Справа № 209/4063/14-ц
Провадження № 2/209/32/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, визнання договору іпотеки дійсним, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши 08 вересня 2016 року свої позовні вимоги, просить: стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 988478,40 грн., що в еквіваленті становить 36988 доларів США на момент стягнення, пеню у розмірі 361783,58 грн., три проценти річних у розмірі 60039,90 грн., визнати дійсним договір іпотеки від 15 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5; звернути стягнення, в тому числі за рахунок майна, переданого в іпотеку офіс (вбудоване приміщення № 14), що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Медична, буд. 4, приміщення 14; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та судові витрати.

На обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем ОСОБА_4, на умовах забезпеченості, повернення та строковості, було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_4, як позичальник, отримав від нього, як від позикодавця, в день підписання договору позики грошові кошти в розмірі 800000 грн., що було еквівалентно100000 доларам США, що зазначено в пункті 6 договору. Згідно п. 4 договору позики, повернення грошових коштів повинно було здійснюватися в доларах США, або в гривневому еквіваленті за курсом гривні до долару США, відповідно до графіку, який є невідємною частиною договору. За графіком ОСОБА_4 повинний був повернути позикодавцю суму позики в період часу з 15 березня 2012 року по 15 червня 2015 року щомісячними платежами в розмірі 2500 доларів США. Він та ОСОБА_4 також досягли згоди про те, що у разі зростання курсу долару по відношенню до гривні, пропорційно змінюється предмет договору та щомісячні платежі (п.5 договору). В забезпечення зобовязання за договором позики між ним та ОСОБА_5 було укладено письмовий договір поруки від 15 березня 2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 на добровільних засадах взяла на себе обовязок відповідати перед ним, позивачем, за зобовязаннями ОСОБА_4 за договором позики від 15 березня 2012 року. Окрім того, для забезпечення виконання зобовязань за договором позики, між ним та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений в письмовій формі договір іпотеки від 15 березня 2012 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала йому в іпотеку офіс (вбудоване приміщення № 14), що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Медична, буд. 4, приміщення 14. В період дії договору позики він неодноразово звертався до відповідачки ОСОБА_5 нотаріально посвідчити укладений між ними договір іпотеки, але ОСОБА_5 ігнорувала його вимоги. Оскільки він та ОСОБА_5 домовилися щодо всіх істотних умов договору іпотеки, вважає, що судом цей договір повинний бути визнаний дійним. З 15 березня 2012 року по 28 січня 2014 року ОСОБА_4, на виконання умов договору про позику, сплачував щомісячні платежі, повертаючи позичені гроші. З 15 лютого 2014 року ОСОБА_4 почав грубо порушувати строки повернення суми позики та обумовлені суми, а після 28 серпня 2014 року і до кінця строку дії договору взагалі перестав повертати борг. Всього в період з 15 березня 2012 року по 28 січня 2014 року ОСОБА_4 повернув йому 63012,00 доларів США, таким чином погасивши заборгованість за графіком щомісячного погашення заборгованості до 15 квітня 2014 року. Залишок заборгованості за договором позики складає 36988 доларів США, яка до теперішнього часу відповідачем ОСОБА_4 не погашена. Згідно курсу Національного Банку України станом на 08 вересня 2016 року 36988 доларів США еквівалентно 988478,40 грн. (із розрахунку 1 долар США = 26,7243 грн.). Вказана сума є неповернутою заборгованістю відповідача ОСОБА_4 на момент звернення з уточненими позовними вимогами. Також пунктом 7 договору позики передбачена сплата позичальником позикодавцеві пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, зазначеного в графіку погашення заборгованості, за кожен день прострочення та трьох відсотків річних, які ОСОБА_6 повинний йому сплатити, починаючи з дня закінчення строку дії договору позики, тобто з 15 червня 2015 року і по день ухвалення судового рішення. Враховуючи, що розмір заборгованості ОСОБА_4 за договором позики становить 988478,40 грн., розмір пені за кожен день прострочення становить 988,48 грн. (988478,40 грн. х 0,1%), і відповідно за 366 днів прострочення розмір пені складає 361783,68 грн. (988,48 грн. х 366 днів). Також вважає, що він має право вимагати від ОСОБА_4 сплати 3% річних за весь час прострочення виконання зобовязання. Згідно розрахунку, який здійснюється еквівалентно гривні із застосуванням курсу НБУ на час підготовки уточнення позову, тобто станом на 08 вересня 2016 року, 3% річних становить 60039,90 грн. Ця сума розраховується таким чином: 988478,40 грн. (сума простроченої заборгованості ) х 3% : 365 (кількість днів в календарному році) х 739 днів (кількість днів прострочення з 01 вересня 2014 року по 08 вересня 2016 року). Крім того, вважає, що він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, оскільки внаслідок невиконання ОСОБА_4 грошового зобовязання щодо повернення суми позики, він, позивач, зазнав страждань, не мав можливості витратити належні йому грошові кошти для власного проживання, сплати своїх кредитних зобовязань, що призвело до виникнення життєвого дискомфорту та до психічного навантаження. Моральну шкоду він оцінює в 50000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні обґрунтуванню позову в частині стягнення з відповідачів суми боргу, пені, 3% річних, моральної шкоди, визнання дійсним договору поруки та звернення стягнення на належне ОСОБА_7 майно. Пояснила суду, що відповідач ОСОБА_4 звертався до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики не укладеним. Рішенням Петриківського районного суду, яке залишено без змін Апеляційним судом Дніпропетровської області, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позивач звертався до ОСОБА_4 про дострокове повернення позики.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_8 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача ОСОБА_4 вказаної в уточненому позові суми боргу еквівалентної 36988 доларів США, пені в розмірі 361783,68 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 60039,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., в іншій частині позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволенн. Надав суду пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову, вказавши, що за змістом договір поруки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, є неукладеним, а тому позовні вимоги в частині суми заборгованості за розпискою з ОСОБА_5, як з поручителя, не підлягають задоволенню. В договорі поруки від 15 березня 2012 року відсутня будь-яка інформація про боржника, кредитором якого є позикодавець ОСОБА_1, а наявність в договорі поруки відомостей про дату підписання основного договору позики та суми позики не є достатньою підставою для досягнення необхідного обсягу змісту, який би давав змогу визначити особу основного боржника та вважати, що сторони договору поруки досягли згоди щодо істотних умов договору. Також договір поруки не містить такої істотної умови, як строк виконання договору позики. Також є неукладеним договір застави нерухомого майна (іпотеки), оскільки договір іпотеки від 15 березня 2012 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, не посвідчений нотаріально. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження існування обставин повного або часткового виконання сторонами цього договору іпотеки, факту ухилення ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення договору. Також пояснив суду, що твердження позивача про те, що відповідачу ОСОБА_5 було відомо про особу боржника, за виконання зобовязань якого вона поручається, так як є дружиною ОСОБА_4, є тільки припущеннями позивача. Визнає, що дійсно мав місце договір позики, укладений між позивачем та ОСОБА_4, за яким останньому були передані грошові кошти. Не визнає, що договір іпотеки був частково виконаний ОСОБА_5

Відповідачі ОСОБА_4О, та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просять розглядати справу за участі їх представника ОСОБА_8

Вислухавши позивача. його представника, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2012 року між ОСОБА_1, як позикодавцем, та ОСОБА_4, як позичальником, був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_9 в день підписання договору грошові кошти в сумі 800000,00 грн., яка еквівалентна 100000 доларів США, що підтверджується договором про позику (а.с.). Згідно п. 3 вказаного договору позика була отримана ОСОБА_4 на строк з 15 березня 2012 року по 15 червня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_4 зобовязався повернути позивачу отримані у борг грошові кошти у доларах США або у гривнях, відповідно курсу долару США до гривні, за графіком, який є невідємною частиною договору позики (а.с. 7), і за яким ОСОБА_4 повинний був повертати суму позики щомісячними платежами в розмірі 2500 доларів США.

Пунктом 5 договору позики було визначено, що у разі збільшення курсу долару до національної валюти, пропорційно змінюється предмет договору та щомісячні платежі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 частково виконав умови договору позики і на момент закінчення строку дії договору позики повернув ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 63012,00 доларів США. Залишок суми боргу за договором позики від 15 березня 2012 року станом на 15 червня 2015 року становить 36988 доларів США, що за курсом НБУ на 08 вересня 2016 року (1 долар США = 26,7243 грн.) еквівалентно 988478,40 грн.

Факт укладення договору позики 15 березня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4, розмір неповернутої суми боргу в доларах США і у гривневому еквіваленті визнаний в судовому засіданні представником відповідачів ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж вартості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не виконав умови договору позики і до дня закінчення строку дії договору, тобто до 15 червня 2015 року, не повернув позивачу ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів, яка була отримана ним у борг. останній платіж по поверненню позики ОСОБА_4 здійснив 28.08.2014 року, що підтверджується додатком №1 до договору, посвідчена судом копія якого долучена до справи (а.с.236 оберт) з відображенням в ньому повернутих за договором позики сум на певні дати та підписами позичальника і позикодавця.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник вчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму у відповідності зі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки договором позики не був встановлений розмір відсотків, а ОСОБА_4 прострочив виконання грошового зобовязання, не повернувши у встановлений у договорі строк всю суму боргу, він повинний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що розмір простроченої суми боргу станом на 15 червня 2015 року складає 988478,40 грн., і до 08 вересня 2016 року, як зазначено в утосненому позові, прострочена сума боргу відповідачем ОСОБА_4 позивачу не повернута.

В звязку з тим, що відповідач порушив умови договору позики і прострочив виконання грошового зобовязання, позивач має право на стягнення з відповідача за ввесь час прострочення повернення грошової суми, а саме з 15 червня 2015 року до 08 вересня 2016 року, тобто за 739 календарних днів, 3% річних, що становить 60039,90 грн., виходячи із розрахунку 988478, 40 грн. (сума простроченої заборгованості) х 3% : 365 днів х 739 днів (кількість днів прострочення виконання зобовязання).

Пунктом 7 договору про позику від 15 березня 2012 року також було передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати за договором, ОСОБА_4 зобовязався сплатити ОСОБА_1 пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, зазначеного в графіку погашення заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно частин 1 та 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням суми простроченого платежу за договором позики в розмірі 988478,40 грн., розмір пені за останній рік прострочення, яка підлягає стягненню, становить 361783,68 грн. (988478,40 грн. х 0,1% х 366 днів).

Таким чином, суд вважає, що у позивача ОСОБА_1, в звязку із порушенням відповідачем ОСОБА_4 своїх зобовязань за договором позики від 15 березня 2012 року, виникло право на стягнення неповернутої суми боргу в розмірі 988478,40 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 60039,90 грн. та пені в розмірі 361783,68 грн.

Також судом встановлено, що 15 березня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_5, як поручитель, на добровільних засадах взяла на себе зобовязання відповідати за зобовязаннями відповідача ОСОБА_4, які витікають із умов договору позики від 15 березня 2012 року, а саме: повернути позику грошові кошти в розмірі 800000,00 грн., що еквівалентно 100000 доларів США, а також виконати інші умови договору позики в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачів про те, що вказаний договір не може вважатися укладеним через відсутність в ньому зазначення особи позичальника грошових коштів, оскільки судом встановлено, що договір про позику між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 та договір поруки між позивачем та відповідачкою ОСОБА_5 укладені в один і той же день, а саме 15 березня 2012 року, обидва договори містять відомості про зобовязання щодо повернення суми позики у розмірі 800000,00 грн., що еквівалентно 100000,00 доларам США.

Позивач у справі не є фінансовою установою, яка здійснює фінансову діяльність по наданню позик (кредитів). Суду не надано будь-яких доказів тог, що 15 березня 2012 року ОСОБА_1 укладав, чи міг укласти з кимось іншим договір позики на 800000 грн. У суду немає сумнівів того, що договір поруки від 15.03.2012 року був укдений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в забезпеченнянею виконання зобов'язань її чоловіком ОСОБА_4 за договором про позику укладеним в той де день між ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною першою статті 554 КК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_4 не виконав свої зобовязання за договором про позику від 15 березня 2012 року, суму боргу позивачу в повному обсязі до закінчення строку дії договору не повернув, а відповідачка ОСОБА_5 за договором поруки від 15 березня 2012 року взяла на себе обовязок відповідати за зобовязаннями відповідача ОСОБА_4, що випливають із договору про позику від 12 березня 2012 року, суму заборгованості за договором позики необхідно стягнути у солідарному порядку з обох відповідачів.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Часткове визнання представником відповідачів позову про відшкодування моральної шкоду не суперечить закону і не порушує права та інтереси інших осіб.

Керуючись ч.4 ст. 174 ЦПК України, з урахуванням визнання представником відповідачів позову в частині стягнення на користь позивача заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 10000 грн., а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про про необхідність задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн.

Що стосується позовних вимог про визнання дійсним іпотечного договору, то в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що предметом договору іпотеки від 15 березня 2012 року, який укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5, є нерухоме майно, а саме: офіс (вбудоване приміщення № 14), що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Медична, буд. 4, приміщення 14 (а.с. 10).

Згідно ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьї особи.

Згідно ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, іпотечний договір укладений 15 березня 2012 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 не був нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених ним обставин щодо повного або часткового виконання позивачем та відповідачем ОСОБА_5 договору іпотеки від 15 березня 2012 року та доказів щодо ухилення ОСОБА_5 від нотаріального посвідчення цього договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання дійсним зазначеного вище іпотечного договору, і відповідно про відсутність підстав для звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 3654,00 грн. судового збору за позовними вимогами та 121,80 грн. за заявою про забезпечення позову.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь позивача має бути стягнуто по 1887,90 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за договором позики, визнання договору іпотеки дійсним, відшкодування моральної шкоди.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, і ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, суму заборгованості за договором позики, укладеним 15 березня 2012 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_4, в розмірі 988478,40 грн., що в еквіваленті становить 36988 доларів США на момент стягнення; пеню в розмірі 361783,68 грн. і три проценти річних в розмірі 60039, 90 грн. та 10000,00 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 1420301, 98 грн. (один мільйон чотириста двадцять тисяч триста одну гривень 98 коп.).

грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, 1887,90 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5, ІПН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, 1887,90 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Байбара Г.А.