Провадження № 2/235/1229/16
Справа № 235/2431/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання професійного захворювання, третя особа відділ виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання професійного захворювання, третя особа відділ виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах.

17.11.2013 року був звільнений з підприємства. Перебуваючи із відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним робочим днем у шахті. 26 років 11 місяців працював в умовах впливу шкідливих факторів. Під час роботи в шахті поивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.12.2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - вугільний пил, запиленість повітря робочої зони сягала 13,1 мг/м.куб. при ГДК - 4 мг/м.куб.).

Позивачу було встановлено медичний основний діагноз: «Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст. ( першого- другого ст.). Захворювання професійне, встановлене вперше М4,8. та медичний супутний діагноз: «Гіпертонічна хвороба 2 ст., ст. 2, ризик 2-3. Хронічна вертеброгенна люмбалгія».

26.01.2016 року, згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) позивачубуло встановлено первинно 25 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні за профпатологією з 22.01.2016 року, безстроково.

Таким чином, у зв'язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач йому повинен відшкодувати моральну шкоду. Спричинена моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку з професійним захворюванням постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести звичайний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Періодичні дуже сильні напади кашлю, задуха, почуття нехватки повітря, болі в грудній клітці, біль в попереково-крижовій області, яка дуже часто супроводжується обмеженням рухливості і напругою м'язів поперекового відділу хребта, не дають позивачу можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Тривале лікування позначилося на загальному стані, він постійно пригнічений через те, що можливості лікування і відновлення здоров'я практично не має, відносини погіршилися, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, усі турботи по будинку лягли на рідних.

Все це разом має вплив на життя позивача та стосунки із близькими, в нього з'явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти родини спрямовані на відновлення його здоров' я.

За весь період позивач неодноразово проходив курс лікування. Так, в період з 25.09 по 05.10.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні м. Красноармійська, в період з 11.11 по 26.11.2015 року знаходився на обстеженні у клініці профзахворювань м. Київа та в період з 24.12 по 02.01.2016 року знаходився на лікуванні вузлової лікарні ст. Красноармійськ. Все це вказано у епікрізі з історії хвороби № 770.

Постійний хворобливий стан не дає позивачу можливості у повній мірі спілкуватися з людьми, у звязку з чим він став почувати себе неповноцінною людиною.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 гривень та просить стягнути саме таку зазначену суму з Відповідача на його користь.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» надав заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Надав суду заперечення на позовні вимоги в яких зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 по справі не визнають з наступних підстав:

Відповідно ч.З ст.23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На думку представника відповідача іншими обставинами, які повинні бути враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди, є те, що за час роботи позивача на ПАТ «ШУ Покровське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки гігієни праці з боку адміністрації підприємства, що могло б сприяти виникненню професійного захворювання. Цей факт підтверджується останнім абзацом акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 грудня 2015 року.

Акт з розслідування професійного захворювання з висновками про те, що воно отримано позивачем на ПАТ «ШУ Покровське», виданий позивачу лише тому, що законодавство не передбачає можливості видачі такого акта іншим підприємством, яке не було останнім місцем роботи працівника, який отримав захворювання.

Як вбачається із документів, які позивач додає до позову, в умовах шкідливого впливу він працював тривалий час на інших підприємствах ( 14 років).

Іншими словами, характер професійного захворювання позивача (якому на час встановлення проф. захворювання було 59 років) вказує на те, що причини зменшення його працездатності накопичувалися у нього на протязі усієї трудової діяльності, а не лише на підприємстві відповідача.

Описуючи свої моральні страждання позивач вказує, що він постійно змушений лікуватися і почуває себе погано, але жодного документу на підтвердження постійних звернень до лікаря позивач суду не предявляє.

Також в позові ОСОБА_1 вказує що він морально страждає від того; що не може працювати на шахті та вести звичайний спосіб життя і що це призвело до втрати ним нормальних життєвих звязків. Такий аргумент позивача вважають надуманим, так як після отримання ОСОБА_1 професійного захворювання він отримує значну суму страхових виплат від фонду соц. рахування та пенсію за віком (підтверджується записом в трудовій книжці).

Ніяких доказів того, з ким саме, коли та чому ОСОБА_1 втрачені нормальні життєві звязки, позивач не має. Представник відповідача вважає, що фактично позивач більш задоволений від свого життя після оформлення професійного захворювання ніж до цього.

На підставі вищенаведеного просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Красноармійську до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд розглянути та закінчити справу без участі представника відділення та винести рішення на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 відповідно до записів у трудовій книжці перебував у трудових відносинах з відповідачем. 20.02.2010 р. переведений машиністом підземних установок 3р. з повним робочим днем у шахті. 24.11. 2010 р. звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, 29.11.2010р. прийнятий машиністом підземних установок з повним робочим днем у шахті, 17.11.2013р. звільнений за власним бажанням (а.с.12-13).

26.01.016 року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 25 % первинно втрати професійної працездатності безстроково, потребу в медикаментозному лікуванні (а.с.6).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21.12.2015 року, у позивача виникло професійне захворювання у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, які обумовлені впливом промислового фактору вугільний пил (а.с.8-9).

У звязку з професійним захворюванням перебував на лікування у стаціонарі з 24.12.15р. по 02.01.2016р. (а.с.7).

Постановами відділення ВДФ у м. Красноармійську від 22.02.2016р. ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату (а.с.10) та призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у разі настання права на страхову виплати після 01.01.2015р. (а.с.11).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасними випадками на виробництві, які є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Також є безпідставними доводи відповідача про ненадання позивачем доказів на підтвердження позовних вимог, оскільки сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санітарно-курортному лікуванні.

В даному випадку втрату працездатності встановлено безстроково.

Суд не може прийняти доводи представника відповідача до уваги про те, що позивач після отримання професійного захворювання отримує значну суму страхових виплат від фонду соц. рахування та пенсію за віком, що фактично позивач більш задоволений від свого життя після оформлення професійного захворювання ніж до цього. Оскільки відповідно до частини 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач обґрунтована та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України, ст. ст.60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

с

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання професійного захворювання, третя особа відділ виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області, задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» в дохід держави судовий збір в розмірі 1378 (однієї тисячі трьохсот сімдесяти восьми) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні 12 травня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст рішення виготовлено 16.05.2016р.

Суддя : С.М. Хмельова