У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року у справі за позовом заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Краснолуцької сільської ради до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Краснолуцької сільської ради звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 13 по 27 липня 2015 року Державною екологічною інспекцією в Полтавській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог земельного та водного законодавства в Регіональному ландшафтному парку «Гадяцький», в ході якої відповідно до акту від 23 липня 2015 року № 77/01-01-14 встановлено, що при натурному обстеженні території РЛП «Гадяцький» виявлено облаштований літній табір для випасання великої рогатої худоби, земельна ділянка якого огороджена дерев'яним парканом до урізу води річки Грунь та в даній огорожі знаходилося поголів'я великої рогатої худоби. Загальна площа огородженої земельної ділянки становить 5,8 га, а площа земельної ділянки, що розташована в межах прибережної захисної смуги річки Грунь становить 1,8 га.

Зазначає, що земельна ділянка загальною площею 5,8 га використовувалась ОСОБА_2 з травня 2014 року для випасання тварин за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про передачу її у власність або надання у користування (оренду).

Згідно висновку судово-економічної експертизи від 08 вересня 2015 року № 855, ОСОБА_2 внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки загальною площею 5,8 га, завдала державі матеріальну шкоду на загальну суму 77 476,28 грн.

Вироком Гадяцького районного суду від 09 грудня 2015 року угода про визнання винуватості від 26 листопада 2015 року по кримінальному провадженню № 0000015 від 4 червня 2015 року, укладена між прокурором прокуратури Гадяцького району ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_2 була затверджена і відповідач визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України за самовільне зайняття земельної ділянки, що відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення (сінокоси і пасовища) та знаходиться в межах території Регіонального ландшафтного парку «Гадяцький» площею 5,8 га, заподіявши державі шкоди на суму 77 476,28 грн з призначення покарання у вигляді штрафу.

Оскільки відповідач добровільно не відшкодувала завдану державі шкоду, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Краснолуцької сільської ради Гадяцького району матеріальну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 77 476,28 грн та судовий збір.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області заподіяну шкоду внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 77 476,28 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень, із ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши норми земельного законодавства та постанову Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963 «Про затвердження методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» виходив із того, що вироком Гадяцького районного суду від 09 грудня 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, у зв'язку з чим стягнуто заподіяну державі самовільним зайняттям земельної ділянки матеріальну шкоду в розмірі 77 476,28 грн.

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Краснолуцької сільської ради до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова