Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: Львівське комунальне підприємство «Новий Львів», Львівська міська рада, про виселення без надання іншого жилого приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що на обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Новий Львів» (далі - ЛКП «Новий Львів») знаходиться будинок АДРЕСА_1. Даному будинку надано статус житлового на підставі рішення виконкому Львівської міської ради від 09 березня 2007 року № 139.

Ухвалою Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 721 даний будинок прийнято у власність територіальної громади м. Львова. ЛКП «Новий Львів» проведено обстеження кімнати НОМЕР_1 вказаного будинку та встановлено, що в ній без законних підстав проживає ОСОБА_3 Відповідно до рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради по АДРЕСА_1, прийнятому в порядку, встановленому чинним законодавством, погоджено укладення договору житлового найму з ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1. Відповідач був зареєстрований в гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання окремої кімнати, отже, йому не було надано приміщення для відособленого користування.

Позивач зазначав, що самоправне зайняття відповідачем квартири НОМЕР_1 унеможливлює реалізацію житлових прав інших мешканців даного будинку, які зареєстровані та проживають у ньому.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що громадська комісія з житлових питань не надавала йому жодних квартир. АДРЕСА_1 площею 22 кв. м була надана йому задовго до рішення комісії в зв'язку з роботою на ВО «Полярон».

Дана квартира складається з двох приміщень, які мають один вихід в загальний коридор. Вказував, що рішення про надання приміщення може прийняти лише виконавчий комітет Львівської міської ради, повноваження комісії розповсюджуються тільки на участь у процесі надання жилих приміщень, і не розповсюджується на закріплення, а тим паче їх позбавлення.

Таким чином, рішення громадської комісії і дії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради по його переселенню суперечать вимогам ст. 19 Конституції України.

Вказував, що будинку надано статус житлового на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 березня 2007 року № 139, отже в житловому будинку мешканцям повинні бути надані квартири відповідно до вимог житлового законодавства, відповідно до якого норма жилої площі в Україні встановлена на рівні 13,65 кв. м на одну особу та має бути благоустроєним стосовно умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.

Згідно з ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» розділ і додаток Б - Терміни і визначення понять - квартира це комплекс взаємопов'язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім'ї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову (житлові) кімнату, кухню, ванну кімнату (душову), вбиральню (або суміщений санвузол), передпокій, комору чи вбудовану шафу. Йому ж за рішенням комісії замість благоустроєного приміщення надається кімната площею 11,4 кв. м, яка явно не відповідає вимогам до жилих приміщень, які надаються громадянам, як і квартира НОМЕР_1, площею 10,60 кв. м. Тому вважає протиправним розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 25 лютого 2009 року № 41 в частині присвоєння частини житлового приміщення, яке він займає, окремого номера НОМЕР_1, оскільки він оплачує рахунки за комунальні послуги квартири НОМЕР_2 площею 22 кв. м.

З урахуванням наведеного позивач за зустрічним позовом просив суд визнати протиправним рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради від 10 листопада 2009 року в частині відмови йому в укладанні договору найму жилого приміщення; визнати за ним право користування житловим приміщенням площею 22 кв. м під № НОМЕР_2, НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року, позов Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 самоправно та без відповідних правових підстав займає квартиру АДРЕСА_2, а тому дійшов висновку про виселення його з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суди дійшли висновку щодо законності рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Львівської міської ради від 10 листопада 2009 року, оскільки воно прийняте у порядку, визначеному чинним законодавством, в межах повноважень комісії та має рекомендаційний характер.

Однак до таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що на обслуговуванні ЛКП «Новий Львів» знаходиться будинок АДРЕСА_1.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_3 він зареєстрований у вказаному гуртожитку з 21 серпня 1985 року.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 березня 2007 року № 139 гуртожитку для проживання сімей ВО «Полярон» по АДРЕСА_1 наданий статус житлового будинку та запропоновано Львівській міській раді прийняти даний будинок у власність територіальної громади м. Львова від ВО «Полярон». Департамент житлового господарства та інфраструктури зобов'язано укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у даному житловому будинку.

Вказаний житловий будинок знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Новий Львів».

Рішенням Львівської міської ради від 29 березня 2007 року № 721 відомчий житловий будинок АДРЕСА_1 прийнято у власність територіальної громади м. Львова.

Рішенням виконкому Львівської міської ради від 27 червня 2008 року № 636 внесено зміни до п. 4 рішення виконкому Львівської міської ради від 09 березня 2007 року № 139, відповідно до яких Сихівську районну адміністрацію зобов'язано укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані і проживають у АДРЕСА_1.

Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації від 05 лютого 2009 року № 41 «Про присвоєння приміщенням в житловому будинку на АДРЕСА_1 квартирних номерів» приміщенням на третьому поверсі у житловому будинку по АДРЕСА_1 присвоєно окремі квартирні номери, а саме під літ. 87 площею 11,4 кв. м - НОМЕР_2, під літ. 88 площею 10, 6 кв. м - НОМЕР_1.

Згідно із ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, що передбачено ст. 116 ЖК України.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України належним чином не з'ясував, на якій правовій підставі ОСОБА_3 був поселений у спірне приміщення та зареєстрований у гуртожитку, не навів доказів незаконного проживання у квартирі НОМЕР_1, зв'язку з чим не визначився, чи є підстави для його виселення, передбачені ст. 116 ЖК Української РСР.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 315ЦПК України на допущені судом першої інстанції порушення вимог закону уваги не звернув; належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги; та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 8 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ситнік