Справа № 152/23/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 січня 2016 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

за участі:

секретаря - Палій М.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про встановлення факту права власності на домоволодіння та визнання права на спадкування за заповітом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Реєстраційна служба Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області,

у с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з указаною позовною заявою до Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про встановлення факту права власності на домоволодіння та визнання права спадкування за заповітом. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, який по день смерті проживав і був зареєстрований у АДРЕСА_1. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого у АДРЕСА_1. Спадкоємцем зазначеного майна по заповіту є вона, про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проте, у ході підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу, яким є свідоцтво про право власності на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову.

Посилаючись на те, що житловий будинок належав ОСОБА_2 на праві власності, а останній за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів їй, позивач просить встановити факт належності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1, ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року та визнати за нею право власності на житловий будинок під літерою «А» загальною площею 70,8 м кв., житлова площа 36,0 м кв., веранди літера «а» площею 11,8 м кв., літньої кухні літера «Б» площею 24,5 м кв., веранди літера «б» площею 11,0 м кв., прибудови літера «Б1» площею 15,5 м кв., сараю літера «В» площею 19,3 м кв., погрібу літера «Г» площею 22,5 м кв., розташованих по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві.

Представник відповідача - Стрільницької сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте від сільського голови Бровченко В.С. до суду надійшла заява, у якій вона позов визнає, справу просить розглянути у її відсутність (а.с. 53).

Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не з'явився, проте, від в.о. начальника Шаргородського районного управління юстиції Залокоцької В.Д. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу державної реєстрації прав (а.с. 55).

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Стрільники Шаргородського району Вінницької області помер ОСОБА_2, що вбачається зі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с. 7).

ОСОБА_2 на день смерті, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області за № 564 від 06.05.2015 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із житлового будинку у АДРЕСА_1.

Спадкоємцем зазначеного спадкового майна після смерті ОСОБА_2 є позивач, що підтверджується заповітом від 13 лютого 2001 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Стрільницької сільської ради, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований (а.с. 8).

З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася до Шаргородської державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у АДРЕСА_1позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову за № 1649/02-31 від 8.09.2015 (а.с.12).

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частини четвертою статті 1269 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем по заповіту після смерті ОСОБА_2 Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, позаяк на час відкриття спадщини, позивач була малолітня.

Водночас, оформити спадщину на житловий будинок у АДРЕСА_1 позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа.

Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_2

Так, згідно із даними погосподарських книг за 1958-2005 роки (зокрема, на 2004 рік - час смерті спадкодавця) ОСОБА_2 зазначений головою двору (а.с. 48-55).

Окрім того, згідно даними з погосподарських книг за 1986-1990 роки, тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с. 11), ОСОБА_2 також зазначений головою двору з особовим рахунком НОМЕР_2, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 37).

Із погосподарських книг також видно, що в особистому користуванні ОСОБА_2 перебувала земля площею 0,42 га, у тому числі під будівлями 0,02 га.

У довідках виконавчого комітету Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 06.05.2015 № 565 та від 22.04.2015 № 498 зазначено, що житловий будинок, 1927 року побудови, розташований у АДРЕСА_1, дійсно належить ОСОБА_2 на підставі рішення Шаргородської районної ради № 244 від 22.10.1987, свідоцтво про право власності на нього не видавалося (а.с. 10, 19).

Згідно з довідкою КП Могилів-Подільського БТІ від 13.08.2015 № 168, право власності на домоволодіння у АДРЕСА_1на ім'я ОСОБА_2 не зареєстровано (а.с. 13).

Із технічного паспорту, виготовленого у 14.08.2015 року на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 вбачається, що загальна площа будинку літера «А» 70,8 м кв., житлова площа 36,0 м кв., у тому числі: веранди літера «а», літньої кухні літера «Б», веранди літера «б», прибудови літера «Б1», сараю літера «В», погрібу літера «Г» (а.с. 14-16).

Із довідки про технічний стан житлового будинку, вбачається, що загальний стан будівлі незадовільний, потребує ремонту. Будинок 1927 року забудови, має 57% зносу (а.с. 17), та відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний стан будинку (41-60% зносу) означає, що експлуатація елементів будинку можлива при умові проведення ремонту.

Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку у АДРЕСА_1.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району.

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 № 112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга».

Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Отже, у 1927 році, тобто в період забудови домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, у сільській місцевості державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася.

Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті ОСОБА_2 його право власності на житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання її права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю.

Тому, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-62, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Установити факт належності ОСОБА_2 на праві власності житлового будинку літера «А» загальною площею 70,8 м кв., у тому числі житловою площею 36 м кв., веранди літера «а» площею 11,8 м кв., літньої кухні літера «Б» площею 24,5 м кв., веранди літера «б» площею 11,0 м кв., прибудови літера «Б1» площею 15,5 м кв., сараю літера «В» площею 19,3 м кв., погрібу літера «Г» площею 22,5 м кв., розташованих по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1право власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 70,8 м кв., у тому числі житловою площею 36 м кв., веранду літера «а» площею 11,8 м кв., літню кухню літера «Б» площею 24,5 м кв., веранду літера «б» площею 11,0 м кв., прибудову літера «Б1» площею 15,5 м кв., сарай літера «В» площею 19,3 м кв., погріб літера «Г» площею 22,5 м кв., розташовані по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Згідно зі статтями 223, 294, 296 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене у до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Л.Строгий