_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1896/16-ц
Провадження № 2/520/2179/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року.

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Київський районний відділ у м. Одесі Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

Встановив:

ОСОБА_1 у лютому місяці 2016 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 такою особою, що втратила право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1, стверджуючи, що відповідачка не є членом його сімї і залишила спірну квартиру в 2012 році. Представник позивача позов в судовому засіданні підтримав і просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,2 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Представник відповідачки позов не визнала.

Представник третьої особи до суду не зявився, про час і місце слухання справи сповіщений.

Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

На підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1996 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (реєстрація прав власності в державному реєстрі виконана КП «БТІ» 16.05.1996 року). 23.08.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Київського рай управління юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2. В 2002 році у якості члена сімї власника до квартири АДРЕСА_2 заселилась і оформила реєстрацію за місцем проживання ОСОБА_2

Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 19.10.2012 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано (справа за №1512/11779/2012). Позивач стверджує, що з 2012 року відповідачка в квартирі не проживає, але не бажає оформляти зняття з реєстраційного обліку по спірній квартирі, і посилається на порушення його прав та інтересів як власника квартири: витрати на оплату комунальних послуг по квартирі він несе з урахуванням наявності реєстрації у відповідачки, що на сьогодні є суттєвими витратами.

На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі доводи та докази: договір купівлі-продажу квартири, довідку з місця проживання та реєстрації, рішення Київського райсуду м. Одеси про розірвання шлюбу, розрахункові книжки по оплаті комунальних послуг, акт, складений сусідами позивача і посвідчений головою правління ЖБК «Вимпел-12» про не проживання відповідачки у спірній квартирі, копії заяв відповідачки до відділу виконавчої служби з зазначенням адреси її фактичного проживання АДРЕСА_3, договори оренди ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 за 2014-2015 роки, судові рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачева сторона, не визнаючи позов, стверджувала, що в спірній квартирі не проживає з поважних причин відповідач створював умови для неможливого спільного проживання, зловживав алкогольними напоями, вчиняв лайки та скандали. Крім того, представник відповідачки посилалась на відсутність у ОСОБА_2 іншого житла, на нерегулярну сплату позивачем аліментів на утримання дитини, що позбавляє ОСОБА_2 наймати житло, яке відповідає потребам малолітньої дитини.

При наведених обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав:

Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї.

Суд встановив і сторони визнали в судовому засіданні, що з 2012 року ОСОБА_2 не є членом сімї ОСОБА_1, що з 2012 року відповідачка не проживає в квартирі разом з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не несе витрат на утримання спірної квартири шляхом сплати вартості комунальних платежів.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Ст.57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін… У даному випадку відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 умисно створював умови, за яких ОСОБА_2 не могла проживати в одній квартирі з ним.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1, що наявність у відповідачки реєстрації по квартирі АДРЕСА_2 порушують інтереси власника квартири, який з 2012 року сплачує вартість комунальних послуг по квартирі за усіх осіб, що мають реєстрацію по квартирі, а не за фактично проживаючих в цій квартирі. Крім того, наявність реєстрації у відповідачки власнику квартири створюють незручності в реалізації права власності на квартиру власник зареєструвати в квартирі інших осіб має право за згодою відповідачки.

Зняття з реєстрації не порушує прав відповідачки, так як вона фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це є фіксація фактичного місця проживання особи і вона не повязана з будь-якими іншими правами особи.

Відповідно до вимог ст.7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця мешкання на Україні» зняття з реєстрації місця мешкання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням….).

Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, ч.2. ст. 84 ЦПК України визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р. зазначено « витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені».

У даному випадку позивачева сторона доводить судові витрати у вигляді судового збору відповідною квитанцією (а.с.2) на суму 551,2 грн. Витрати на правову допомогу підтверджені договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 08.02.2016 року, прибутковим касовим ордером, актами прийняття-передачі наданих послуг (а.с.68-73) та розрахунком вартості цих послуг на суму 4000 грн.

Керуючись ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 особою, що втрати право на користування квартирою №32 в будинку №144/1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одеса.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4551 грн. 20 коп., де 4000 грн. витрати на правову допомогу, 551,2 грн. судовий збір.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.