ухвала

іменем україни

24 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на дитину, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи який зазначила, що з відповідачем ніколи разом не проживала, шлюб між ними не реєструвався, після народження спільної доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач відмовився у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Посилаючись на те, що дитина проживає разом з нею, але її доходів на утримання доньки не вистачає, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісяця і до повноліття дитини.

Крім того, позивач просила стягнути аліменти за минулий час, за три роки до подання позовної заяви, тобто починаючи з вересня 2011 року у розмірі 124 354 грн 09 коп., а також витрачені нею кошти на придбання товарів для дитини у розмірі 136 269 грн 86 коп.

Посилаючись на обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, позивач просила стягнути з нього щомісячно по 3 000 грн на додаткові витрати.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року з урахуванням ухвали того ж суду від 19 грудня 2014 року про виправлення описки позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 3 000 грн, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2014 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти за минулий час, а саме за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року в сумі 108 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 у вигляді додаткових витрат на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно до досягнення дитиною повноліття суму в розмірі 1 000 грн.

В іншій частині відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, ОСОБА_5 у квітні 2015 року подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2015 року задоволено заяву про перегляд заочного рішення, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини скасовано.

У серпні 2015 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання у вищому навчальному закладі до 23 років.

Крім того, позивач просила стягнути аліменти за минулий час, за три роки з вересня 2012 року по серпень 2015 року, в розмірі 174 262 грн 01 коп., щомісячно по 3 000 грн на додаткові витрати до 23 років в разі навчання дитини.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 3 000 грн, починаючи з 02 вересня 2014 року щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти за минулий час, а саме за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року в сумі 48 251 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 у вигляді додаткових витрат на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно до досягнення дитиною повноліття суму в розмірі 1 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користьОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1 461 грн 60 коп.

В іншій частині відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року заочне рішенняСолом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року скасовано в частині стягнення зОСОБА_5 на користьОСОБА_4 аліментів за минулий час на суму 48 251 грн та додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1 000 грн щомісячно та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів за минулий час за період звересня 2012 року по вересень 2014 року та додаткових витрат на утримання дитини відмовлено.

Рішення в частині стягнення зОСОБА_5 судового збору на користь держави змінено та визначено суму судового збору, що підлягає стягнення з ОСОБА_5 на користь держави, у розмірі 487 грн 20 коп.

В іншій частині рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 800 грн, починаючи з 02 вересня 2014 року, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а в решті позовних відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Стягуючи з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись ст.ст. 180-184 СК України, виходив з відсутності доказів того, що відповідач отримує регулярний дохід у вигляді заробітної плати. При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано визначили розмір твердої грошової суми аліментів, врахувавши середньомісячні витрати позивача на утримання дитини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів за минулий час та відмовляючи в позові в цій частині, апеляційний суд виходив з відсутності належних доказів тих обставин, що позивач з вересня 2012 року зверталась до відповідача з вимогою про отримання аліментів на утримання дочки, а відповідач ухилявся від їх сплати, при цьому на будь-які обставини, які перешкоджали їй протягом 2012-2014 року звернутись з відповідним позовом до суду, позивач не посилається.

Апеляційний суд вірно зазначив, що та обставина, що протягом 2012-2014 років позивач збирала товарні чеки, квитанції про оплату продуктів харчування, одягу для дитини та оплату інших потреб, не може бути сама по собі підставою для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини та відмовляючи в цій частині, апеляційний суд виходив з відсутності доказів таких витрат.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судом першої інстанції справа розглянута у його відсутність, а він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Посилання відповідача на те, що він був позбавлений можливості подати свої заперечення щодо позову та докази на їх підтвердження є безпідставними, оскільки заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києвавід 14 листопада 2014 року вже було скасовано за його заявою за цих підстав і відповідач мав можливість подати свої заперечення щодо позову та докази на їх підтвердження.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що він перебуває у шлюбі із ОСОБА_7, яка має сина, про наявність у нього дітей від попереднього шлюбу, а також певних захворювань, є безпідставними та не спростовують висновків судів.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2015 року в частині, яка не скасована апеляційним судом та рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Кафідова А.О. Леванчук