АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8445/2016 Головуючий у І інстанції - Леонтюк Л.К.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Головне управління юстиції у місті Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ЗолотухінаОльга Миколаївна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Турчак Світлана Миколаївна, Садівниче товариство «Прибрежний», про поділ майна подружжя, визнання договорів дарування та договорів купівлі-продажу недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому з урахуванням зміни предмету позову, просила:

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_7, площею 81,30 кв.м., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за №5292.

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення АДРЕСА_2, площею 286,6 кв.м., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за № 5294.

Визнати недійсним Договір дарування 1/2 (однієї другої) частини нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку №6 та складає 3/100 частин від нежилого будинку, площею 1792,40 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за №5290.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений 11 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за №5323.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу легкового автомобіля Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см., державний номер НОМЕР_1, укладений 21 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0548 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 (садівниче товариство «Прибрежний»), ділянка АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та посвідчений 28 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за №1623.

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу садового будинку площею 158,40 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 (садівниче товариство «Прибрежний»), будинок АДРЕСА_4, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та посвідчений 28 березня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за №1621.

Виділити в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_2:

квартиру АДРЕСА_1, площею 76,0 кв.м., вартістю 2 928 964, 00 грн.;

1/4 (одну четверту) частину нежилого приміщення АДРЕСА_6 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6 площею 286,6 кв.м., вартістю 3 511 280, 00 грн.;

1/2 (одну другу) частину нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня- магазин, що знаходиться в будинку № 6 та складає 3/100 частин від нежилого будинку, площею 1792,40 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 957 545, 00 грн.;

земельну ділянку, площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_4, вартістю 1 001 000, 00 грн.;

легковий автомобіль Suzuki Jimny 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см., державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, вартістю 352 934, 00 грн.

Виділити в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя у власність ОСОБА_3:

1/2 (одну другу) частину нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_7, площею 81,30 кв.м., вартістю 1 447 750, 00 грн.;

1/4 (одну четверту) частину нежилого приміщення АДРЕСА_6 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6, площею 286,6 кв.м., вартістю 3 511 280, 00 грн.;

земельну ділянку площею 0,0548 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, ділянка АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_3, вартістю 658 422, 00 грн.;

садовий будинок площею 158,40 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_4 (садівниче товариство «Прибрежний»), будинок АДРЕСА_4, вартістю 3 469 482, 00 грн.;

легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см., державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, вартістю 425 221, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію її частки в праві спільної сумісної власності на майно в сумі 380 216 грн.

В обґрунтування позовних вимог в остаточній редакції, позивач вказує на те, що 25 жовтня 1995 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. 27 січня 2015 року шлюб було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва. Позивач ОСОБА_2, посилаючись на правові норми, що регулюють режим спільного майна подружжя стосовно рівності прав подружжя на набуте ними у шлюбі майно (ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст.ст. 61, 63, 65 СК України), стверджує, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі відповідач ОСОБА_3 поза її волею спланував і здійснив відчуження більшої частини спільно нажитого майна. Відчуження майна було проведено всупереч нормам чинного законодавства України, тому відповідні правочини мають бути визнані судом недійсними. Посилаючись при цьому на ч. 1 ст. 202, ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1,2 ст. 234, ч. 1 ст. 232, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України стверджує, що правочини щодо відчуження майна є фіктивними, укладеними внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, без згоди подружжя, що є підставою для визнання їх недійсним, та, що на підставі норм ст.ст. 60, 61, 63 СК України, ст.ст. 368, 369 ЦК України, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу у відповідності до норм чинного законодавства України.

У травні 2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову та визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з 2 кімнат, житловою площею 41,4 кв.м, загальною площею 76,00 кв.м, за ОСОБА_3 визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину легкового автомобіля «Suzuki Jimny» 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см., державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 за ОСОБА_3

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 41,4 кв.м, загальною площею 76,00 кв.м, спільним сумісним майном колишнього подружжя. Визнано право спільної часткової власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 41,4 кв.м, загальною площею 76,00 кв.м, а саме: за ОСОБА_3 - на Ѕ частину квартири, за ОСОБА_2 - на Ѕ частину квартири. Визнано легковий автомобіль «Suzuki Jimny» 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см., державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, спільним сумісним майном колишнього подружжя. Визнано право спільної часткової власності на легковий автомобіль «Suzuki Jimny» 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см., державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, а саме: за ОСОБА_3 - на Ѕ частину автомобіля, за ОСОБА_2 - на Ѕ частину автомобіля. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач за первісним позовом подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити, мотивуючи тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми права, зазначила, що оспорювані договори є фіктивними, укладені без її згоди як дружини та підлягають визнанню недійсними, згоди на відчуження нерухомості вона не надавала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 1995 року до 27 січня 2015 року (т. 1, а.с. 26, 46).

За час шлюбу подружжям було придбано:

1/2 (одна друга) частина нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_7, площею 81,30 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу частини нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М. 27 липня 2006 року за реєстровим №5577, що укладений відповідачем ОСОБА_3 (т.1 а.с. 29-30).

1/2 (одна друга) частина нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку № 6 (шість) та складає 3/100 частин від нежилого будинку, площею 1792,40 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3, на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вечер С.М. 10 квітня 2002 року за реєстровим №964, що укладений відповідачем ОСОБА_3 (т.1 а.с. 36-37).

Судом встановлено, що спірне майно - 1/2 (одна друга) частини нежилих приміщень з №1 (один) по №7 (сім) (групи приміщень №1 (один) в літері А, які розташовані за адресою: АДРЕСА_7, площею 81,30 кв.м. було відчужене відповідачем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 на підставі договору дарування, що посвідчений 10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстрований в реєстрі за №5292 (т.1 а.с. 144-147). У п. 1.7 договору дарування вказано, що: «Зазначена 1/2 частина нежилих приміщень відчужується Дарувальником за згодою його дружини, ОСОБА_2, справжність її підпису на заяві засвідчений Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого 21 серпня 2013 року за реєстровим №4916 (бланк ВТК №871451)». У 2.2 договору дарування зазначено, що «В присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдаровуваній всі примірники ключів від нежилих приміщень, 1/2 частина яких дарується, різного роду документацію на частину нежилих приміщень та Обдаровувана прийняла оригінальний примірник Договору дарування частини нежилих приміщень. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу вказаної частини нежилих приміщень Обдаровуваній».

Судом встановлено, що спірне майно - 1/2 (одна друга) частина нежилого приміщення №7 (сім) в літері А - перукарня-магазин, що знаходиться в будинку № 6 (шість) та складає 3/100 частин від нежилого будинку, площею 1792,40 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3, було відчужене відповідачем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 на підставі договору дарування, що посвідчений 10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстрований в реєстрі за №5290 (т.1 а.с. 153-155). У п. 1.7 договору дарування вказано, що: «Зазначена 1/2 частина нежилого приміщення відчужується Дарувальником за згодою його дружини, ОСОБА_2, справжність її підпису на заяві засвідчений Турчак С.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого 21 серпня 2013 року за реєстровим №4916 (бланк ВТК №871451)». У 2.2 договору дарування зазначено, що «В присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдаровуваній всі примірники ключів від нежилого приміщення, 1/2 частина якого дарується, різного роду документацію на часину нежилого приміщення та Обдаровувана прийняла оригінальний примірник Договору дарування частини нежилих приміщень. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу вказаної частини нежилого приміщення Обдаровуваній».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала згоду на відчуження вказаного майна, що перебувало у спільній сумісній власності (т.1 а.с. 148), зазначивши у заяві про надання згоди відповідачу ОСОБА_3 «на продаж за будь-якою ціною та на будь-яких умовах на його розсуд, будь-якого рухомого та нерухомого майна набутого нами під час перебування в шлюбі, або на дарування будь-якого нерухомого майна ОСОБА_4».

Також у період шлюбу подружжям придбано нежитлове приміщення АДРЕСА_6 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 215,80 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Петровою С.М. округу 08 серпня 2001 року за реєстровим №5795 (т.1 а.с.31), що укладений відповідачем ОСОБА_3 В подальшому 1/2 (одна друга) вказаного нежитлового приміщення відчужена на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вечер С.М. 10 квітня 2002 року за реєстровим №964 (т.1 а.с.36-37).

Судом встановлено, що 1/2 (одна друга) нежитлового приміщення АДРЕСА_6 (сто один), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_6, було відчужене фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 на підставі договору дарування, що посвідчений 10 вересня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстрований в реєстрі за №5294 (т.1 а.с.149-152). У п. 2.2 договору дарування зазначено, що «В присутності нотаріуса Дарувальник передав Обдаровуваній всі примірники ключів від нежилого приміщення, 1/2 частина якого дарується, різного роду документацію на часину нежилого приміщення та Обдаровувана прийняла оригінальний примірник Договору дарування частини нежилих приміщень. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу вказаної частини нежилого приміщення Обдаровуваній».

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2009 року (т.1 а.с. 32-33) за Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку нежилого приміщення № 101 загальною площею 286,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 та складається з: підвалу в літері «А», приміщення № 1 - площею 46,3 кв.м.; приміщення № 2 - площею 24,5 кв.м.; приміщення № 3 - площею 39,8 кв.м.; приміщення № 4 - площею 42,3 кв.м.; приміщення № 5 - площею 6,3 кв.м., приміщення № 6 - площею 1,6 кв.м; приміщення № 7 - площею 1,2 кв.м.; приміщення № 8 - площею 1,1 кв.м.; приміщення № 9 - площею 24,1 кв.м.; приміщення № 10 - площею 3,9 кв.м.; приміщення № 11 - площею 3,8 кв.м; приміщення № 12 - площею 0,7 кв.м.; приміщення № 13 - площею 24,3 кв.м.; приміщення № 14 - площею 5,2 кв.м., приміщення № 15 - площею 3,3 кв.м.; приміщення № 16 - площею 2,9 кв.м.; приміщення № 17 - площею 6,2 кв.м.; приміщення № 18 - площею 8,5 кв.м.; першого поверху в літері «А» приміщення № 19 площею 5,7 кв.м.; приміщення № 20 - площею 34,9 кв.м.

Як вбачається з вищевказаного рішення, 1/2 частина нежитлового приміщення, придбаного на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М. 08 серпня 2001 року за реєстровим №5795, використовувалася ОСОБА_3 в підприємницькій діяльності разом з іншим співвласником нежитлового приміщення. Внаслідок прибудови, здійсненої в господарський спосіб, характеристики об'єкта нерухомості змінились та було визнано право власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі Рішення Господарського суду м. Києва від 11 лютого 2009 року у справі № 14/59 (т.1 а.с. 32- 33).

Також у період шлюбу подружжям придбана земельна ділянка площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер: НОМЕР_4, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В. 17 травня 2006 року за реєстровим №2649 (т.1 а.с.38-39), що укладений позивачкою.

Судом встановлено, що спірне майно - земельна ділянка площею 0,2 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер: НОМЕР_4, була відчужена відповідачем ОСОБА_3, який діяв від імені та в інтересах позивачки на підставі довіреності від 21 серпня 2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за №4915 (т.1 а.с. 160), на користь відповідачки ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 вересня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М., зареєстровано в реєстрі за №5323 (т.1 а.с. 156-159).

Як вбачається з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 74 500 грн., що становить 1/2 від суми від продажу зазначеної земельної ділянки.

Також в період шлюбу придбано легковий автомобіль Suzuki Gtand Vitara, 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см., державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, що зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 22.02.2012 року (т.1 а.с. 42).

Судом встановлено, що спірне майно - легковий автомобіль Suzuki Grand Vitara 2008 року випуску з об'ємом двигуна 2393 куб.см. державний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 був відчужений відповідачем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_5 на підставі Договору №ААЕ003602 на надання послуг при купівлі-продажу транспортних засобів та номерних агрегатів з видачею довідки-рахунку від 21 січня 2015 року (т.1 а.с.172). Продаж здійснено за 103 928,42 грн. Вартість продажу підтверджувалась звітом № 38/01/15 про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу (КТЗ) від 21.01.2015 року (т.1 а.с.173-177). Кошти сплачені в момент передачі документів на предмет продажу відповідно до п. 4 договору №ААЕ003602.

На підставі Довіреності від 11 вересня 2013 року відповідач ОСОБА_4 уповноважила на здійснення розпорядження її майном, в тому числі і транспортними засобами, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилося, двох представників: ОСОБА_3 та/або ОСОБА_12

На підставі довіреності виданої 22 січня 2015 року (т.2 а.с.58) відповідач ОСОБА_5 уповноважив відповідача ОСОБА_3 розпоряджатися, керувати, продати, обміняти, експлуатувати здати в оренду тощо спірний автомобіль.

Також судом встановлено, що в період шлюбу відповідачем ОСОБА_3 придбано земельну ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, кадастровий номер: НОМЕР_3, на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_13 22 жовтня 2005 року за реєстровим №4312 (т.1, а.с.40).

В подальшому зазначена земельна ділянка була відчужена відповідачем ОСОБА_3 на користь відповідачки ОСОБА_4 на підставі Договору дарування земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. 17 квітня 2009 року та зареєстрований за №1942. У п. 1.8 договору дарування земельної ділянки зазначено, що «Земельна ділянка дарується Дарувальником за згодою його дружини, ОСОБА_2, справжність її підпису на заяві засвідчений ТурчакС.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого 17 квітня 2009 року за реєстровим №1940».

Також в період шлюбу придбано:

житлову квартиру АДРЕСА_1, складається з 2 кімнат, житловою площею 41,4 кв.м. загальною площею 76,0 кв.м. відповідно до свідоцтва про право власності серія НОМЕР_7, виданого 15 травня 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 12.05.03р. №745-С/КІ, з відміткою про реєстрацію в Київському МБТІ 22 травня 2003 року в реєстровій книзі №396-132 за реєстровим №4361, право власності зареєстровано за позивачкою ОСОБА_2 (т.1, а.с.27);

легковий автомобіль «Suzuki Jimny» 2009 року випуску з об'ємом двигуна 1328 куб.см., державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, що був зареєстрований за позивачкою на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8, виданого ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві 21.04.2010 року (т.1 а.с.44).

Відмовляючи в задоволенні основного позову в частині визнання договорів купівлі-продажу та дарування фіктивними, суд першої інстанції послався на те, що позивач не надала достатніх та достовірних доказів, які б вказували, що відчуження спірного майна відбувалося без наміру створити юридичні наслідки.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

В п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чину недійсним» роз'яснено для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

В п. 24 цієї ж Постанови роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Відповідно до ч. 1,4 ст. 722 ЦК України, Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що нерухоме майно, яке було подаровано або продано відповідачем ОСОБА_4 передано їй фактично, так як були передані ключі, документи на це майно, про що безпосередньо зазначено в самих договорах.

Крім того, ОСОБА_4 після прийняття майна в дар або після укладання договорів купівлі-продажу 11 вересня 2013 року видала довіреність на ім'я ОСОБА_3 та/або ОСОБА_12, що на думку колегії суддів свідчить про те, що ОСОБА_4 вступила у реальне користування цим майном, оскільки видана нею довіреність надала права двом особам управляти цим майном, і в той же час ОСОБА_4 має можливість в будь-який час позбавити своїх довірителів такого права та розпорядитися цим майном самостійно.

Посилання ж позивача на те, що договори були вчинені фіктивно, оскільки відповідач як користувався майном так і користується, тобто будь-яких правових наслідків не відбулося після вчинення договорів, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідач користується спірним майном на інших правових підставах, а саме не як власник цього майна, а як повірений власника виконує волю останнього, а власник в свою чергу може позбавити його такого права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 сама добровільно надала згоду на відчуження частки спільного майна подружжя, про що свідчить її нотаріально посвідчений підпис про згоду на відчуження майна, а також видала довіреність відповідачу на розпорядження їх спільним майном, яка також була нотаріально посвідчена і на підставі якої діяв відповідач, укладаючи угоди, що також опосередковувано свідчить про те, що укладені відповідачем ОСОБА_3 угоди не були фіктивними, а вчинялися за згодою його дружини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 вказала, що вона не надавала згоду на відчуження спільного майна та не вчиняла підпис на довіреності та не підписувала згоду у нотаріуса.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_2 не ставила питання про визнання договорів недійсними на підставі відсутності її згоди та підробки її підписів .

Однак, суд апеляційної інстанції перевірив зазначені обставини і встановив, що підпис в довіреності від 21.08.2013 року та згоді на відчуження майна , посвідченій приватним нотаріусом КМНО Турчак С.М. вчинений ОСОБА_2, про що свідчить Постанова про закриття кримінального провадження від 28.01.2016 року, в якій зазначено, що слідчим Дарницького управління поліції ГУНП в м.Києві було призначено почеркознавчу експертизу, згідно висновку експертизи № 670/тдд від 16.11.2015 року встановлено, що підпис на лицьовому боці заяви серії ВТК № 871451 від 21.08.2013 року та підпис на лицьовому боці довіреності серії ВТК № 871450 від 21.08.2013 року виконані ОСОБА_2. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснила, що вона була у нотаріуса та щось підписувала.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що судом першої інстанції повністю досліджені обставини справи і суд прийшов до правильного висновку про те, що підстави для визнання договорів фіктивними відсутні, а тому в задоволенні позову в цій частині вірно відмовлено.

Судом встановлено, що в період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_2, яка складається з 2 кімнат, житловою площею 41,4 кв.м. загальною площею 76,0 кв.м. і відповідно до свідоцтва про право власності серія НОМЕР_7, виданого 15 травня 2003 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу від 12.05.03р. №745-С/КІ, з відміткою про реєстрацію в Київському МБТІ 22 травня 2003 року в реєстровій книзі №396-132 за реєстровим №4361, право власності зареєстровано за позивачкою - ОСОБА_2 (т. 1, а.с.27);

легковий автомобіль Suzuki Jimny, 2009 року випуску з об'ємом двигуна 4328 куб.см'. державний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9, що було зареєстрований за позивачкою на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8, виданого ВРЕР-8 УДАІ в м. Києві 21.04.2010 року (т.1 а.с.44).

Відповідно до ч.1 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними, що визнається сторонами, жодною із сторін на депозит суду кошти за частку у спільному майні не були внесені, суд прийшов до правильного висновку про визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні основних позовних вимог та про задоволення зустрічного позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :