_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/502/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи

ОСОБА_2

про розірвання договору оренди, стягнення боргу,

відшкодування моральної шкоди, та виселення,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста ОСОБА_3 з позовом до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, та виселення, який надалі вточнила та згідно з останньою редакцією позову просить суд: розірвати договір оренди приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м., укладений між Приватним малим підприємством «Посмішка» та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 02 січня 2003 року; виселити візичну особу-підприємця ОСОБА_2 з приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м.; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 72043,74 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат згідно квитанцій.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 02 січня 2003 року між Приватним малим підприємством «Посмішка» в особі директора ОСОБА_5 з однієї сторони та орендарем - суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 з іншої сторони було укладено договір оренди приміщення. Відповідно до п. 1.1 розділу 1 зазначеного договору орендодавець передав, а орендар узяв в тимчасове володіння магазин «Гудвин», що належить Приватному малому підприємству «Посмішка» і знаходиться за адресою: 65037, м. Одеса, проспект Свободи, 90, площею 45,7 кв. м. для провадження торгової діяльності. Строк оренди сторонами було встановлено з 02.01.2003 р. по 02.01.2023 р. Згідно з п. п. 4.1., 4.2. розділу IV договору сторони встановили оренду плату у розмірі 1800 доларів США в рік з виплатою її в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день сплати. Орендна плата вноситься кожний рік до 31 серпня за весь календарний рік єдиноразовим платежем. Згідно договору купівлі-продажу від 03.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №4900 Приватне мале підприємство «Посмішка» в особі директора ОСОБА_5 продало, а ОСОБА_7 купила приміщення павільйону кафе №18, загальною площею 45,7 кв. м., що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2013 року, виданого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1431, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_7, яка померла 10 червня 2008 року. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м. З 02 січня 2003 року, тобто з моменту укладення договору оренди зазначеним приміщенням павільйону-кафе користується відповідач суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2. Про смерть попереднього власника і відповідно перехід права власності до нового власника орендаря позич стверджує, що нею було повідомлено одразу ж після настання зазначених подій. До того ж у відповідності до вимог ст. ст. 512-517 ЦК України про перехід права власності до нового власника орендаря позивачем також було повідомлено і письмово направлено відповідні документи, яке відповідачем було отримано 21.06.2014 року. Так як право власності у позивача на приміщення виникло 30.11.2013 року, тобто не з початку календарного року, то відповідно розмір заборгованості з орендної плати починається у позивача за 2013 рік становить: 1800.00 доларів США / 12 (місяців) х 1 місяць (з 30.11.2013 -31.12.2013) = 150,00 (сто п'ятдесят) доларів США. За 2014 рік заборгованість становить 1800,00 доларів США. За 2015 рік заборгованість становить 1800,00 доларів США. За три місяці 2016 року з січня по березень заборгованість становить: 1800.00 доларів США / 12 (місяців) х 3 місяців = 450,00 (чотириста п'ятдесят) доларів США. Тому позивач стверджує, що станом на 29.03.2016 року заборгованість дорівнює відповідно: 150,00 + 1800,00 + 1800,00 + 450,00 = 4200,00 доларів США, що станом на 29.03.2016 р. відповідно до курсу НБУ становить 4200,00 доларів США х 26,28 грн. = 110376,00 грн. Представник позивача також посилався, що під час розгляду справи відповідачем було сплачено заборгованість в сумі 38332 гривні 26 копійок, тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 72043 гривні 74 копійки (110376,00-38332,26=72043,74). Позивач також посилалась на те, що невиконання відповідачем обов'язку щодо сплати в обумовлений строк орендної плати і відповідно виникнення заборгованості більше ніж за один рік є істотним порушенням умов договору, що в свою чергу є підставою для розірвання договору оренди. З моменту розірвання договору оренди відповідач втрачає правові підстави для займання приміщення і повинен бути виселений з приміщення. Окрім того, неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які вона зазнає внаслідок протиправної поведінки відповідача. Позивач втратила душевний спокій, суттєво нервує з приводу протиправного та незаконного користування приміщенням, що належить їй. Зазначеним приміщенням вона зараз не може користуватись і ця незручність її бентежить і хвилює. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінила в 5000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилався на те, що 02 січня 2003 року між Приватним малим підприємством «Посмішка» в особі директора ОСОБА_5 з однієї сторони та орендарем - суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 з іншої сторони було укладено договір оренди приміщення, за адресою: 65037, м. Одеса, проспект Свободи, 90, площею 45,7 кв. м. для провадження торгової діяльності. Строк оренди сторонами було встановлено з 02.01.2003 р. по 02.01.2023 р. Також представник стверджує, що відповідачем постійно вносилась орендна плата відповідно до умов договору, крім того іноді за зверненням власників приміщення внесилась у більшому розмірі ніж було встановлено у договорі, а саме: у 2003 році еквівалент 1800 доларів США; у 2004 році еквівалент 1800 доларів США; у 2005 році еквівалент 1800 доларів США; у 2006 році еквівалент 2400 доларів США; у 2007 році еквівалент 4800 доларів США; у 2008 році еквівалент 4800 доларів США; у 2009 році еквівалент 3000 доларів США; у 2010 році еквівалент 1800 доларів США; у 2011 році еквівалент 1800 доларів США, які надалі були повернуті відповідачеві; у 2015 році еквівалент 1800 доларів США. Також представник пояснив, що відповідач перераховувала та передавала грошові кошти в якості орендної плати за приміщення на ПП «Посмішка», або її директору ОСОБА_8 Оскільки за весь період відповідачем було сплачено грошові кошти у загальній сумі 24000 доларів США, що є більшою сумою необхідною для сплати орендної плати за весь період починаючи з дати укладення договору, тому підстав вважати порушеними умови договору немає, у звязку з чим представник просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, проаналізувавши та вивчивши наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 січня 2003 року між Приватним малим підприємством «Посмішка» (орендодавець) в особі директора ОСОБА_5 з однієї сторони та орендарем - суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 з іншої сторони було укладено договір оренди приміщення (а.с.12-15).

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 зазначеного договору орендодавець передав, а орендар узяв в тимчасове володіння магазин «Гудвин», що належить Приватному малому підприємству «Посмішка» і знаходиться за адресою: 65037, м. Одеса, проспект Свободи, 90, площею 45,7 кв. м. для провадження торгової діяльності.

Строк оренди сторонами було встановлено з 02.01.2003 р. по 02.01.2023 р. (п.3.1 договору оренди від 02.01.2003 року).

Згідно з п. п. 4.1., 4.2. розділу IV договору оренди від 02.01.2003 року, орендна плата сплачується в національній валюті України та становить суму еквівалентно 1800 доларів США за рік. Орендна плата вноситься кожний рік до 31 серпня за весь календарний рік єдиноразовим платежем.

03 вересня 2003 року між Приватним малим підприємством «Посмішка» в особі директора ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №4900 (а.с.16).

Згідно з умовами вказаного договору купівлі-продажу, Приватне мале підприємство «Посмішка» в особі директора ОСОБА_5 продало, а ОСОБА_7 купила приміщення павільйону кафе №18, загальною площею 45,7 кв. м., що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90.

Надалі 10 червня 2008 року померла ОСОБА_7.

30 листопада 2013 року державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_9 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №1431, згідно з яким ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_7, яка померла 10 червня 2008 року. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м.

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 листопада 2013 року, ОСОБА_1 зареєструвала своє право власності на приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м.

З 02 січня 2003 року, тобто з моменту укладення договору оренди, приміщенням павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв.м., користується відповідач суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Вищевикладені обставини додатковому доказуванню не підлягають та визнані сторонами по справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою статті 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з вимогами ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ч.1,2 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

З урахуванням вищевстановлених обставин, суд зазначає, що ОСОБА_1 з 30 листопада 2013 року є власником приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м.

Згідно з наданими до суду листом від 08.07.2014 року, вбачається, що СПД ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що вона знає про зміну власника приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, загальною площею 45,7 кв. м., знає що новим власником є ОСОБА_1 (а.с.93).

Також вказані обставини визнані сторонами по справі.

Щодо наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором оренди від 02.01.2003 року, суд зазначає наступне.

Представник відповідача стверджував, що у відповідача заборгованості за договором оренди від 02.01.2003 року немає, оскільки відповідачем були здійснені сплати у наступному порядку: у 2003 році еквівалент 1800 доларів США; у 2004 році еквівалент 1800 доларів США; у 2005 році еквівалент 1800 доларів США; у 2006 році еквівалент 2400 доларів США; у 2007 році еквівалент 4800 доларів США; у 2008 році еквівалент 4800 доларів США; у 2009 році еквівалент 3000 доларів США; у 2010 році еквівалент 1800 доларів США; у 2011 році еквівалент 1800 доларів США, які надалі були повернуті відповідачеві; у 2015 році еквівалент 1800 доларів США. Оскільки за весь період відповідачем було сплачено грошові кошти у загальній сумі 24000 доларів США, що є більшою сумою на 600 доларів США, необхідною для сплати орендної плати за весь період починаючи з дати укладення договору по цей час, тому підстав вважати порушеними умови договору немає.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Суд зазначає, що представником відповідача на підтвердження вищевикладеного були надані копії квитанцій, платіжних доручень, розписок, з яких дійсно вбачається, що СПД ОСОБА_2 були сплачені стверджені нею суми коштів (а.с.50-60). Однак вказані оплати здійснювались на рахунок та передавались ПП «Посмішка», або її директору ОСОБА_8

З часу зміни власника приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, а саме з 30.11.2013 року орендна плата відповідачем повинна була сплачуватись на умовах договору оренди від 02.01.2003 року на імя ОСОБА_1 Однак доказів на підтвердження цього до суду не надано.

Представник відповідача надав до суду копію квитанції, згідно з якої вбачається, що 01 жовтня 2015 року відповідач сплатила на рахунок позивача грошову суму в якості оренди в сумі 38332 гривні 26 копійок (а.с.60).

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що позивач мала право на отримання орендної плати за користування відповідачем приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, за період починаючи з 30.11.2013 року. Часткова сплата орендної плати відповідачем була здійснена 01 жовтня 2015 року, тобто з пропуском строку сплати орендної плати більше ніж один рік.

Згідно з п.8.2.2. договору оренди від 02.01.2003 року, дострокове розірвання договору орендодавцем може мати місце зокрема у разі прострочки сплати орендної плати орендарем більше ніж чим на один рік.

Відповідно до вимог ст. 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що з урахуванням прострочення відповідачем сплати позивачеві орендної плати за приміщення павільйону-кафе під №18, що знаходиться в м. Одеса по проспекту Свободи під №90, більш ніж на один рік, тобто порушивши п.8.2.2. договору оренди від 02.01.2003 року, є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині розірвання договору оренди, та слід розірвати договір оренди приміщення від 02 січня 2003 року, укладений між Приватним малим підприємством «Посмішка» та субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_2, стосовно приміщення-павільйону кафе №18, загальною площею 45,7 кв.м., по проспекту Свободи, 90, в місті Одесі.

У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

У звязку з задоволенням позовних вимог позивача про розірвання договору оренди, суд вважає, що у відповідача не має законних підстав для займання приміщення-павільйону кафе №18, загальною площею 45,7 кв.м., по проспекту Свободи, 90, тому відповідача субєкта підприємницької діяльності фізичну особу ОСОБА_2 слід виселити з вказаного приміщення-павільйону кафе, яке належить на праві власності ОСОБА_1.

З урахуванням вже встановлених обставин, у відповідача виникла заборгованість за договором оренди від 02.01.2003 року за період з 30.11.2013 року по 31 березня 2016 року (як заявлено позивачем) .

Згідно з п. п. 4.1., 4.2. розділу IV договору оренди від 02.01.2003 року, орендна плата сплачується в національній валюті України та становить суму еквівалентно 1800 доларів США за рік. Сплата проводиться по курсу НБУ станом на день сплати. Орендна плата вноситься кожний рік до 31 серпня за весь календарний рік єдиноразовим платежем.

Суд не приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок заборгованості, оскільки в ньому встановлена сума загальної заборгованості у гривні, яка розрахована еквівалентно долару США станом на 29.03.2016 року, а не за курсом станом на день обовязку сплати за кожен період.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості за договором оренди приміщення від 02 січня 2003 року за період з 01.12.2013 року по 31 березня 2016 року у загальній сумі 45698 (сорок пять тисяч шістсот девяносто вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок, яка складається та розрахована наступним чином:

- за період з 01.12.2013 року по 31.08.2014 року у розмірі 1350 доларів США ((1800/12)*9=1350), що за курсом НБУ станом на 31.08.2014 року еквівалентно 18367 гривень 79 копійок (1350*13,6057=18367,79);

- за період з 01.09.2014 по 31.08.2015 року у розмірі 1800 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.08.2015 року еквівалентно 38133 гривні 79 копійок (1800*21,1854=38133,79);

- за період з 01.09.2015 року по 31.03.2016 року у розмірі 1050 доларів США ((1800/12)*7=1050), що за курсом НБУ станом на 31.03.2016 року еквівалентно 27528 гривень 96 копійок;

- загальна сума заборгованості складає 84030 гривень 54 копійки (18367,79+38133,79+27528,96=84030,54), та з урахуванням вже сплаченої відповідачем суми 38332 гривні 26 копійок, складає 45698 гривень 28 копійок (84030,54-38332,23=45698,28).

Щодо вимог позивача про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення, а також враховує вимоги розумності та справедливості.

Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилається на те, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, які вона зазнає внаслідок протиправної поведінки відповідача. Позивач втратила душевний спокій, суттєво нервує з приводу протиправного та незаконного користування приміщенням, що належить їй на праві власності.

Щодо посилань ОСОБА_1 в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що на підтвердження вказаних посилань, а саме, що вона втратила душевний спокій, суттєво нервує з приводу протиправного та незаконного користування приміщенням, що належить їй на праві власності, до суду не надано жодного доказу.

Крім того до суду також не надано доказів на підтвердження того, що відповідач незаконно на цей час користувався нежитловим приміщенням, а також, що нібито нервування позивача повязані з приводу спору між нею та відповідачем.

У звязку з чим, суд дійшов висновку, що вимога ОСОБА_1 в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її користь у відшкодування моральної шкоди 5000 гривень 00 копійок задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом встановлено, що позивачем при поданні до суду позову було сплачено судовий збір, у загальній сумі 1403 гривні 36 копійок.

Стягненню з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, підлягають витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в сумі 974 (девятсот сімдесят чотири) гривні 40 (сорок) копійок, яка складається з: 487 гривень 20 копійок сплачені в рахунок двох вимог немайнового характеру задоволених судом; 487 гривень 20 копійок пропорційно до задоволеної частини майнових вимог, як мінімальна ставка судового збору на час сплати позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, та виселення задовольнити частково.

Розірвати договір оренди приміщення від 02 січня 2003 року, укладений між Приватним малим підприємством «Посмішка» та субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_2, стосовно приміщення-павільйону кафе №18, загальною площею 45,7 кв.м., по проспекту Свободи, 90, в місті Одесі.

Стягнути з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, суму заборгованості за договором оренди приміщення від 02 січня 2003 року за період з 01.12.2013 року по 31 березня 2016 року у загальній сумі 45698 (сорок пять тисяч шістсот девяносто вісім) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

Виселити субєкта підприємницької діяльності фізичну особу ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, з приміщення-павільйону кафе №18, загальною площею 45,7 кв.м., по проспекту Свободи, 90, в місті Одесі, яке належить на праві власності ОСОБА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, витрати зі сплати судового збору в сумі 974 (девятсот сімдесят чотири) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.