УХВАЛА

іменем україни

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до відокремленого структурного підрозділу санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Полтавської державної аграрної академії про стягнення заборгованості із заробітної плати, виплати за лікарняним листом, вихідної допомоги, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати (індексації), компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди закасаційною скаргою Полтавської державної аграрної академії на рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 7 листопада 2005 року вона працювала у відокремленому структурному підрозділі санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії (далі - санаторій-профілакторій Полтавської ДАА) медичною сестрою. З січня 2015 року їй не виплачується заробітна плата і заборгованість за період з січня 2015 року по березень 2015 року складає 4 113 грн 78 коп. Крім того, у зв'язку з невиплатою їй заробітної плати вона маєправо на індексацію, розмір якої складає 3 532 грн 56 коп. Неправомірними діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 7 тис. грн.

Позивачка просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з Полтавської державної аграрної академії заборгованість із заробітної плати у розмірі 6 522 грн 80 коп., виплати по листку тимчасової непрацездатності у розмірі 759 грн 33 коп., вихідну допомогу у розмірі 1 826 грн 42 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі

1 246 грн 66 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 813 грн 61 коп., моральну шкоду у розмірі 7 тис. грн, а усього

18 168 грн 82 коп.

Ухвалою Київського районного суду Полтавської області від 17 липня

2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до відокремленого структурного підрозділу санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати у розмірі 5 717 грн 92 коп., виплати по лікарняному листу у розмірі 1 049 грн 16 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 013 грн 60 коп., вихідну допомогу у розмірі 1 826 грн 42 коп., втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушення строків її виплати (індексацію) у розмірі 1 409 грн 01 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати (компенсація за затримку остаточного розрахунку) у розмірі 813 грн 61 коп., а усього 11 829 грн 72 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі Полтавська державна аграрна академія, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

У частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем у справі є відокремлений структурний підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської Державної аграрної академії, до якої вимог не заявлено, а не Полтавська Державна аграрна академія, яка не порушила права позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що санаторій-профілакторій не має усіх необхідних ознак юридичної особи, зокрема майнової відокремленості, оскільки фінансується і утримується за рахунок Полтавської ДАА і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, здатності самостійно відповідати за своїми зобов'язаннями. Тому, стягнення заборгованості із заробітної плати позивачки слід здійснювати з Полтавської ДАА, як юридичної особи - власника санаторію-профілакторію.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам дана належна правова оцінка та нормам матеріального права, які судом вірно застосовані.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю.

Статтею 91 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і полягає у здатності мати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав і обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону та відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, особи які створюють юридичну особу, несуть відповідальність за її зобов'язаннями, які виникли до її державної реєстрації.

Судом установлено, що відокремлений структурний підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської ДАА діє на підставі Положення, затвердженого ректором Полтавської ДАА, від 22 лютого 2012 року, узгодженого з виконавчою дирекцією обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України відокремлений структурний підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії має правовий статус суб'єкта без права юридичної особи.

Згідно з п. 1.2 про відокремлений підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської ДАА (далі - Положення) є структурним підрозділом академії з окремими правами юридичної особи, підпорядкований його власнику - Полтавській ДАА. Санаторій-профілакторій має самостійний баланс, рахунок в установі банку, власну печатку - з найменуванням Академії і своїм найменуванням, штампи, зареєстровані відповідно до законодавства України.

Таким чином, аналізуючи зміст Положення про відокремлений підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської ДАА (а.с. 19-27), Колективного договору на 2013-2016 роки (а.с. 8-18), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 65-67), довідки АА №832194 з Єдиного Державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 87), наказу

від 25 лютого 2015 року № 37 (а.с. 100), наказу від 27 лютого 2015 року № 38

(а.с. 98-99), можна зробити висновок про те, що санаторій-профілакторій не має усіх необхідних ознак юридичної особи, а саме - майнової відокремленості (фінансується і утримується за рахунок Полтавської ДАА і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності), здатності самостійно відповідати за своїми зобов'язаннями, тощо.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану роботу.

Розділом 4 Положення передбачено, що роботодавцем санаторію-профілакторію є головний лікар, оскільки він наділений правом приймати та звільняти працівників на роботу, а на підставі штатних нормативів розробляти і вносити на затвердження виконавчої дирекції відділення Фонду штатний розпис санаторію-профілакторію.

Згідно з наказом головного лікаря санаторію-профілакторію від 7 листопада 2005 року № 36 ОСОБА_3 прийнято на посаду медичної сестри санаторію-профілакторію.

Апеляційний суд зазначене врахував та дійшов вірного висновку про те, що на час розгляду справи ОСОБА_3не були виплачені належні їй суми, що є порушенням її прав. Також суд вірно виходив із того, що санаторій-профілакторій є відокремленим структурним підрозділом Полтавської ДАА та не має усіх необхідних ознак юридичної особи. Отже, нести відповідальність за невиплату заборгованості із заробітної плати має Полтавська ДАА, як головне підприємство.

Під час розгляду справи апеляційним судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи є необґрунтованими та правильність висновків апеляційного суду не спростовують, тому колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Полтавської державної аграрної академії відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик