 (нкпп - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (нкпп - НОМЕР_2) суму заборгованості за договором позики від 08.09.2010 року в розмірі 6000,00 (шість тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 (нкпп - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (нкпп - НОМЕР_2) суму заборгованості за договорами позики від 08.09.2010 року в розмірі 684350,00 (шістсот вісімдесят чотири тисячі триста п'ятдесят) грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (нкпп - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (нкпп - НОМЕР_2) 2765,35 грн. на відшкодування понесених позивачем витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

ОСОБА_3 відмовити повністю в позові до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ЛІНІЯ ПЕРСПЕКТИВИ" про визнання Договору позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000 гривень та 11 000 ЄВРО, та Договору позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 484 350 грн. та 6 000 доларів США, недійсними.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Царичанський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області Ю.О. Бойко