Справа № 408/1847/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.

при секретареві Негоді В.Е.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловськантрацит», третя особа: первинна профспілкова організація НПГС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловськантрацит», про визнання незаконними наказу про звільнення та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_6 вказав, що він працював у відповідача електрослюсарем 3-го розряду з повним робочим днем під землею.

Відповідно до наказу № 124-к від 01.02.16 р. його звільнили за пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України. З цим наказом його у належний спосіб було ознайомлено лише 29.02.16 р., про що він зробив відповідний запис в журналі ознайомлення з наказами.

Звільнення відбулось, як обґрунтовано в наказі, внаслідок появлення на робочому місці у нетверезому стані 26 січня 2016 року.

Не погоджуючись з підставами звільнення, зазначаючи, що його того дня викликали в порушення трудового законодавства на роботу, оскільки згідно графіку у нього був вихідний, після чого шляхом обману змусили пройти обстеження за допомогою алкотестера, вказуючи, що потім він направився додому і до нього питань не було, далі, 28 та 29 січня 2016 року, він за графіком працював, а 01 лютого 2016 року - знаходився у відпустці, під час якої дізнався про звільнення, яке було проведене без згоди профспілки, просив: визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення за пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України; визнати незаконним наказ про звільнення № 124-к від 01.02.16 р.; зобов'язати відповідача поновити його на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49157,00 грн.; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. та витрати з надання правової допомоги в сумі 3000,00 грн..

В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини наведені в позові, додавши, що 26 січня 2016 року взагалі не вживав алкогольні напої.

Представники позивача позов ОСОБА_6 підтримали просили його задовольнити. При цьому ОСОБА_2 суду зазначив, що на підприємствах ДТЕК відбувається безлад та війна з незалежними профспілками. Заперечував факт того, що первинна профспілкова організація незалежної профспілки міста Свердловська на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловськатрацит» не діє на підприємстві відповідача, вважав звільнення незаконним насамперед через те, що воно не було погоджено із зазначеною профспілкою.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову ОСОБА_6, суду надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням, вважав, що профспілка, членом якої є позивач не легалізована на підприємстві, тому при звільненні не потрібно було погоджень з цією профспілковою організацією.

Представник третьої особи підтвердив факт, що позивач є членом їхньої профспілки, також він пояснив, що їхня профспілка працює на підприємстві відповідача разом з профспілкою працівників вугільної промисловості, однак саме їхня профспілкова організація переслідується, що призводить до звільнень людей з роботи.

Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З пояснень позивача, а також з наданих ним матеріалів (його трудової книжки, наказу про звільнення), чого не оспорювалось стороною відповідача, судом встановлено, що позивач 07 липня 2002 року був прийнятий на роботу електрослюсарем 3-го розряду з повним робочим днем під землею до Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Червоний партизан». 29 грудня 2011 року ОСОБА_6 було переведено до відокремленого підрозділу «Шахта «Червоний Партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловськантрацит». З 01 квітня 2013 року, після об'єднання ВП «Шахта «Червоний партизан», ВП «Шахта ім. Я.М. Свердлова» та ВП «ТОФ «Червонопратизанська» у відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловськантрацит», продовжив роботу в ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит».

01 лютого 2016 року наказом по підприємству № 124-к позивач був звільнений з ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит» за пунктом 7 статті 40 Кодексу, а саме за появу 26 січня 2016 року на робочому місці у стані сп'яніння.

Дане звільнення було проведене без попередньої згоди з профспілковими організаціями.

Суд погоджується з доводами позивача, що це звільнення було проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства з огляду на таке.

Відповідно до статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Частиною першою статті 43 цього ж Кодексу передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

В суді з представлених позивачем та його представниками документів про членство ОСОБА_6 у профспілковій організації знайшов підтвердження факт, що позивач є членом первинної профспілкової організації незалежної профспілки міста Свердловська на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловськатрацит» (у вступній частині помилково вказано - первинна профспілкова організація НПГС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловськантрацит»).

Дана профспілкова організація діє з 2005 року, зареєстрована у відповідності до вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», діяла та діє на ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 16) та документами, з яких вбачається, що ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит» до 2016 року погоджувало свої дії з первинною профспілковою організацію НПМС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловськантрацит» (а.с. 135-137).

Твердження представника відповідача стосовно того, що первинна профспілкова організація незалежної профспілки міста Свердловська на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловськатрацит», членом якої є ОСОБА_6, не діє на ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит», тому що, з його слів, ця профспілка утворена на іншому підприємстві, суд не бере до уваги, оскільки ці твердження суперечать положенням Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», які не передбачають спеціальних процедур легалізації профспілки на підприємстві крім можливості укладення колективних договорів, що є правом профспілки (ст. 20 Закону). Крім того, вказані твердження представника відповідача суперечать рішенню Конституційного Суду України від 29 жовтня 1998 року № 14-рп, де суд зазначив, що згоду на розірвання трудового договору

з ініціативи власника або уповноваженого ним органу надає лише професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник і стосовно якого вирішується питання про звільнення, незалежно від того, чи брала ця профспілка участь в укладанні колективного договору, угоди

За таких обставин, не вдаючись у подробиці підстав звільнення, саме по собі непогодження звільнення позивача за пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України з профспілкою, що фактично діє на підприємстві і членом якої він є, являється порушенням процедури звільнення, передбаченої статтею 43 цього Кодексу, що є прямим порушенням гарантованих Конституцією України прав ОСОБА_6 на працю.

Частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У своїй позовній заяві позивач стверджує, що він ознайомився з наказом про звільнення лише 29 лютого 2016 року - після виходу з відпустки, про що на вимогу суду відповідач не надав відомостей, а також відомостей про вручення наказу (з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 його отримав), наполягаючи на тому, що позивач дізнався про звільнення 03.02.2016 р.. Суд вважає, що, в такому випадку, за відсутності відомостей про вручення наказу ОСОБА_6, який подав позов 29 березня 2016 року (див. штемпель пошти - а.с. 19), не пропустив місячний строк на звернення з позовом про поновлення на роботі (ст. 241-1 КЗпП).

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Керуючись наведеною нормою закону, суд вважає необхідним визнати незаконним звільнення ОСОБА_6 з роботи, що відповідає його вимозі стовно визнання незаконними дій відповідача щодо його звільнення, а також вимозі про визнання незаконним наказу про звільнення від 01.02.16 р. № 124-к, у зв'язку з чим позивача слід поновити на роботі у ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит».

Також на підставі частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку слід задовольнити не в сумі 49157,00 грн., як просив позивач, а в сумі 45947,64 грн., яка вирахувана відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р., а саме:

Згідно довідки про доходи позивача (а.с. 154) видно, що його дохід за останні перед звільненням два місяці роботи складав 9289,88 грн.

У цей період позивачем відпрацьовано 37 робочих днів, з яких: 23 дні відпрацьовано у грудні 2015 року (див. а.с. 65), 14 днів відпрацьовано у січні 2016 року (див. а.с. 77).

Таким чином середньоденний заробіток позивача склав 251,08 грн. (251,08 = 9289 грн. : 37 днів).

За період часу після звільнення та до дня винесення рішення суду минуло 183 робочі дні.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав 45947,64 грн. (45947,64 = 251,08 грн. х 183 дні).

Частиною першою статті 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У суду не виникає сумнівів, що відповідачем незаконним звільненням позивачу були завдані моральні страждання, що виразились у переживанні шокового стану з приводу втрати заробітку, тим більше на тимчасово окупованій території, усвідомлення своєї незахищеності перед відповідачем, переживань щодо нехтування його законних прав.

За таких обставин вимога про відшкодування йому моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. є теж обґрунтованою.

При задоволенні вимог позивача на його користь з відповідача також слід стягнути витрати на надання йому правової допомоги в сумі 3000,00 грн., які підтверджуються договором про надання юридичних послуг (див. а.с. 17).

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про судовий збір» позивач повинен був сплачувати судовий збір за звернення до суду за чотири взаємопов'язані вимоги майнового і немайнового характеру. Тому, оскільки він судовий збір за ці вимоги не сплачував, цей судовий збір в загальній сумі 2204,80 грн. з відповідача слід стягнути на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_6 за п. 7 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 124-к від 01 лютого 2016 року по відокремленому підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловськантрацит».

Визнати незаконним наказ № 124-к від 01 лютого 2016 року по відокремленому підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловськантрацит».

Поновити ОСОБА_6 на роботі у відокремленому підрозділу «Шахтоуправління Червонопартизанське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловськантрацит» в якості електрослюсаря підземного 3-го розряду з повним робочим днем під землею.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловськантрацит» на користь ОСОБА_6 45947,64 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу, 5000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, 3000,00 грн. - витрати на правову допомогу, а всього - 53947,64 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловськантрацит» на користь держави - 2204,80 грн. - судовий збір за вимоги про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, що повинен був сплатити позивач при зверненні з цим позовом до суду.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню та може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий: