АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

21 січня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року,

встановила:

у січні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір позики, укладений між нею та відповідачем 25 серпня 2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав їй грошові кошти в розмірі 60 000 дол. США посилаючись на те, що умовами договору не передбачено порядок повернення грошових коштів, а також не підтвердження факт їх передачі. Крім того, позивач вказувала, що валютою договору може бути тільки грошова одиниця гривня.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 05 серпня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 у позику 60 000 дол. США строком до 05 серпня 2014 року. Позивач зазначала, що умовами договору не передбачено порядок повернення грошових коштів, а також не підтвердження факт їх передачі та вказувала, що договір мав укладатись у гривні.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства і підстави для визнання його недійсним відсутні. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального прав та послався на положення ст.203, 215, 526, 533, 626, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно положень ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

В даному випадку, доводи, на які посилається апелянт, є тотожними доводам позовної заяви та всі були предметом перевірки під час розгляду справи судом першої інстанції, отримали належну правову оцінку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що форма та зміст оспорюваного договору відповідає нормам цивільного законодавства. Позивач підписала договір позики, що свідчить про те, що вона була ознайомлена з його умовами, усвідомлювала природу правочину та значення своїх дій.

Апелянтом не наведено інших підстав, за яких вказаний договір позики може бути визнано недійсним

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 753/1265/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2267/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.