Справа № 639/6274/16-ц
Провадження № 2/639/2082/16

06 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С.М.,
при секретарі судового засідання Луценко С.М., Макушенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі: Харківської міської ради, Комунального закладу охорони здоров'я «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Харківської міської ради заподіяні збитки у розмірі 4061,17 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Харківською місцевою прокуратурою № 2 у липні 2016 року було проведено вивчення стану відшкодування збитків, спричинених кримінальними правопорушеннями, за вчинення яких відповідних осіб притягнуто до кримінальної відповідальності. Так, було встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.04.2015 року по справі № 640/5187/15-к ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілим. У мотивувальній частині ухвали суду встановлено провину ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України та описані обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначено тілесні ушкодження, які були отримані потерпілою ОСОБА_3 через протиправні дії ОСОБА_2
Відповідно до розрахунків КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_1» від 29.07.2016, фактичні витрати на лікування потерпілої ОСОБА_3 у зазначеному вище медичному закладі склали 4061,17 грн. Вказані витрати відповідач не відшкодував, а тому позивач просив суд стягнути заподіяні збитки в судовому порядку.
В судовому засіданні представник позивача- прокурор Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 15.08.2016 р., підтримав позов в повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини.
Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ХМР, в якій зазначив, що Харківська міська рада позовну заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 підтримує в повному обсязі та просив постановити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб.
Від КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_5» на адресу суду також надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника КЗОЗ «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_5», в якій просили позов задовольнити.
Відповідач у судове засідання не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулась до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати: захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), споживачів (ст. 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (ст. 55).
Так, крім органів, зазначених у ст. 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури.
У ч. 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Згідно з ч. 2 ст. 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Одним із таких органів є прокуратура, на яку п. 2 ст. 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.
Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.
У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії ухвали Київського районного суду м. Харкова від 30.04.2015 року, яка набрала законної сили 08.05.2015 р., кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 в скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито у звязку з примиренням винного з потерпілою ОСОБА_3
Крім цього, в ухвалі суду визначено, що в результаті протиправних дій ОСОБА_2 потерпілій ОСОБА_3 спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження - закрита черепно мозкова травма: забій головного мозку з контузійним осередком лівої скроневої долі, внутрішньочереповий крововилив, забійна рана чолової області, закритий убитий перелом лівої променевої кістки у нижній третині із зсувом. Обвинувачений ОСОБА_2 визнав вину в скоєнні інкримінованого йому кримінальногоправопорушення.
Як вбачається з розрахунку фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілої від 29.07.2016 року ОСОБА_3 дійсно знаходилася на лікуванні у відділенні політравми з 10.12.2014 р. по 26.12.2014 р. 16 ліжко-днів. Витрати на лікування потерпілої ОСОБА_3 склали 4061,17 грн. (а.с. 8).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями), питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року.
Зокрема, передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Виходячи з вищезазначеного Порядку, в разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, або прокурора.
Згідно ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.
Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов'язана відшкодувати закладу охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров'я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статями Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров'я.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_2 не відшкодовано лікувальному закладу витрати на лікування потерпілої, зазначене є підставою для стягнення вказаних сум у судовому порядку, а тому суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 1166, 1206 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі: Харківської міської ради, Комунального закладу охорони здоров'я «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (18.03.1953 р.н.) на користь держави судовий збір у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк