У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Рожина Ю.М., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 травня 2012 року в розмірі 19 621,85 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом в розмірі 13 499,39 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 4 261,90 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 450,00 грн., штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина) та 910,56 грн. (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач вказує на його незаконність. Вважає, що судом не було враховано, що заяву-анкету не можна вважати договором про надання кредиту, оскільки форма такої заяви не відповідає вимогам типового зразку кредитного договору та суперечить ДСТУ 4163-2003, 2732-2004. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду його клопотання про призначення почеркознавчої експертизи вказаної заяви-анкети з підстав підроблення в ній підписів.

Вказує, що він отримував кредит тільки в сумі 2 000,00 грн., які вчасно повернув банку, а позивачем не надано доказів збільшення кредитного ліміту до суми 13 500,00 грн. та отримання ним кредиту в сумі 13 499,39 грн.

Просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, порушення порядку та строків сплати кредиту утворилась заборгованість, що є підставою для її стягнення.

На підтвердження таких висновків в рішенні наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестають діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 22 травня 2012 року отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 травня 2012 року погодився, що вказана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Кредитний ліміт протягом 2012 - 2014 року неодноразово збільшувався, зокрема 22 лютого 2014 року відбулося чергове підвищення кредитного ліміту до 13500,00 грн. про що відповідач знав, так як неодноразово отримував нові кредитні картки (а. с. 138-148).

Позивач виконав умови договору та надав кредитні кошти, а відповідач в свою чергу порушив порядок погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості в сумі 19 621,85 грн. з них: 13 499,39 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 4 261,90 грн. - відсотки за користування кредитом; 450,00 грн. - комісійна винагорода; 1410,56 грн. штраф, що підтверджується розрахунку заборгованості за кредитним договором (а. с. 4).

Доказів, які б спростовували вказану суму боргу відповідачем не надано, і судом їх не здобуто.

Заперечуючи факт укладення спірного договору та підписання анкети-заяви, ОСОБА_1 подав клопотання про призначення судової-почеркознавчої експертизи вказаної заяви. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 25 вересня 2015 року вказане клопотання задоволено та призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання чи виконано підпис у заяві-анкеті про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 травня 2012 року ОСОБА_1 чи іншою особою.

Відповідно до висновку судового експерта Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Гоменюка І.М. №1.1-162/15 від 04 грудня 2015 року встановлено, що підписи в графі «Клієнт» на лицевій та зворотній сторонах в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22 травня 2012 року вірогідно виконані ОСОБА_1.

Оскільки висновок експертного дослідження не містить категоричної відповіді щодо підпису вказаної анкети-заяви відповідачем, він має оцінюватись у сукупності з іншими доказами по справі, відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, згідно з якою суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово знімав кредитні кошти через термінали банку, проводив розрахунки платіжною карткою за придбані товари, здійснював поповнення мобільного телефону, що підтверджується випискою по його особовому рахунку за період з 05 червня 2013 року по 13 лютого 2014 року (а. с. 62-87), а також вносив кошти на погашення кредиту, що свідчить про виконання грошових зобов'язань.

Тому суд критично оцінив наданий доказ, вважаючи, що відповідачем не надано належних доказів, які б могли спростувати обставини на які посилалася позивач.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок наявних у справі доказів в їх сукупності, прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді