печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8834/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

при секретарі Мотрич В.В.

за участю відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди, просив постановити рішення щодо негайного поновлення порушеного відповідачами особистого немайнового права, зобов'язати відповідачів в суді привселюдно вибачитись, виготовити для сторони захисту - адвоката ОСОБА_3 документи шрифтом Брайля, які позивач просив у своєму клопотанні до Генеральної прокуратури України та стягнути 500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. під час судового засідання по розгляду клопотання про встановлення стороні захисту строку на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_4 (слідчий суддя Білоцерківець О.А.) відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5, допустили недозволені вислови стосовно позивача ОСОБА_3, який виконував професійний обов'язок адвоката, здійснював захист ОСОБА_4 та пояснював під час судового розгляду справи слідчому судді Білоцерківцю О.А., що відповідачі не виконали вимоги ст. 220 КПК України і не надали ніякої постанови відносно заявленого клопотання, поданого до Генеральної прокуратури України. Зазначив, що відповідачі у судовому засіданні вказали, що відносно сліпого законодавство не дає ніяких процесуальних прямих пояснень, і вони не бажають надавати для сліпого друкованих документів шрифтом Брайля, що їм закон не встановлює про це вказівку. Тому, позивач вважає, що такі дії відповідачів образили його як захисника ОСОБА_4, порушили його гідність, дискримінуючи його через сліпоту, насміхаючись з вад людини, що є порушенням положень Міжнародної конвенції «Про захист прав людей з інвалідністю», ратифікованої Україною 16 грудня 2009 року.

Під час судового розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, просив постановити рішення щодо негайного поновлення порушеного відповідачами особистого немайнового права, зобов'язати відповідачів в суді привселюдно вибачитись перед позивачем і зобов'язати відповідачів на телеканалах, які передавали у новинах інформацію ІНФОРМАЦІЯ_1 року, пояснити телеглядачам, що вони допустили помилку, вивчили правові норми, які регулюють забезпечення прав людей з інвалідністю, зокрема, незрячих людей, які користуються шрифтом Брайля, для вивчення оригіналів первинних текстів, як це роблять люди, не маючи проблем із зором, і читають оригінали документів не пальцями, а доступним для них зоровим способом, відповідачі бажають виготовити для позивача, сторони захисту - адвоката ОСОБА_3 документи шрифтом Брайля, які позивач просив у своєму клопотанні до Генеральної прокуратури України та стягнути 500 000 000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 27-35).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Згодом до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа до судового засідання не з'явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у відсутність позивача та третьої особи.

Відповідачі у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Надали письмові заперечення. Зазначили, що ніяких образливих фаз на адресу позивача не висловлювали. Позовні вимоги є надуманими та задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, журнал судового засідання від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у справі № 757/5803/16-к за клопотанням заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Кізя С.М. про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0002275 та диск з технічним записом журналу судового засіданні від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у вказаній справі суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст. 275 ЦК України Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Ззахист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою V цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

За положеннями ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Відповідно до ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час судового засідання по розгляду слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва Білоцерківцем О.А. клопотання заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України Кізя С.М. про встановлення стороні захисту строків для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0002275 відносно ОСОБА_4 позивачем ОСОБА_3 було заявлене клопотання слідчому судді про зобов'язання прокурорів Генеральної прокуратури України надати йому вказане клопотання та всіх долучених до нього документів, виготовлених шрифтом Брайля для здійснення належного захисту підозрюваного ОСОБА_4

Під час розгляду вказаного клопотання прокурорами Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 висловлювалась думка із заявленого клопотання.

При цьому, відповідачі жодних висловів щодо негативного відношення до позивача як до особи з вадами зору та слів «сліпий» не вживали, будь-яких коментарів негативного характеру відносно позивача, його інвалідності не надавали.

Натомість, відповідачі виважено та коректно підбирали слова відносно позивача і, висловлювали свою думку з приводу заявленого клопотання ОСОБА_3 під час розгляду слідчим суддею клопотання про встановлення строків стороні захисту на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, не акцентуючи уваги на та інвалідності позивача, його ваді по зору. Не допускали будь-яких негативних висловів відносно позивача як особи з вадами зору. Зазначили, що діючий КПК України не зобов'язує орган досудового розслідування вручати документи виготовлені шрифтом Брайля, про що було роз'яснено стороні захисту.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки позивачем не доведено, що відповідачі порушили його особисті немайнові права, доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у ст. 16, 277 ЦК України (п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Прохання позивача про зобов'язання виготовити йому клопотання органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалів шрифта Брайля у цивільному судочинстві є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Розгляд клопотань під час досудового розслідування врегульовано ст. 220 КПК України і здійснюється слідчим, прокурором.

Статтями 303, 306 КПК України встановлено, що скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, які полягають у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Отже питання оскарження дій слідчого і прокурора врегульовано нормами КПК України, що виключає розгляд цих вимог в порядку цивільного судочинства і втручання суду, який розглядає цивільну справу, у цей процес шляхом вирішення спору у спосіб зазначений позивачем є неприпустимим.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено, що відповідачами порушено його немайнові права, честь гідність.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивачем не доведені позовні вимоги, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір не стягується.

На підставі викладеного та керуючись ст. 275, 299, 277 ЦК України та ст. 10, 15, 88, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про захист честі та гідності і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Батрин