РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

26 січня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому з подальшим уточненням просить стягнути з відповідача ПАТ «УОСК» суму страхового відшкодування у розмірі 20 564,53 грн., пеню в розмірі 1530,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. та судовий збір. В обгрунтування позовних вимог посилається, що 09.04.2015 року відбулась ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль марки AUDI 100 д.н. 412-83ХА під керуванням позивача. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року ОСОБА_2 був визнаний винний в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6457021 застраховано в ПАТ «УОСК». Позивачем було подано повідомлення про ДТП та всі необхідні документи відповідачу ПАТ «УОСК». Сума страхового відшкодування складає 20 564,53 грн.., але з дати подання заяви про виплату страхового відшкодування відповідачем не виконані передбачені законодавством України зобовязання. Крім того, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, сплачується пеня, яка з 25.09.2015 року по 25.11.2015 р. становить 1530,00 грн., яку позивач просить також стягнути з відповідача ПАТ «УОСК». Відповідач ОСОБА_2 сплатив франшизу в розмірі 1000,00 грн., тому вимог до відповідача ОСОБА_2 позивач не має. Крім того, позивачем були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., які також позивач просить стягнути з відповідача ПАТ «УОСК».

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала та просила ухвалити заочне рішення.

Представник відповідача ПАТ «УОСК» в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 20 564,53 грн. та пені в розмірі 1530,00 грн. визнав, а в іншій частині просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що причина неявки відповідачів є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,

мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено, що 09.04.2015 року о 14.15 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Скрипника в м. Харкові, біля вул. Гоголя, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем AUDI 100 д.н. 41283ХА під керуванням ОСОБА_1

Власником автомобіля AUDI 100 д.н. 41283ХА є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с. 12).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2015 року, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Дана постанова набрала чинності. (а.с. 15-16).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2, тобто відповідача ОСОБА_2 була застрахована відповідно до полісу серії АІ №6457021 ПАТ «УОСК».(а.с.14).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Страхова сума відшкодування складає 20 564,53 грн. та франшиза в розмірі 1000,00 грн., що визнається та не заперечується сторонами. (а.с. 19).

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. В даному випадку сума франшизи становить 1000,00 грн. Відповідачем ОСОБА_2 була сплачена позивачеві франшиза в розмірі 1000,00 грн.(а.с. 30-31).

Згідно п. 16 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Після того, як сталося ДТП позивач повідомила відповідача про настання дорожньо-транспортної пригоди, що не заперечувалося сторонами. (а.с. 17).

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 вбачається, що з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

19.06.2015 року позивач звернувся до відповідача ПАТ «УОСК» з заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП. (а.с. 18).

Відповідно до приписів ст. 29 Закону України «про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу

з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тому, суд вважає, що позовна вимога про стягнення страхового відшкодування в розмірі 20 564,53 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, що також визнається і відповідачем ПАТ «УОСК.

Відповідно до ч.2 ст. 36 вказаного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до повідомлення від 02.10.2015 року, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 19), відповідачем ПАТ «УОСК» було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 20 564,53 грн. (а.с. 19).

Відповідно до п. 5 ст. 36 вказаного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до розрахунку позивача, який міститься в матеріалах справи, пеня становить 1530,00 грн. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду не має, тому суд задовольняє позовну вимогу про стягнення пені з відповідача ПАТ «УОСК» в розмірі 1530,00 грн., що також визнається позивачем.

Щодо стягнення з відповідача ПАТ «УОСК» витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що 05 травня 2015 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір № 05 про правову допомогу, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов'язання надавати правову оцінку по питанням позивача, розробити правову позицію, підготувати необхідні документи для розгляду справи в суді в разі необхідності, представляти інтереса клієнта в суді зі всіма правами, передбаченими діючим законодавством України, а позивач зобовязується сплатити Адвокату гонорар та понесені ним витрати. (а.с. 23).

Відповідно до квитанції прибуткового касового ордера №05, позивач сплатив адвокату ОСОБА_3 2500 грн. (а.с. 24).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем

у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки представником позивача ОСОБА_3 не надано достатніх та допустимих доказів щодо підтвердження витрат на правову допомогу в розумінні Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 61, 88, 212-215,209,218, 224 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (), на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_3, суму страхового відшкодування в розмірі 20 564 гривень 53 коп., пеню в розмірі 1530 гривень 00 коп., та судові витрати в сумі 487 гривень 20 коп., а всього 22 581 (двадцять дві тисячі пятсот вісімдесят одна) гривень 73 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківськоїобласті, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий