Справа № 464/9228/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/4872/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: відповідача (апелянта) - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2016 рокупозов приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО" до ОСОБА_2, за участі третіх осіб: публічного акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Гарант-Авто", Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди- задоволено

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО" відшкодування майнової шкоди у розмірі 23459,30 грн., витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1218 грн., а всього (двадцять три тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять) гривень 30 (тридцять) копійок, а всього 24677 (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят сім) гривень 30 (тридцять) копійок.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в АТ «УСК Гарант Авто» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майю потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із статтею 3 Закону України № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 6 Закону України № 1961-IV страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно із статтею 28 Закону України № 1961-IV шкода, заподіяна в результат дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до п. 34.2. Закону України № 1961-ІV страховик зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настань: страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначень причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до п. 36.2. Закону України № 1961-ІV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а тому вважає, що нести відповідальність за завдані збитки має саме АТ СК «Гарант Авто», як страхова компанія, що застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача.

В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із вимогами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що між ПрАТ „СК „ВУСО" як страховиком та ОСОБА_4 як страхувальником 17.12.2013 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №-01, згідно з умовами якого страховик прийняв під страховий захист автомобіль НОМЕР_1.

21 серпня 2014 року приблизно о 18.15 год ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, у м. Львові на вул. Чмоли, 1 не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4.

На підставі рахунку від №АР00008780 від 27.08.2014 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 23459,30 грн. та така сума перерахована позивачем приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ВУСО" на рахунок відповідної СТО, що підтверджується платіжним дорученням №10696 від 19.09.2014 (а.с.38, 46). Правильність розрахунку вартості відновлювального ремонту відповідачем належними доказами не спростовано.

Згадані 23 459 грн. 30 коп. страхового відшкодування позивач просив стягнути з ОСОБА_2, на підставі статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 27 Закону України „Про страхування", за змістом яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, серед іншого зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що страховик, який виплатив страхове відшкодування (позивач), має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема - право вимоги до винної особи (відповідача ОСОБА_2.) про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування, а суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди (відповідача) застрахована, що не позбавляє останнього можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-2587цс15 та від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, які (у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України) мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета