Справа № 356/587/15-ц Головуючий у І інстанції Капшученко І. О.
Провадження № 22-ц/780/541/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 27.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Березанського міського суду Київської області від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4 до Березанської міської ради Київської області, треті особи: Управління Державного земельного агентства України у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення Березанської міської ради Київської області №37 від 16 березня 2000 року, зобовязання відновити межі земельної ділянки, встановлення земельного сервітуту,-

встановила:

у липні 2015 року позивачі звернулися до Березанського міського суду Київської області із позовом до Березанської міської ради Київської області, треті особи: Управління Державного земельного агентства України у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, у якому просили визнати незаконним рішення Березанської міської ради Київської області №37 від 16 березня 2000 року, зобовязати Березанську міську раду Київської області відновити межі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по вул. Привокзальній, 8 у м. Березань Київськоїобласті, зобовязати Березанськуміську раду Київської області встановити постійний сервітут, надавши позивачам право проходу, проїзду на транспортному засобі до домоволодіння по вул. Привокзальна, 8 у м. Березань Київської області та стягнути судові витрати з відповідача.

Свої вимоги мотивували тим, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори від 19 грудня 2006 року ВЕІ №360554, ВЕІ №360555 позивачі є спадкоємцями померлого 17 грудня 2000 року ОСОБА_7, спадкове майно якого складається з жилого будинку з господарськими будівлями по вул. Привокзальна, 8, м. Березань Київської області. Позивачі є власниками цього будинку в розмірі по 1/2 частині.

Згідно земельно-кадастрової документації вони мають у користуванні земельну ділянку загальною площею 0,15га, по вул. Привокзальній, 8 у м. Березань Київської області.

У 1992 році позивач ОСОБА_2 звернулася до Березанської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу провести добудову до веранди будинку по вул. Привокзальній, 8 у м. Березань, і рішенням виконавчого комітету Березанської міської ради від 21 жовтня 1992 року №142 їй було надано такий дозвіл. У поземельній книзі значиться, що 0,09га., земельної ділянки раніше належало ОСОБА_8, домоволодіння якої успадкував ОСОБА_5, запису про наділ їй ще 0,01га немає. Поруч із домоволодінням позивачів знаходиться домоволодіння №10 по вул. Привокзальній, що раніше належало ОСОБА_5, який приватизував свою земельну ділянку площею 0,10га., за рішенням Березанської міської ради Київської області №37 від 16 березня 2000 року та отримав Державний акт на право приватної власності на землю.

Позивачі вважають, що порушення їх землекористування відбулося в наслідок незаконної передачі у власність ОСОБА_5 0,01га., землі за рахунок їхньої присадибної ділянки, внаслідок чого зник заїзд до їхнього подвіря, а веранда опинилася на суміжній земельній ділянці.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 15 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 15 жовтня 2016 року та постановити нове рішення, яким визнати незаконним рішення Березанської міської ради Київської області №37 від 16 березня 2000 року. Зобовязати Березанську міську раду Київської області відновити межі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по вулиці привокзальній, 8 в м. Березань Київської області, також зобовязати Березанську міську раду Київської області встановити постійний сервітут, надавши позивачам право проходу, проїзду на транспортному засобі до домоволодіння по вулиці Привокзальній, 8 в м. Березань Київської області.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що суд першої інстанції послався на те, що позивачі, не є власниками земельної ділянки, що знаходиться по вул. Привокзальній 8, м. Березань, і тому підстав для задоволення позову відсутні.

Апелянти, вважають, що такий висновок є неправильним.

Крім цього, на їхню думку суд першої інстанції не звернув уваги на те, що приватизація земельної ділянки по вул. Привокзальній, 10 в м. Березань Київської області ОСОБА_9 в межах «червоних ліній» порушує публічний порядок, оскільки цей правочин спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою територіальної громади м. Березань.

Також, суд не звернув уваги на недотримання пункту 3.22 Державних будівельних норм України, згідно якого у районі садибної забудови при потребі, окрім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньо квартальних проїздів. Ширина їхньої проїжджої частини з однією смугою руху приймається 3,5м., з двома 5,5м. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 на відстані не ближче 5м. від стін, придбані для проїзду пожежних машин. У випадку пожежі, стихійного лиха до будинків №8 та №10 по вул. Привокзальній неможливо заїхати.

Апелянти вважають, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачі не є власниками земельної ділянки, що знаходиться у м. Березань, вул. Привокзальна, 8, тому їх право не порушено і підстави для задоволення позову відсутні.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами закону.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України, від 18 грудня 2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначене рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.10.1992 рішенням Виконавчого комітету Березанської міської ради народних депутатів дозволено ОСОБА_2 проводити добудову веранди власного будинку по вул. Привокзальна,8 м. Березань (а.с.20).

Поруч із домоволодінням позивачів знаходиться домоволодіння №10 по вул. Привокзальній, що раніше належало ОСОБА_5, який приватизував свою земельну ділянку площею 0,10га., за рішенням Березанської міської ради Київської області №37 від 16 березня 2000 року та отримав Державний акт на право приватної власності на землю 20.04.2001 (а.с.19).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Березанської державної нотаріальної контори від 19.12.2006 ВЕІ 360554 ОСОБА_2 є власницею 1/2 житловогобудинку по вул. Привокзальна 8, м. Березань Київської області (а.с.14).

ОСОБА_3 є власником 1/2 житлового будинку по вул. Привокзальна 8, м. Березань Київської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2006 ВЕІ 360555 виданого державним нотаріусом Березанської міської нотаріальної контори (а.с.15).

Також, судом встановлено, що земельна ділянка по вул. Привокзальна, 10 у м. Березань Київської області була неодноразово відчужена, та останнім власником є ОСОБА_6, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна (а.с.104).

Відповідно до технічної документації та акту встановлення на місцевості і погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 10.04 2000, гр.ОСОБА_5 було погоджено межі земельної ділянки, що знаходиться по вул. Привокзальна,10 м. Березань Київської області у розмірі 0,10га., за підписами землекористувача (землевласника), представника ГВБ «Міськземпроект», представників виконкому, уповноважених осіб, та суміжних землевласників (землекористувачів) у тому числі ОСОБА_7 (а.с.96).

Правовідносини щодо набуття ОСОБА_5 права власності на спірну земельну ділянку площею регулювались Земельним кодекс України 1990 року та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року.

Статтею 17 Земельного кодексу України 1990 року (чинного на час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_5.) визначено, що передача у приватну власність земельної ділянки, яка була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Граничні розміри земельних ділянок, що передавалися у власність громадян в сільських населених пунктах для обслуговування жилого будинку, повинні становити не більше 0,25га, що передбачено ст.67 цього Кодексу.

Відповідно до ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач, може вимагати усунення будь-яких його прав на землю, в тому числі і відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку для порушення прав.

Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення Березанської міської ради Київської області №37 від 16 березня 2000 року позивачами не зазначено та не подано доказів, які їхні права порушені прийнятим вище рішенням ради.

Крім того позивачами не подано доказів того, що ОСОБА_10, була незаконно приватизована частина земельної ділянки в розмір 0,01га., яка на думку позивачів раніше належала ОСОБА_8

Згідност.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Згідно з ч.1 ст.100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з ч.3 ст.402 ЦК України спір про встановлення сервітуту вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості про встановленнясервітуту та йогоумови.

У звязку з цим слід враховувати, що обовязковою умовою звернення до суду з позовом про встановлення сервітуту є вжиття особою, яка вимагає його встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю з власником (володільцем) відповідної земельної ділянки.

Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту)така не в праві вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Позовні вимог позивачів, про зобовязання Березанську міську раду встановити постійний сервітут, на спірну земельну ділянку є також необґрунтованими оскільки землі ради знаходяться у загальному користуванні. Встановлення зеленого сервітуту на землі загального користування чинним законодавством не передбачено.

Крім того суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову про встановлення земельного сервітуту, оскільки позивачі не надали доказів того, що вони звертались до власника земельної ділянки ОСОБА_6 з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту. Позовні вимоги позивачі, до третьої особи ОСОБА_6, як до власника спірної земельної ділянки, про встановлення сервітуту, не заявлялися.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову.Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді