Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/831/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Єгорової С.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Діманової Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист честі та гідності,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про захист честі та гідності, спростування не достовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

В обгрнутування позову зазначила, що в травні 2015 року в місцевій бібліотеці в с. Млинок, Онуфріївського району вона взяла книгу «Історія Онуфріївського району», опубліковану в 2010 році в м. Кременчук, авторами якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Прочитавши книгу вона знайшла в ній інформацію, що не відповідає дійсності про рідного батька ОСОБА_6 та дядька ОСОБА_7. На сторінках книги «Історія Онуфріївського району» було опубліковано інформацію про те, що її батько та дядько, не входили до числа, а були «поліцаями» під час німецької окупації України в 1941-1943 роках.

Посилається на те, що на сторінці 95 вказаної книги, в спогадах очевидця ОСОБА_8, який розповідав про часи колективізації , надруковано: «…, ОСОБА_6 (під час німецької окупації був поліцаєм), …».

А в розділі «Німецька окупація» на сторінці 149 зазначеної книги надруковано таблицю, в якій зазначено відомості: село - Морозівка, поліцаї - ОСОБА_9, ОСОБА_6, та на сторінці 150, зокрема, в спогадах ОСОБА_8 вказано, що «Бригадиром був ОСОБА_10, а поліцаями брати ОСОБА_6».

Позивачка зазначає, що така інформація не відповідає дійсності, порочить честь і гідність, ганьбить пам'ять її батька та дядька, які на сьогоднішній день вже померли. Оскільки назвавши рідних позивачки «поліцаями», автори фактично віднесли їх до німецько-фашистських лиходіїв та пособників, повісили ярлик зрадників СРСР, що нівелює цінність її рідних та робить соціальну оцінку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в очах оточуючих негативною.

Тому ОСОБА_3 просить суд визнати зазначену інформацію такою, що не відповідає дійсності та зобовязати відповідачів спростувати її у друкованому засобі інформації.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення у справі із слідуючих підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання на особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі та ділової репутації, оскілки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у друкованих засобах інформації, а саме книгах «Украдена молодість» та «Історія Онуфріївського району» розповсюдили відомості про співпрацю братів ОСОБА_3 з німецькими окупантами.

Відмовляючи в задоволені позову суд виходив з того, що позивачкою помилково ототожнено осіб, що були поліцаями у с. Морозівка Онуфріївського району під час німецької окупації, із своїми батьком та дядькою, тому що прізвище ОСОБА_3 дуже розповсюджено у даній місцевості.

Проте, на думку колегії суддів даний висновок суду суперечить обставинам справи та наданим доказам на підтвердження позовних вимог.

Згідно відповіді інституту історії України національної академії наук України «Поліцай» - неофіційне побутове найменування службовців допоміжних формувань поліційного та охоронного спрямування, створених нацистською армією та поліцією на зайнятій Третім Райхом на окупованій території України з місцевого населення. ( а.с. 14)

Зазначені особи як зрадники батьківщини та народу офіційно визнані злочинцями та переслідувалися у кримінальному порядку.

При розгляді справи суд не взяв до уваги того, що із спогадів нині покійного очевидця ОСОБА_8 які були надруковані у книгах відповідачів, поліцаями зазначені не просто особи із призвіщем ОСОБА_3, а саме брати ОСОБА_9 та Іван.

З довідки Управління СБУ в Кіровоградській області від 29.10.2015 року (а.с. 16) вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 до кримінальної відповідальності із цього приводу не притягувалися і будь-яких даних про них в архівах КДБ СРСР, СБУ, МВС України не виявлено.

З наявних у справі письмових доказів вбачається, що позивачка є дочкою ОСОБА_6, який згідно пояснень свідків та інформації Млинківської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, як і його брат ОСОБА_11 працювали у колгоспі та користувалися повагою у суспільстві.

Позивачкою зазначено, що її батько ОСОБА_6, під час колективізації вступив у колгосп, здавши туди 15 десятин землі, корів, коней, весь реманент для обробітку землі. І ким був її батько позивачці було відомо з дитинства. В часи німецької окупації, ОСОБА_6 був бригадиром, що відповідав за колгоспну техніку, цим він займався і до війни.

Попавши в немилість до німецької влади, він силою був відправлений в пересильний концтабір у Павлиш. Звідти батька позивачки відправили на примусові роботи до Німеччини, і повернувся він додому в 1945 році. Після війни працював механізатором, а будучи вже пенсіонером, завідував олійницею. Багато років був головою ревізійної комісії колгоспу «Україна». Викладене свідчить про те, що її батько був шанованою людиною на селі. В свою чергу ОСОБА_9 був завжди конюхом.

Із вищевикладеного вбачається, що розповсюджена відповідачами інформація не є оціночною та стосується конкретних осіб.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, а ні усно, а ні письмово не вказали кого окрім зазначених родичів позивачки міг мати на увазі очевидець подій ОСОБА_8, спогади якого викладені у книгах «Украдена молодість» та «Історія Онуфріївського району».

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до положень ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розповсюджена відповідачами інформація не відповідає дійсності, порушує честь, гідність та ділову репутацію, чесне імя її родини, завдає їй моральну шкоду, псує відносини з оточенням та підлягає спростуванню у таким самий друкований спосіб.

Позов в частині відшкодування моральної частини підлягає задоволенню, але вимога про друкування та направлення додатку із спростуванням до кожного примірника книг «Украдена молодість» та «Історія Онуфрівївського району» залежить не від волевиявлення відповідачів, а від бажання власників бібліотек, які не залучалися до участі в справі.

Крім того, дана обставина не може бути проконтрольована державною виконавчою службою України у порядку примусового виконання судового рішення, тому в цій часті позову слід відмовити.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2016 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати інформацію опубліковану в книзі «Украдена молодість» 2006 року видання, автором якої є ОСОБА_4 «…а поліцаями два брати ОСОБА_3. В Морозівці порядкував ОСОБА_9, а на участках ОСОБА_6», що на сторінці 22 зазначеної книги такою, що не відповідає дійсності.

Визнати інформацію, опубліковану в книзі «Історія Онуфріївського району», виданої в 2010 році м. Кременчук, авторами якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_4: - «…, ОСОБА_6 (під час німецької окупації був поліцаєм), …», що на сторінці 95, зазначеної книги;

- в таблиці, де зазначено відомості: «село» - «Морозівка», «поліцаї» - «ОСОБА_9, ОСОБА_6» на сторінці 149, зазначеної книги;

- «…, а поліцаями брати ОСОБА_6» опубліковану на сторінці 150, зазначеної книги, такою, що не відповідає дійсності;

Зобовязати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спростувати вказану інформацію у книгах «Історія Онуфріївського району» та «Украдена молодість» шляхом опублікування у районній газеті «Придніпровя», за свій рахунок повідомлення про ухвалене у зазначеній справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту протягом одного місяця з дня набрання ним законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 500 грн. з кожного на відшкодування моральної шкоди;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243, 60 грн.;

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243, 60 грн.;

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді: