АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/423/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2655/16Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26 квітня 2007 року між Банком та відповідачем укладений кредитний договір № PLRMGК00007733, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 7200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на термін до 28 квітня 2027 року.

Оскільки ОСОБА_3 не виконував належним чином свої зобовязання, станом на 11 березня 2016 року має прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 23727,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 березня 2016 року еквівалентно 605287 грн. 84 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 7067,98 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 5614,32 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 907,20 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 8998,76 доларів США, штраф (фіксована частина) 9,80 доларів США, штраф (процентна складова) 1129 грн. 41 коп. Просило стягнути з ОСОБА_3 вказану суму боргу та судові витрати.

13 травня 2016 року позивач направив на адресу суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 23727,47 доларів США, що за курсом НБУ складає 605287 грн. 84 коп. та судові витрати.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLRMGК00007733 від 26 квітня 2007 року станом на 11 березня 2016 року в сумі 23 727 доларів США 47 центів, а саме: кредит в сумі 7 067 доларів США 98 центів, проценти 5 614 доларів США 32 центи, комісію 907 доларів США 20 центів, пеню - 8 998 доларів США 76 центів, штраф (фіксована частина) - 9 доларів США 80 центів, штраф (процентна складова) 1 129 доларів США 41 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 березня 2016 року становить 605 287 грн. 84 коп., солідарно, та судові витрати в розмірі по 4 539 грн. 66 коп. коп. з кожного.

ОСОБА_2 оскаржила рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі просить його скасувати та закрити провадження у справі, оскільки вважає, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення до апеляційної скарги, в якій просить провести розгляд справи без представника позивача, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, вважає, що рішення першої інстанції обґрунтоване і законне.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На думку представника ОСОБА_2 вона не є належним відповідачем по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № PLRMGК00007733, згідно умов якого позивач зобовязувався надати відповідачеві кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в сумі 7 200 доларів США для придбання житла у термін з 26 квітня 2007 року по 28 квітня 2027 року, а відповідач зобовязувався повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач надав відповідачу кошти в сумі 7 200 доларів США, відповідно до поданої відповідачем ОСОБА_3 заяви на видачу готівки № 1 від 26 квітня 2007 року, виконавши таким чином свої зобовязання в повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 11 березня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 23 727 доларів США 47 центів, що за офіційним курсом НБУ становить 605 287 (шістсот пять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 84 коп., а саме: кредит в сумі 7 067 доларів США 98 центів, проценти 5 614 доларів США 32 центи, комісія 907 доларів США 20 центів, пеня 8 998 доларів США 76 центів, штраф (фіксована частина) 9 доларів США 80 центів та штраф (процентна складова) 1 129 доларів США 41 цент, що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Вищезазначений кредитний договір був укладений відповідачем ОСОБА_3 в період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, яка письмово надала згоду на укладення кредитного договору та договору іпотеки з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідно до заяви посвідченої 26 квітня 2007 року приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4 та зареєстрованої в реєстрі за № 1038.

11 липня 2008 року відповідачі шлюб розірвали.

Із матеріалі справи також вбачається, що заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2012 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2012 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення задоволено частково.

Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості в сумі 8688,87 грн. 08 коп., за кредитним договором № PLRMG100007733 від 26 квітня 2007 року на предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 49,3 кв.м., вартістю 45450 грн., який розташований в с. Вільна Терешківка, вул. Набережна, 38, Кременчуцького району Полтавської області, та є власністю ОСОБА_3Г на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 26 квітня 2007 року шляхом продажу з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № PLRMG200007733 від 26 квітня 2007 року, а саме: 1598,08 доларів США або 12764,98 грн. - по кредиту, 229,07 доларів США або 1829,75 грн. - по відсотках за користування кредитом, 50,40 доларів США або 402,58 грн. - за нарахованою комісією, 80,55 доларів США або 6473,58 грн. - пені, а всього 1958,10 доларів США або 15644,83 грн. і судові витрати в сумі 899грн. 77 коп.

В судовому засіданні встановлено, і це підтверджується довідкою Кременчуцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, виконавчі документи за вказаним рішенням протягом 2013 року - 2016 року на примусовому виконанні не перебували.

Задовольняючи позов до ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що у відповідачів, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх житловий будинок, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сімї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого відповідачі здійснюють як солідарні боржники.

Проте, колегія суддів, з таким висновком суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові по справі № 163цс12 від 20 лютого 2013 року, відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У Постанові Верховного Суду України 25 листопада 2015 року (справа № 6-2333цс15), викладена правова позиці, відповідно до якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак, відповідно до матеріалів справи позивачем не надано доказів, що кошти були використані на потреби сімї, а придбаний за кредитні кошти житловий будинок є спільною власністю подружжя.

Тоді як кредитний договір та договір іпотеки укладалися між банком та ОСОБА_3

Покупцем по договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: Полтавська обл., Кременчуцький р-н., с. Вільна Терешківка, 38, є ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу сторони з позовом про розподіл спільного майна подружжя до суду не зверталися. ОСОБА_3 є єдиним власником зазначеної нерухомості та розпоряджається нею на власний розсуд.

До того ж, ОСОБА_2 у в казаному будинку зареєстрована не була, що підтверджується копією її паспорта серії КН 819314 виданого Автозаводським РВ КМУ УМВС України у Полтавській області 02 грудня 1998 року, відповідно до якого з 14 червня 2002 року по 06 лютого 2008 року проживала у гуртожитку за адресою: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Карнаухова, 13 корп. 2, а з 04 червня 2008 року за адресою: Полтавська обл. м. Кременчук, вул. Квартал 278, 13, кв. 68. (а.с. 55)

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про недоведеність того факту, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержані за договором кошти використано на її потреби.

Разом з тим, ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначалося вище, ПАК КБ «ПриватБанк» в 2012 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. На заочне рішення по даній справі ОСОБА_2 подавала апеляційну скаргу, у задоволенні якої рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 квітня 2013 року було відмовлено, оскільки саме ОСОБА_3 є належним відповідачем по справі.

Крім того, за положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) сторони в договорі мають діяти добросовісно, і банк відповідно до договору обрав спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки до спливу строку кредитного договору.

Також, зважаючи на той факт, що чинне законодавство (ст. 39 Закону № 898-ІV) та відповідні роз'яснення (п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5) передбачають зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, беручи до уваги, що фактична ціна продажу цього майна в процесі його реалізації може змінюватися, вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням.

Як вже зазначалося заочним рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2012 року, залишеним в силі рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 квітня 2013 року, звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLRMGК00007733 від 26 квітня 2007 року на предмет іпотеки: житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с. Вільна Терешківка, вул. Набережна, 38, Кременчуцького району Полтавської області.

Дане рішення набрало законної сили та підлягає виконанню.

Однак, на даний час звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснено, а позивачем не надано доказів, що він вживав заходів щодо виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, або що відповідач ОСОБА_5 перешкоджала його реалізації.

Тобто, на переконання колегії суддів рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, на те що наслідком предявлення позову до неналежного відповідача, безпідставність чи недоведеність позовних вимог є відмова у задоволенні позову, а не закриття провадження у справі.

За вказаних обставин рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року слід скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАК КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLRMGК00007733 від 26 квітня 2007 року станом на 11 березня 2016 року в сумі 23 727 доларів США 47 центів, а саме :кредит в сумі 7 067 доларів США 98 центів, проценти 5 614 доларів США 32 центи, комісію 907 доларів США 20 центів, пеню - 8 998 доларів США 76 центів, штраф (фіксована частина) - 9 доларів США 80 центів, штраф (процентна складова) 1 129 доларів США 41 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 березня 2016 року становить 605 287 грн. 84 коп. та судових витрат в розмірі 4539 грн. 66 коп., та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ПАК КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, із ПАК КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4993 грн. 63 коп., понесені при подачі апеляційної скарги.

Крім того, відповідно до змісту ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд може вийти за межі доводів апеляційної скарги, але не вимог скарги. Зокрема, суд не може вийти за межі клопотання особи, яка подала скаргу. Так як, вихід за межі такого клопотання, є порушенням одного з основних принципів цивільного судочинства, закріпленого у ст. 11 ЦПК України - принцип диспозитивності, який полягає в тому, що суд розглядає цивільні справи в межах вимог, заявлених особами, які беруть участь у справі.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі перевіряти законність судових рішень в тій частині, що не оскаржено, та відносно осіб, які не подали апеляційну скаргу, оскільки в силу змагальності та диспозитивності ці особи самі визначають свою процесуальну поведінку: оскаржити рішення чи ні.

Тобто, колегія суддів позбавлена можливості перевіряти законність рішення щодо відповідача ОСОБА_3

Таким чином, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 серпня 2016 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLRMGК00007733 від 26 квітня 2007 року станом на 11 березня 2016 року в сумі 23 727 доларів США 47 центів, а саме :кредит в сумі 7 067 доларів США 98 центів, проценти 5 614 доларів США 32 центи, комісію 907 доларів США 20 центів, пеню - 8 998 доларів США 76 центів, штраф (фіксована частина) - 9 доларів США 80 центів, штраф (процентна складова) 1 129 доларів США 41 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 березня 2016 року становить 605 287 грн. 84 коп. та судові витрати в розмірі 4539 грн. 66 коп. скасувати.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 4993 грн. 63 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

ОСОБА_6