УХВАЛА

16 травня 2016 року м. Мукачево Справа №303/681/15-ц 2/303/176/16

Номер рядка с.з. - 19

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_3

третя особа: ОСОБА_4

про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2016 року представником позивача ОСОБА_2 подано суду заяву про забезпечення позову по вищевказаній цивільній справі, шляхом накладення арешту на житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами, розташований по вул. Берегівська, 86 «а» в с. Павшино Мукачівського району (надалі - Будинок).

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про те, що відповідач, на підставі оспорюваного за предметом позову правочину, вважається власником житлового будинку, однак це право оспорюється позивачем, тому на даний час є реальна загроза того, що до вирішення даної справи по суті, майно може бути відчужено відповідачем третім особам.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд констатує наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України.

Розяснюючи вищевказані законодавчі положення, Пленум Верховного Суду України у п.п. 1, 2, 6 постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (надалі Постанова №9), зазначив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд вирішуючи питання щодо застосування певного види забезпечення позову, види повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

При вирішенні заявленого клопотання суд виходить з того, що існує спірна ситуація, повязана з визначенням законного власника Будинку, так як на підставі оспорюваного за предметом позову правочину, відповідач вважається власником вказаного майна, однак це право не визнається позивачем.

Таким чином, з метою виключення можливості невиконання рішення суду за результатами судового розгляду справи, у контексті з положеннями ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, заяву слід задоволити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 151, 152, 153, 209 - 210 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву задоволити.

2. Накласти арешт на житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами, розташований по вул. Берегівська, 86 «а» в с. Павшино Мукачівського району Закарпатської області, що належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

3. Копію ухвали направити районному відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції для виконання.

4. Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость