ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/810/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р.Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шклянка М.П.,

при секретарі Москаленко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Громадської організації «Захист прав творців» в особі та на користь Голови Ради авторів ОСОБА_3 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «СпортСвітБуд» про стягнення збитків, суд,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в липні 2015 року до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є членом Громадської організації «Захист прав творців» та автором корисної моделі №63537 «Стійка баскетбольна мобільна». 16.11.2010р. був укладений Договір між ОСОБА_3 та НТУУ КПІ на виготовлення вказаних корисних моделей, а саме двох баскетбольних стійок. Вартість замовлення складала 82500 грн., які замовник перерахував позивачу в повному обсязі. Позивач стверджує, що реальним виконавцем робіт за вказаним договором було ТОВ "Спортсвітбуд", оскільки у ФОП ОСОБА_3 був укладений з ТОВ "Спортсвітбуд" Договір про сумісну діяльність №2 від 12.05.2010р. та виконання вказаного замовлення він доручив саме відповідачу та передав відповідачу кошти на виготовлення вказаних стійок. Відповідачу позивачем було надано креслення відповідно до якого необхідно було виготовити модель. Однак обладнання відповідачем не було зроблено відповідно до креслень позивача, в зв'язку з чим замовник відмовився підписати акт виконаних робіт з позивачем, внаслідок чого позивач вважає, що він не виконав взятих на себе зобов'язань, в чому вбачає вину відповідача та просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 22150 грн., пов'язаних з порушенням та неналежним виконанням умов договору.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Надав суду письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи наступного.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення збитків з відповідача, мотивуючи його неналежним виконанням відповідачем двох стійок мобільних баскетбольних, що були замовлені НТУУ "КПІ" у позивача.

На підтвердження своїх доводів позивачем надані Договір №БО-Ю656 від 18.11.2010р., укладений між НТУУ "КПІ" та ФОП ОСОБА_3 на виготовлення, зібрання та установку двох баскетбольних стійок загальною вартістю 82500,00 грн., зі строком дії до 31.12.2010р. та Акт здачі-приймання робіт по Договору №БО-Ю656 від 18.11.2010р., без дати, підписаний ОСОБА_3

На підтвердження правовідносин між позивачем та відповідачем надано Договір про сумісну діяльність №1 від 02.09.2008р. та №2 від 12.05.2010р.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти:

1)правочини між юридичними особами;

2)правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3)правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4)інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Виходячи з даних норм, суд приходить до висновку, що оскільки при укладенні правочинів з НТУУ "КШ" та з відповідачем ОСОБА_3 діяв як фізична особа-підприємець, правочини мали бути вчинені у письмовій формі та з дотриманням правил, встановлених чинним законодавством України.

З досліджених Договорів про сумісну діяльність №1 від 02.09.2008р. та №2 від 12.05.2010р., що укладені між позивачем та відповідачем, не вбачається обов'язку відповідача виготовити для позивача дві стійки мобільні баскетбольні для подальшої їх поставки та установки в НТУУ "КШ".

Окрім того, позивачем згідно з ч.2 ст. 206 Цивільного кодексу України не надано доказів оплати відповідачу за виробництво ним двох стійок мобільних баскетбольних для подальшої їх поставки та установки в НТУУ "КПІ".

Також згідно з ст. 202 Цивільного кодексу України позивачем не надано доказів отримання від відповідача двох стійок мобільних баскетбольних для подальшої їх поставки та установки в НТУУ "КПІ".

Викладені вище обставини дають підстави прийти до висновку про відсутність між позивачем та відповідачем укладеного правочину із зобов'язальними правовідносинами, за якими б відповідач мав обов'язок виготовити для позивача дві стійки мобільні баскетбольні для подальшої їх поставки та установки в НТУУ "КІН".

Згідно з ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 614 ЦК України).

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Вирішуючи цей спір, необхідно брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 22 цього Кодексу збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

З огляду на положення статті 22 ЦК України та статті 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічної правової позиції притримується і Верховний Суд України у постанові від 28.01.2015р. по справі №3-210гс14.

Позивачем на надано належних та допустимих доказів завдання йому відповідачем збитків у зв'язку з неналежним виконанням двох стійок мобільних баскетбольних, що були замовлені НТУУ "КПІ" , тобто не доведено належними засобами доказування усіх елементів складу цивільного правопорушення та розміру завданого збитку.

Крім того, правовідносини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, мали місце в 2010 p., а позов поданий в липні 2015р.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю в три роки.

Отже, позивач при поданні позову пропустив строк позовної давності та не заявляв клопотання про його поновлення.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовна заява є безпідставною та в її задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,51,202,206,208,611,623,1166 ЦК України, 67,224,225 ГК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 56, 58,59, 60, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові Громадської організації «Захист прав творців» в особі та на користь Голови Ради авторів ОСОБА_3 до Товариства з Обмеженою відповідальністю «СпортСвітБуд» про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: