Справа № 199/9262/15-ц
12 січня 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Богун О.О.
при секретарі Рибак К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» в особі Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» про повернення банківського вкладу , -
У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала, проти постановлення заочного рішення по справі не заперечувала .
Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «БАЗИС» в особі Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС», завчасно та належним чином сповіщений про час, дату та місце розгляду справи, однак в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.
За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Врахувавши заяву позивача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини.
Як встановлено судом , що 30 січня 2012 року між позивачем та відповідачем в особі начальника Дніпропетровського регіонального відділення Публічного АТ «АКБ «Базис» ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу №18/32-в, строком з 30 січня 2012 року по 01 лютого 2013 року.
Сторони за цим договором погодили (п. 1.1) розмір процентів за вкладом, який складає 8% річних. Банк нараховує проценти за вкладом щомісячно за поточний календарний місяць.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Статтею 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобовязання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.
Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій...."
Оскільки позивачем укладено договір банківського строкового вкладу (депозит) для власних побутових потреб, які не повязані із здійсненням підприємницької діяльності, до відносин між сторонами у справі повинні застосовуватись положення Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2)належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).
Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.
Виходячи із встановлених судом обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по депозитному договору, не повернув позивачу вклад та проценти за користування коштами, вкладеними ним на депозитний рахунок банку.
З таких обставин для суду вбачаються підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу та процентів по банківському вкладу.
Відповідно до абзацу другого п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 N 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.
Таким чином за відсутності заяви позивача про повернення вкладу в національній валюті у звязку з тим, що валютою вкладу (депозиту) є долар і грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок надійшли в доларах згідно квитанції від 30 січня 2012 р., то згідно п. 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 N516, відповідач зобовязаний повернути нараховані проценти у валюті вкладу (доларах).
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нараховані три відсотки річних складають 394,28 доларів США, що еквівалентно 9265,58 грн.
Офіційний курс долара до гривні встановлений Національним банком України на момент ухвалення рішення та становить 2350,44 грн. за 100 доларів США.
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд вважає за необхідне відносини, з огляду на таке.
Звертаючись до суду з даною вимогою, в її обґрунтування позивач посилається на вимоги статті 1167 ЦПК України. З даним твердженням суд не погоджується, оскільки зазначена норма закону регулює правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної шкоди, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується.
Наслідки порушення прав позивача в результаті невиконання відповідачем своїх обовязків, що виникли із договору банківського вкладу №18/32 в від 30 січня 2012 року згідно вимог цивільного законодавства не передбачаються стягнення моральної шкоди. Відновлення порушення з боку відповідач прав позивача відбулося шляхом стягнення з нього суми банківського вкладу, процентів за користування ним та 3% річних.
Питання про розподіл судових витрат в частині судового збору вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 224, 226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» в особі Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» про повернення банківського вкладу, - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» в особі Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 9265 (девять тисяч двісті шістдесят пять) гривень 58 копійок.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» в особі Дніпропетровського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Акціонерного комерційного банку «БАЗИС» в дохід держави судовий збір в розмірі 6890 (шість тисяч вісімсот девяносто) грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України: рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.