Головуючий суду 1 інстанції - Скворцова В.Г.
Доповідач - Романченко В.О.
Справа № 409/458/16-ц
Провадження № 22ц/782/634/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Романченка В.О.

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря: Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування свого позову, який під час розгляду справи був нею уточнений, позивач послалася на те, що 27 березня 2014 року між нею та відповідачем був укладений договір №57 бк про залучення внеску члена кредитної спілки «Імперіал ЛТД» на депозитний рахунок коштів, згідно якого позивачем на депозитний рахунок спілки було здійснено внесок на суму 7800 грн. За умовами договору, який повинен бути закінченим 27 березня 2015 року, позивачка повинна була отримати кошти з нарахуванням 30% річних. Шляхом складання додаткової угоди та внесення додаткових коштів протягом періоду вкладу заборгованість на 31 грудня 2015 року складає 44850 грн. 01 грудня 2014 року позивачем був укладений договір №73 бк про внесення позивачем 56000 грн. на депозитний рахунок з отриманням коштів 30 травня 2015 року.

В уточненій позовній заяві від 11.05.2016 року позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь внески (вклади) з урахуванням 3% річних, індексу інфляції та 30% річних за договором №57 бк в розмірі 74391,24 грн. та за договором №73 бк - 28213,36 грн., а всього 102604,60 грн.

В уточненій позовній заяві від 22.06.2016 року позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь внески (вклади) з урахуванням 3% річних, індексу інфляції та 30% річних по договору 57 бк в розмірі - 101360,40 грн.; по договору 73 бк - 35280,92 грн., а всього 136641,32 грн.

Крім того позивач зазначила, що їй завдано і моральної шкоди, оскільки після закінчення строку договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, вона розраховувала на повернення внеску та мала наміри витратити кошти на вже сплановані потреби своєї сім`ї, зокрема на лікування. Були порушені життєві стосунки У зв'язку з чим позивач ставила питання про стягнення з кредитної спілки 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені часково. А саме суд стягнув на її користь заборгованість за договорами вкладів з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних та відсотків річних від невиплачених сум в загальній сумі 122741, 89 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд відмовив. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач послався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту дослідження судом обставин справи, неврахування судом непередбачуваних обставин, що відбуваються в Луганській області, факту проведення АТО на територіях області, до складу яких входить і місто Старобільськ.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржується відповідачем тільки в частині, в якій позов ОСОБА_2 був задоволений частково. В частині, в якій було відмовлено в задоволенні позову рішення суду не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє рішення в зазначеній частині.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача КС "Імперіал ЛТД" підлягають стягненню на користь позивача вклад та нараховані відсотки по вкладу як невиконане належним чином зобов'язання за договором. До правовідносин сторін суд застосував загальні норми цивільного законодавства, які регулюють правовідношення по виконанню цивільно-правових зобов'язань, а також спеціальні норми, які регулюють правовідношення між кредитною спілкою та її членами - ст.ст. 625, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст.10, 21, 23 Закону України «Про кредитні спілки».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.3ст. 21 ЗУ «Про кредитні спілки», кредитна спілка відповідно до свого статуту: залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій так і в безготівковій формі.

Відповідно до ч.1ст. 23 ЗУ «Про кредитні спілки», внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності.

Згідно з п.2 ч.2ст. 23 ЗУ «Про кредитні спілки»кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами.

Згідно ч.1ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк до дня, який передує його поверненню вкладникові, або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладнику на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 березня 2014 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір № 57 бк про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно з яким, спілка надала позивачу можливість внести внесок члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 7800,00 гривень на строк, початком якого є 27.03.2014 року, а закінченням 27.03.2015 року. Відповідно до п.2.2 вказаного договору процентна ставка встановлюється у розмірі 30% річних. Згідно до графіку розрахунку за договором вкладу внеску №57 бк від 27.03.2014 року ОСОБА_2 внесено на рахунок КС «Імперіал ЛТД» 27.03.2014р. платіж у сумі 7800,00 гривень, 29.03.2014р. - платіж у сумі 29250,00 гривень, 12.04.2014р. - платіж у сумі 3900,00 гривень, 28.07.2014 року 3900,00 грн., а всього 44850,00 грн.

01.12.2014 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 укладено договір № 73 бк про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, згідно з яким спілка надала позивачу можливість внести внесок члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 56000,00 гривень на строк, початком якого є 01.12.2014 року, а закінченням 30.05.2015 року. Відповідно до п.2.2 вказаного договору процентна ставка встановлюється у розмірі 10% річних.

ОСОБА_2 звернулась письмово до відповідача про повернення вкладів, але отримала відповідь та пропозиції за рахунок коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, придбати майно, яке належить КС « Імперіал ЛТД» на праві приватної власності.

Враховуючи зазначені обставини, суд на підставі вимог ст.ст. 526, 629 ЦК України дійшов вірного висновку стосовно наявності підстав для стягнення з КС «Імперіал ЛТД» на користь позивача заборгованості за вищезазначеними договорами.

Одночасно суд першої інстанції на підставі положень ч.2 ст. 625 ЦК України дійшов вірного висновку стосовно наявності в даному випадку підстав для стягнення з КС «Імперіал ЛТД на користь ОСОБА_2 інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення виконання грошового зобовязання.

Судова колегія вважає, що сума інфляційних витрат і три проценти річних з простроченої суми розраховані судом першої інстанції відповідно до існуючої методики та з застосуванням загальновідомої формули, за якою здійснюється нарахування процентів.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом не враховано обгрунтованість та правильність розрахунку позовних вимог, має місце неповнота вивчення обставин по справі є безпідставними, оскільки ці доводи КС «Імперіал ЛТД» не містять обгрунтування та відповідач не надав належного розрахунку наявної заборгованості, який би свідчив про неправильність висновків суду першої інстанції та необґрунтованість позовних вимог. Надані відповідачем апеляційному суду графіки розрахунку заборгованості за договорами вкладу №№ 57 бк, 73 бк, відповідно від 27.03.2014 р. та 01.12.2014 р. (а.с. 131-132, 137-138) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як з них вбачається, позивачу всупереч укладених угод взагалі не нараховувались відсотки після закінчення дії договорів.

Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року (№ 6-956цс16). При цьому відповідач не заперечував наявності заборгованості перед позивачем за договорами вкладу №№ 57 бк, 73 бк.

Щодо доводів апеляційної скарги про неврахування судом непередбачуваних обставин, що відбуваються в Луганській області, факту проведення там АТО та інших пов'язаних із цим подій, то вони висновків суду також не спростовують, зокрема з огляду на суб'єктний склад спірних правовідносин.

Так, законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» дійсно є передбачений мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, де зазначено про те, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Щодо наявного у матеріалах справи сертифікату (висновку) № 1057 ТППУ про форс-мажорні обставини, то ст. 10 закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте, наявний у матеріалах справи сертифікат засвідчує такі обставини лише щодо справляння та сплати податків та обов'язкових платежів - і не може давати підстав для звільнення від встановлених договором обов'язків (а.с. 89).

Доводи апелянта щодо несплати позивачем судового збору при поданні позовної заяви на увагу не заслуговують, оскільки вони не впливають на законність та обгрунтованість прийнятого по справі рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою колегією в межах доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Імперіал ЛТД»відхилити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 червня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді: