Справа № 344/7903/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2157/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача - Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила скасувати Наказ №02-03/44 від 02 червня 2016 року Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про звільнення з роботи ОСОБА_2; поновити ОСОБА_2 на роботі в Івано-Франківському обласному державному об'єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання; стягнути з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивача було незаконно звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного постачання на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України (у зв'язку з появою на роботі в нетверезому стані), оскільки в день звільнення - 02 червня 2016 року ОСОБА_2 не вживала спиртних напоїв (що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною довідкою), так як вона їх взагалі не вживає у зв'язку зі станом здоров'я та нещодавно перенесеною хірургічною операцією.

Крім того, обґрунтовуючи незаконність звільнення позивача з роботи, в судовому засіданні її представник посилалася на порушення відповідачем процедури звільнення позивача з посади на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України, зокрема, на факт не отримання попередньої згоди на звільнення позивача від профспілкового комітету.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості №02-03/44 від 02 червня 2016 року «Про звільнення» про звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі в Івано-Франківському обласному державному об'єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на посаді начальника відділу матеріально-технічного постачання.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 15 294,64 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 1 000,00 грн. відшкодування за завдану моральну шкоду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення відповідач - Івано-Франківське обласне державне об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки позиції відповідача, викладеній у письмовому запереченні, яка полягає в тому, що звільнення позивача проведено із дотримання норм трудового законодавства, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про скасування наказу про звільнення. З наведених підстав апелянт просив рішення скасувати.

Представник апелянта у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи апелянта було повідомлено належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Від апелянта надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку у судове засідання уповноваженого представника відділу правового забезпечення. Колегія суддів вирішила відхилити вказану заяву про відкладення розгляду справи, оскільки наведені в ній обставини не підтверджені документально, крім того апелянт є юридичною особою, де діє відділ правового забезпечення, у якому працюють декілька юристів, які також брали участь у даній справі, тому неможливість участі у справі одного представника не позбавляє апелянта можливості уповноважити для участі у справі інших представників. Отже підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

В засіданні суду апеляційної інстанції позивач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, заперечення позивача та її представника, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що звільнення позивача є незаконним, що є підставою для поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 13 травня 1981 року працювала на різних посадах в Івано-Франківському обласному державному об'єднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (а.с. 3).

Наказом Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості №02-03/44 від 02 червня 2016 року «Про звільнення» (а.с. 6) ОСОБА_2 звільнено з посади начальника відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 02 червня 2016 року на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України.

Вищевказаний наказ про звільнення позивач вважала незаконним та просила його скасувати, поновити її на попередній посаді та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати завдану незаконним звільненням моральну шкоду.

Із наказу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості №02-03/44 від 02 червня 2016 року «Про звільнення» вбачається, що підставою звільнення позивача за пунктом 7 статті 40 КЗПП України є факт розпивання спиртних напоїв та перебування у нетверезому стані на робочому місці ОСОБА_2 в кабінеті відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

Як зазначено в даному наказі, підставою для звільнення є: акт про перебування на роботі в нетверезому стані від 02 червня 2016 року; пояснююча записка.

Крім того у наказі зазначено про те, що ОСОБА_2 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовилася.

Пунктом 7 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Як зазначено в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

02 червня 2016 року комісією у складі помічника генерального директора з питань безпеки ОСОБА_4, начальника сторожової охорони ОСОБА_5, юрисконсульта відділу правового забезпечення ОСОБА_6 було складено Акт про перебування на роботі в нетверезому стані (а.с. 39), за змістом якого о 12 годині 50 хвилин 02 червня 2016 року начальник відділу кадрового забезпечення ОСОБА_7, інженер по кадрах 2 категорії ОСОБА_8, начальник відділу матеріально-технічного постачання ОСОБА_2, економіст 1 категорії ОСОБА_9, комірник матеріально-технічного складу ОСОБА_10, головний спеціаліст ЗЕД і ПВ ОСОБА_11, економіст 1 категорії ОСОБА_12 розпивали спиртні напої та перебували на робочому місці у нетверезому стані в кабінеті відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського ОДОСП. Даний факт представниками комісії зафіксовано відеозйомкою.

Вищевказаний акт підписано членами комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У матеріалах справи міститься інший аналогічний за змістом та датований тією ж датою Акт про перебування на роботі в нетверезому стані від 02 червня 2016 року (а.с. 8), в якому зафіксовано аналогічний факт перебування в нетверезому стані, однак не семи працівників (як в попередньому акті), а лише п'яти працівників: начальника відділу кадрового забезпечення ОСОБА_7, інженера по кадрах 2 категорії ОСОБА_8, начальника відділу матеріально-технічного постачання ОСОБА_2, економіста 1 категорії ОСОБА_9, комірника матеріально-технічного складу ОСОБА_10

Вказаний акт також підписано членами комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Обґрунтованих пояснень з посиланням на норми чинного законодавства щодо причин складання однією і тією ж датою двох аналогічних за змістом, однак різних за кількістю зафіксованих в акті осіб, актів про перебування на роботі в нетверезому стані представником відповідача, а також свідком ОСОБА_4 суду надано не було.

02 червня 2016 року помічником генерального директора з питань безпеки ОСОБА_4, начальником сторожової охорони ОСОБА_5, юрисконсультом відділу правового забезпечення ОСОБА_6 також було складено Акт про відмову від проходження обстеження на стан сп'яніння, складений о 13 годині 00 хвилин 02 червня 2016 року (а.с. 50), за змістом якого начальник відділу кадрового забезпечення ОСОБА_7, інженер по кадрах 2 категорії ОСОБА_8, начальник відділу матеріально-технічного постачання ОСОБА_2, економіст 1 категорії ОСОБА_9, комірник матеріально-технічного складу ОСОБА_10 відмовилися від проходження обстеження на стан сп'яніння.

Вказаний акт підписано членами комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

При цьому, вищевказані акти про перебування на роботі в нетверезому стані від 02 червня 2016 року (в двох неоднакових за змістом екземплярах), а також акт про відмову від проходження обстеження на стан сп'яніння підписано лише членами комісії, однак не підписано особами, щодо яких складено ці акти.

Крім того, в разі відмови зафіксованих в актах осіб від підписання цих актів, членами комісії не складено та не підписано відповідних актів про відмову від підписання актів про перебування на роботі в нетверезому стані та акті про відмову від проходження обстеження на стан сп'яніння.

Також в судовому засіданні представником відповідача надано суду копію відео диску, який містить запис, здійснений з мобільного телефону члена комісії ОСОБА_4, який оглянуто судом на стадії дослідження доказів.

Вказаний запис є тривалістю у 55 секунд та на ньому зафіксовано входження членів комісії до кабінету відділу матеріально-технічного постачання Івано-Франківського ОДОСП, в якому за столом знаходилися, за твердженнями представника відповідача, особи, зафіксовані у вищевказаних актах (через низьку якість відео зйомки ідентифікувати даних осіб не видається за можливе).

Вище зазначені акти та відеодиск, на думку представника відповідача, є належними доказами перебування позивача ОСОБА_2 в нетверезому стані на робочому місці.

Суд дійшов вірного висновку, що вказані докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки не відповідають вимогам щодо належності та допустимості.

Так, відповідно до статті 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 59 Цивільного процесуального кодексу України).

Пунктом 7 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено таку підставу для звільнення особи з роботи як, зокрема, появу на роботі в нетверезому стані.

Належним доказом появи особи на роботі в нетверезому стані можуть бути відповідні медичні висновки, а також інші докази, які повинні відповідати передбаченим статтями 58 та 59 Цивільного процесуального кодексу України правилам належності та допустимості.

Враховуючи в сукупності встановлені в ході розгляду даної цивільної справи обставини, зокрема, факт подвійного складання членами комісії 02 червня 2016 року акту про перебування на роботі в нетверезому стані від 02 червня 2016 року, не підписання даного акту особами, щодо яких його складено, та відсутність акту про відмову від такого підпису, відсутність акту про відмову від підпису акту про відмову від проходження обстеження на стан сп'яніння, суд вірно не взяв дані докази до уваги.

Крім того в самому наказі Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості №02-03/44 від 02 червня 2016 року «Про звільнення» відсутнє посилання на акт про відмову від проходження обстеження на стан сп'яніння від 02 червня 2016 року, як на підставу для звільнення позивача.

Стосовно наданого представником відповідача відео диску, то суд вірно встановив, що вказаним відеозаписом жодним чином не підтверджується факт перебування позивача ОСОБА_2 в нетверезому стані.

Жодних інших належних доказів перебування ОСОБА_2 02 червня 2016 року на робочому місці в нетверезому стані представником відповідача не надано.

Суд вірно не взяв до уваги наданий представником відповідача акт про відмову від проходження обстеження на стан сп'яніння, оскільки його не було підписано позивачем (а відмова від підпису даного акту взагалі не зафіксована), а зі змісту наданого відео диску факту відмови ОСОБА_2 від проходження медичного обстеження (як і факту пропонування їй пройти таке обстеження) не вбачається.

При цьому, позивачем надано довідку Івано-Ффранківського обласного наркологічного диспансеру №25 від 02 червня 2016 року (18 год. 45 хв.) (а.с. 11), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 поставлено діагноз «Сп'яніння немає».

Суд вірно не прийняв до уваги посилання представника відповідача на наведену в письмових запереченнях на позов таблицю виведення алкоголю з організму (а.с.24-25), як на підставу обгрунтувння неналежності довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру №25 від 02 червня 2016 року, як доказу по справі, оскільки вказана таблиця не є нормативно-правовим актом, не має характеру експертного дослідження стосовно позивача ОСОБА_2, а є виключно довідковою інформацією, яка використовується в роботі осіб відповідних професій.

При цьому, посилання представника відповідача на вказану таблицю по відношенню до ОСОБА_2 не заслуговує на увагу, оскільки відповідачем не було доведено факту перебування позивача у нетверезому стані.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що оскільки відповідачем не доведено факту перебування позивача в нетверезому стані, то звільнення позивача з роботи є незаконним, що свідчить про наявність підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм судом дана належна оцінка.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Апелянт в апеляційній скарзі не наводить доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості рішення суду в іншій частині, а саме: в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині рішення апеляційним судом не переглядається. Підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги відсутні, оскільки під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Василишин