АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6400/15-ц Номер провадження 22-ц/786/519/16Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Кальник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором найму житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором найму житлового приміщення від 01 грудня 2013 року у розмірі 11100 грн., пеню у розмірі 7560 грн., судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп., а всього 19147 грн. 20 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, згідно свідоцтва на право особистої власності № 320 від 5 листопада 1996 року ОСОБА_2 на праві власності належить АДРЕСА_1.

1 квітня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 уклали договір найму житлового приміщення належної ОСОБА_2 квартири.

В договорі сторони визначили термін дії до 1 квітня 2012 року, який в п. 6.6 продовжили за згодою сторін до 1 грудня 2013 року, та встановили плату за оренду в сумі 1800 грн. на місяць.

В подальшому, 1 грудня 2013 року, між тими самими сторонами укладено строком на 2 роки договір найму того ж житлового приміщення належного позивачу.

Умовами договорів сторони визначили, що плата за найм вноситься не пізніше останнього дня місяця. У випадку прострочення оплати наймач зобовязаний платити 2% пені від суми заборгованості за кожний день.

В звязку з невиконанням умов договору, наймодавець ОСОБА_2 звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість по орендній платі в сумі 65453 грн. та пеню в розмірі 30130 грн. 95 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд виходив з часткової доведеності невиконання умов договору найму, а тому стягнув заборгованість за договором найму від 1 грудня 2013 року в сумі 11100 грн. та пеню в розмірі 7560 грн. При цьому суд виходив з того, що оскільки договір найму укладено з кількома наймачами, їх обовязок є солідарним, а отже кожен з 3-ох наймачів повинен був сплачувати по 600 грн. на місяць.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтею 810 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Частиною 3 ст. 816 ЦК України визначено, що якщо наймачем житла є кілька осіб, їхні обовязки за договором найму житла є солідарними.

Враховуючи, що позов було предявлено до одного з наймачів ОСОБА_3, обовязок щодо сплати коштів за договором найму становить 600 грн. на місяць, виходячи з загальної суми 1800 грн. на місяць, яку повинні сплачувати три наймача.

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач зазначив, що не сплачував регулярно кошти за договором найму укладеному 1 грудня 2013 року, натомість позивач підтвердив оплату 5000 грн. в серпні 2015 року, яка була частково зарахована на оплату заборгованості в сумі 2000 грн. та сплату поточного платежу.

Таким чином, враховуючи часткову оплату за договором найму в сумі 2000 грн., що не заперечувалося сторонами, суд першої інстанції вірно стягнув заборгованість за період з 1 грудня 2013 року по 1 серпня 2015 року в сумі 11100 грн.

Оскільки умовами договору найму сторони визначили штрафні санкції у випадку прострочення оплати коштів у вигляді сплати 2% пені від суми заборгованості за кожний день, судом обґрунтовано стягнуто останню в розмірі 7500 грн.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що між сторонами також було укладено договір найму від 1 квітня 2011 року по 1 квітня 2012 року, після закінчення якого відповідач продовжував проживати до 1 грудня 2013 року, коли було укладено новий договір, не сплачуючи при цьому коштів.

Натомість в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав, що опікунами ОСОБА_3 було сплачено за вказаним договором найму приблизно 22000 грн.

Сплачена сума є співмірною (узгоджується) з тими коштами які ОСОБА_3 мав сплатити за період проживання з 1 квітня 2011 року по 1 грудня 2013 року та становить 19200 грн. (32 місяці * 600 грн.), а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а доводи апеляційної скарги спростовуються показами позивача.

Посилання позивача, як при подачі позову, так і подачі апеляційної скарги на боргову розписку укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 2 жовтня 2014 року, відповідно до якої останній заборгував ОСОБА_2 2900 доларів США, що в свою чергу свідчить про не сплату орендної плати за найм квартири, колегія суддів сприймає критично та вважає вказаний доказ неналежним, враховуючи наступне.

Виходячи зі змісту боргової розписки, остання не свідчить, що боргове зобовязання виникло внаслідок неналежного виконання умов договору найму.

Крім того, в договорах найму сторони визначили, що оплата за житло проводиться в національній валюті, натомість боргова розписка містить суму боргу виражену у іноземній валюті доларах США, що також свідчить про неузгодженість боргової розписки договорам найму житла.

Посилання апелянта на те, що суд мав стягнути заборгованість з наймача виходячи з суми вказаної в договорі 1800 грн. на місяць, враховуючи норми ст. 543 ЦК України, колегія суддів вважає помилковими, оскільки позивач звертаючись до суду з позовом вказав відповідачем лише одного з наймачів, що унеможливлює в разі вирішення спору, покладення на нього солідарного обовязку за інших боржників.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

З оригіналом згідно.

Судді: