ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1774/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"28" січня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Комаревцевої Л.В.
за участі секретаря - Драгой В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,
07.12.2015 року ПАТ «Банк національний кредит» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, яким просило суд: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину -шляхом зобов`язання відповідача повертути позивачу грошові кошти в сумі 2 487 891,86 грн., одержані за договором про внесення змін № б/н від 16.02.2015 по договору № DF994/2011-1 банківського кладу (в національній валюті) без капіталізації процентів від 26.12.2011, а також покласти судові витрати на відповідача.
В судове засідання представник позивача не з'явився, але подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленному законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч.4 ст. 169, ст. 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 26.12.2011р. між позивачем та ОСОБА_2 відповідачем був укладений Договір № DF994/2011-1 банківського вкладу (в національній валюті) без капіталізації процентів від 26.12.2011р. та Додаткова угода №1 від 26.12.2011р. до договору №DF994/2011-1 банківського вкладу (в національній валюті) без капіталізації процентів від 26.12.2011р., відповідно до п. 1.1. якого, Банк відкрив Вкладнику депозитний рахунок НОМЕР_2, а Вкладник вніс на цей рахунок грошові кошти у сумі 5217600,00 грн.
Внесення грошових коштів на рахунок Відповідачем підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 26.12.2011р. по 16.02.2015р.
Згідно із п.1.3. Депозитного договору, ринкова процента ставка за Депозитом складає 25% (двадцять п'ять) процентів річних.
Відповідно до п.2.2. Депозитного договору, Депозит залучається з 26 грудня 2011 року до 09 листопада 2016 року (включно).
У пункті 2.3. Депозитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку розірвання Договору з ініціативи Вкладника (Відповідача) в період з 32 дня до кінцевої дати дії депозитного договору, проценти нараховуються та сплачуються із розрахунку 15% (п'ятнадцять процентів) річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.
Вищевказаним положенням Депозитного договору передбачено здійснення Банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою у випадку дострокового розірвання договору та повернення депозиту.
04.02.2015р. Відповідач звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору, в результаті чого, за приписами п.2.3. Депозитного договору, Банк повинен був сплатити проценти за ставкою 15,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.
Разом з тим, між Банком та Відповідачем було укладено Договір про внесення змін №б/н від 16.02.2015р. до договору №DF994/2011-1 банківського вкладу (в національній валюті) без капіталізації процентів від 26.12.2011р. (надалі - Договір про внесення змін/Нікчемний правочин), згідно з умовами якого Банк прийняв на себе зобов'язання сплатити Відповідачу суму нарахованих процентів без застосування перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою.
На підставі постанови Правління Національного банку України №358 від 05.06.2015р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №114 від 05.06.2015р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Банк національний кредит", згідно з яким з 08.06.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Банк національний кредит".
Постановою Правління Національного Банку України від 28.08.2015р. №563 розпочата процедура ліквідації ПАТ "Банк національний кредит".
Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №159 від 28.08.2015р. та на виконання Постанови Правління Національного Банку України від 28.08.2015р. №563, розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк національний кредит" та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича.
Відповідно до частини другої статті 38 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - Закон) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочипів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.
Проведеною перевірку Договору про внесення змін №б/н від 16.02.2015р. до договору №DF994/2011-1 банківського вкладу (в національній валюті) без капіталізації процентів від 26.12.2011р., укладеного між Відповідачем та Позивачем було виявлено, що вказаний договір с нікчемним з підстав, визначених п.1 ч.З ст. 38 Закону, у зв'язку із незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою Банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необгрунтовану виплату Відповідачу грошових коштів у розмірі 2 487 891,86 грн.
У зв'язку із викладеним, Відповідачу, на підставі ч.4 ст.38 Закону, було направлено повідомлення з пропозицією повернути Банку вище вказані грошові кошти, але незважаючи на це. Відповідач добровільно кошти не повернув та користується ними без достатніх правових підстав до цього часу, чим спричиняє збитки вкладникам та іншим кредиторам Банку.
Відповідно до 4.5 ст.38 Закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку.
Згідно із ч.1-2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
Нормами частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
В той же час, згідно з п.9 ч.1 ст.48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - закон) уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження: виконує повноваження, які визначені частиною другою статті 37 цього Закону.
Відповідно до ч.2 ст.37 Закону уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Згідно з ч.5. ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч.3. ст. 38 вказаного закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.
Однак, в порушення приписів ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Відповідач ОСОБА_5 заборгованість в сумі 2487891,86 грн. до дати подачі позову не сплатив, чим порушує не лише права Позивача, але й усіх вкладників ПАТ «Банк національний кредит»", вимоги яких підлягають задоволенню в результаті здійснення ліквідаційної процедури.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, які викладені в п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам відповідно до статті 215 ЦКнеобхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Частиною 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно з приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення.
У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити.
Зважаючи на викладене та керуючись ч. 2 ст. 215, ч. 1, ст.236, ст.ст. 16, 202, 203, 216, 225 ЦК України, ч. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 4 ст. 60, ч. 2 ст. 79, ст. 88, ч. 1, ст. 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, Постановою правління Національного банку України від 23.12.2014 № 838 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію, ЗУ від 23.02.2012 р. №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ЗУ «Про судовий збір», суд ,-
Позов Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комаревцева Л.В.