Справа №470/610/15-ц 18.05.2016 18.05.2016 18.05.2016
Провадження №22-ц/784/1122/16
Справа №470/610/15-ц
Провадження № 22ц/784/1122/16 Головуючий у 1-ї інстанції Міщенко Г.В.
Категорія 69 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2015 року

за її позовом

до Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області

про встановлення факту та визнання права власності на майно у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області про встановлення факту проживання понад пять років однією сімєю разом зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу та визнання за нею у порядку спадкування за законом як спадкоємицею четвертої черги, після смерті ОСОБА_4, який помер 30 вересня 1993 року, права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона з 1983 року по вересень 1993 року знаходилася у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4, проживала з ним однією сімєю та піклувалася про нього. За час спільного проживання у січні 1993 року вони придбали за сумісні кошти спірну квартиру, яку спадкодавець у встановленому порядку оформити не встиг.

30 вересня 1993 року ОСОБА_4 раптово помер та після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, яку прийняла позивачка за фактом спільного проживання зі спадкодавцем, але із заявою щодо оформлення своїх спадкових прав звернулася у травні 2015 року.

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24.11.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, вважала рішення необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, та просила скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не довела у судових засіданнях за допомогою належних доказів, що спірна квартира належала померлому на підставі права власності. Також вважав, що не може бути встановлено і факт спільного проживання позивачки зі спадкоємцем однією сімєю без реєстрації шлюбу, так як він не має правового значення для прийняття спадщини за нормами матеріального права ЦК УРСР, у відповідності до яких позивачка не відноситься до черг спадкоємців за законом.

З такими висновками суду погодитись можна, так як вони відповідають нормам матеріального права та обставинам справи, встановленим у судовому засіданні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 1993 року помер ОСОБА_4, та після його смерті за прийняттям спадщини спадкоємці першої та другої черги не зверталися (статті 529-530 ЦК УРСР).

За довідками Березнегуватської селищної ради позивачка ОСОБА_2 проживала спільно зі спадкодавцем ОСОБА_4 з моменту повернення на територію України - з 1990 року, а також була зареєстрована з 14 червня 1991 року за однією з ним адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18, 22-25).

Обґрунтовуючи прийняття спадщини в якості спадкоємиці четвертої черги, позивачка посилалася на спільне з ним проживання та ведення спільного господарства у період з 1983 року по вересень 1993 року на території СРСР та України.

Такі обставини позивачка ОСОБА_2 доводила у судових засіданнях за допомогою письмових довідок органу місцевого самоврядування та спільною реєстрацією з померлим.

Зі змісту розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 1 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення юридичних фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно зясовувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним, і чи тягне він правові наслідки.

Разом з тим, докази, що надані позивачкою і досліджені судом, не мають правового значення, оскільки розділом VII ЦК УРСР не передбачено спадкування за законом особами, які проживали разом зі спадкодавцем однією сімєю без реєстрації шлюбу, а встановлення такого факту не може бути підставою для визнання за цією особою права власності у порядку спадкування за законом.

Отже, висновок місцевого суду про відсутність підстав для встановлення фактів щодо проживання позивачки зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, так і стосовно проживання позивачки зі спадкодавцем однією сімєю як чоловіка з жінкою без реєстрації шлюбу, є вірним, так як такі факти не породжують для неї юридичних наслідків, а їх встановлення не передбачено як нормами ЦК УРСР, так і нормами КпШС УРСР.

Підстави для застосування до встановлених судом правовідносин норм ЦК України та СК України - відсутні, так як спадщина відкрилася до набрання ними чинності.

Тому, твердження апелянта про те, що встановлення такого факту є підставою для її включення до кола спадкоємців за законом четвертої черги є помилковим тлумаченням діючого законодавства.

За такого суд першої інстанції, зясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази і дав їм належну правову оцінку, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2, так як відсутні підстави, передбачені статями 524, 527, 529, 530 ЦК УРСР і статтею 256 ЦПК України, для встановлення факту, і як наслідок для визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом дана невірна наданим нею доказам, є безпідставними, оскільки вони досліджені судом поряд з іншими доказами, а такі доводи апелянта стосуються їх переоцінки та не впливають на обґрунтовані висновки суду.

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

Також в апеляційної скарзі відсутні посилання на докази, які суд не дослідив.

За таких обставин рішення суду першій інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Керуючись статями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді