У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_3 суму 23079 грн 72 коп., сплачених по договорах № 04078/15 та № 04078 від 25.02.2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі, ТОВ "ЕкономКомфорт" покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачка жодного разу не зверталася з вимогою роз'яснити чи уточнити умови договору. Також вона не зверталася з будь-якими скаргами чи претензіями на дії чи бездіяльність представника відповідача під час укладання та виконання умов договорів.

Додатковим підтвердженням дотримання відповідачем вимог Закону України "Про захист прав споживачів" є підписаний позивачкою двосторонній акт виконаних робіт, в якому вона своїм підписом підтвердила відсутність будь-яких претензій до відповідача.

Позивачка самостійно знайомилася з умовами договору про участь у програмі і з умовами самої програми до їх підписання, що виключає можливість порушення відповідачем вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Вказує, що відповідач надає послуги з документального оформлення надання безвідсоткових позик та не отримує прибутку від такої операції.

_________________________________________________________________________

Справа № 565/999/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Ковтунович М.І.

Провадження № 22-ц/787/1989/2016 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

Діяльність відповідача не належить до адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Договори укладені між сторонами по справі не містять таких умов як придбання та розподіл товарів між учасниками та не наложать до фінансових послуг.

Зі сторони відповідача відсутнє залучення фінансових активів.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

На підставі цієї статті було прийняте Розпорядження державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 5555 від 31.03.2006 року, яке дає підстави відповідачу здійснювати свою діяльність. Крім того, таким правом відповідач наділений відповідно до гл. 71 ЦК України.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Судом встановлено, що 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт" було укладено договір № 04078 за яким замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання за плату в розмірі 7 % від вартості товару та/або цільової позики, що відповідно становить 7000 грн, здійснити такі дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства, надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі (а.с. 6).

Крім того, 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт" укладено договір № 04078/15 за умовами якого товариство зобов'язалося за плату вчинити від імені ОСОБА_3 та за її рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму в позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього (а.с. 7).

На виконання умов договорів ОСОБА_3 передала ТОВ "ЕкономКомфорт" кошти у розмірі 23079 грн 72 коп., а саме: 16079,72 грн - на виконання договору № 04078/15 та 7000 грн - на виконання договору № 04078 (а.с. 13-22).

У додатку № 1 до договору № 04078/15 від 25.02.2015 року вказано суму 100000 грн та цільове призначення використання коштів - "ремонт квартири". Окрім цього, в додатку встановлено план розрахунків, яким передбачено кількість платежів - 180, чистий платіж - 555,56 грн; основний платіж - 705,56 грн: товарний платіж - 7 % (а.с. 11).

Відповідно до статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 року № 2664-ІІІ (далі - Закон № 2664-ІІІ) діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Як вбачається зі змісту договору № 04078/15 від 25.02.2015 року та умов програми ТОВ "ЕкономКомфорт" послуга, яка надавалася позивачу, за своєю суттю є фінансовою послугою у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 111 частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ), оскільки послуга, яка є предметом указаного договору, здійснюється шляхом створення адміністратором груп учасників та формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми позики, з проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури; а також передбачено залучення коштів фізичної особи.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 111, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VIII "Прикінцеві положення" цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах"; далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктом 1.5 Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 2664-ІІІ ТОВ "ЕкономКомфорт" не належить до установ, на діяльність яких не поширюються положення вказаного Закону.

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно того, що не належить до адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах не відповідають обставинам справи та зводяться до власного вибіркового тлумачення положень чинного законодавства.

У даній справі договори між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт" укладено 25 лютого 2015 року - коли закон вимагав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

Вищенаведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена в його постановах від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2389цс15; від 16 березня 2016 року у справі № 6-2629цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 227 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи наведене, є достатні правові підстави для застосування положень ч. 1 ст. 227 ЦК України та визнання недійсним договору № 04078/15 від 25 лютого 2015 року як такого, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії).

За умовами договору № 04078 від 25.02.2015 року відповідач гарантував забезпечити дбайливе оформлення договору, а отже гарантував наявність у нього права на укладення договору для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах, хоча насправді не мав відповідної ліцензії для надання таких послуг.

Самі по собі послуги, що є предметом договору № 04078, позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказує, що оскільки відповідач не повідомив її про відсутність у ТОВ "ЕкономКомфорт" ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, така підприємницька практика, згідно ч.ч. 1, 2 Закону України "Про захист прав споживачів" є нечесною і вводить її як споживача в оману.

Згідно положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 № 1023-XII нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 вищенаведеного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивача про відсутність у ТОВ "ЕкономКомфорт" ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі, отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми.

Отже, відповідно до ч. 6 ст. 19 вищезазначеного Закону, є підстави для визнання недійсним договору № 04078, що укладений 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ЕкономКомфорт".

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно стягнуто з ТОВ "ЕкономКомфорт" на користь ОСОБА_3 23079,72 грн, сплачених на виконання недійсних правочинів, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЕкономКомфорт" відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

М.П. Григоренко