Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2917/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

10 серпня 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності, ОСОБА_2 про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності, ОСОБА_2 про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 25 квітня 2013 року його було призначено на посаду начальника управління організаційної роботи Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом відповідача № 321-к від 1 вересня 2015 його було незаконно звільнено із займаної посади згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року його поновлено на роботі з 1 вересня 2015 року та скасовано наказ про його звільнення.

В.о. директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_2 21 січня 2015 року видала наказ № 08-к «Про встановлення надбавок працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» в якому зазначено «наказую: затвердити з 1 січня 2015 року надбавки робітникам Виконавчої дирекції Фонду за складність, напруженість у роботі та високі досягнення у праці працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно із додатками 1 і 2». В результаті цього наказу відбулася зміна істотних умов праці, а саме розмірів оплати праці та пільг, тобто його заробітна плата істотно зменшилась.

Відповідачем всупереч вимогам закону в односторонньому порядку та без його згоди було зменшено розмір його заробітної плати.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішення про встановлення розміру надбавок до посадового окладу було прийнято відповідачем, як суб'єктом організації оплати праці, всупереч вимогам закону в односторонньому порядку та було зменшено розмір його заробітної плати. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Він не був повідомлений про зміну істотних умов праці, а саме розмірів оплати праці, в спосіб та строки, встановлені статтею 29 Закону України «Про оплату праці»

Статтями 32, 103 КЗпП України визначено, що про нові або зміну діючих умов оплати прані в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни.

З 25 квітня 2013 року він працював у відповідача на посаді начальника управління організаційної роботи та начальника управління та організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи.

До прийняття наказу від 21 січня 2015 року № 08-к його надбавка до посадового окладу становила 2102 грн. 50 коп (50% до посадового окладу). Після прийняття вищевказаного наказу, надбавка становила 126 грн 15 коп. ( 3 % до посадового окладу), що спричинило погіршення умов оплати праці.

Він неодноразово звертався до співвідповідача із службовими записками, де просив пояснити на якій підставі йому було зменшено надбавку з 50% до 3 % від посадового окладу та чому він не був попереджений про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, як передбачено законодавством України, на що відповіді не отримав.

Зміна зазначених істотних умов праці може відбуватися виключно у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Такі зміни зазначеним наказом та будь-якими іншими наказами у відповідача не здійснювалися. Якщо ж змін в організації виробництва і праці немає, власник не вправі одностороннє змінювати істотні умови праці.

При цьому зміни в організації виробництва і праці носять не персоніфікований характер та не можуть стосуватися конкретного працівника.

Починаючи з січня місяця 2015 року та до моменту незаконного звільнення його з роботи на нього з боку ОСОБА_2 здійснювався постійний тиск, погрози, щодо майбутнього звільнення, переслідування, знімались надбавки, премії, ініціювались перевірки, не виплачувались лікарняні листки, неодноразово пропонувалось звільнитись.

Моральна шкода, завдана йому в результаті недоотримання заробітної плати полягає у наступному.

Незаконні дії відповідача та співвідповідача призвели до його моральних переживань, що виразилися в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях. У зв'язку із переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідачі повинні відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі в 12000 грн.

Просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 21 січня 2015 року № 08-к «Про встановлення надбавок працівникам Виконавчої дирекції Фонда соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» та додаток до цього наказу в частині встановлення йому надбавки; зобов'язати відповідачів відповідно до законодавства нарахувати та виплатити йому недовиплачену заробітну плату з 1 січня 2015 року по 11 березня 2016 року; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 12000 грн.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати протиправними дії відповідачів щодо зменшення заробітної плати; стягнути з відповідачів на його користь недовиплачену заробітну плату з 1 січня 2015 року по 11 березня 2016 року у розмірі 28441 грн. 78 коп; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 12000 грн.

В судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №241-к від 25 квітня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника управління організаційної роботи Виконавчої дирекції Фонду з 25 квітня 2013 року з посадовим окладом 4205 грн. на місяць.

Наказом №321-к від 1 вересня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду 1 вересня 2015 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи, п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від11 березня 2016 року, яке набрало законної сили, скасовано наказ виконуючого обовязки директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за №321-к від 1 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 1 вересня 2015 року. Стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року в загальній сумі 50390,34 грн. Стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Наказом виконуючого обовязки директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за №08-к від 21 січня 2015 року «Про встановлення надбавок працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затверджені з 1 січня 2015 року надбавки робітникам Виконавчої дирекції Фонду за складність, напруженість у роботі та за високі досягнення у праці працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно з додатками 1 і 2.

Як вбачається з додатку №1 до наказу, начальнику управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи ОСОБА_3 встановлена надбавка в розмірі 3 відсотків до посадового окладу.

Вказаний наказ прийнятий згідно п.3.1, 3.3 та 3.4 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду №127 від 25 грудня 2003 року.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структур заробітної плати становить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Аналогічні положення містяться й в ст.15 Закону України «Про оплату праці».

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №127 від 25 грудня 2003 року затверджено Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до п.1.1 Положення про умови оплати праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності визначає умови оплати та стимулювання праці працівників апарату Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності , виконавчих дирекцій відділень Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних (міжрайонних), міських виконавчих дирекцій відділень фонду.

Відповідно до п.1.3. Положення, фінансування витрат на виплату працівникам посадових (місячних) окладів, надбавок, доплат, премій та матеріальної допомоги, передбачених «Положенням», здійснюється за рахунок фонду оплати праці в межах асигнувань по статті «Оплата праці».

Пунктом 3.1. Положення передбачено, що щомісячна надбавка за високі досягнення у праці встановлюється керівним працівникам, спеціалістам і службовцям у розмірі до 50 відсотків посадового окладу. Надбавки за високі досягнення у праці встановлюються відповідно до ступеня участі працівника у реалізації заходів щодо функціонування Фонду. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи, невиконання в повному обсязі посадових обовязків, порушення трудової дисципліни працівниками, надбавки за високі досягнення у праці скасовуються або зменшуються.

Відповідно до п.3.3. Положення, щомісячна надбавка за складність, напруженість у роботі встановлюється робітникам у розмірі до 50 відсотків місячного окладу.

Надбавки, передбачені пунктами 3.1, 3.3 Положення встановлюються один раз на рік на початку календарного року після аналізу роботи робочого органу за минулий рік. Як виняток, за наявності відповідної мотивації, вони можуть переглядатися протягом року.

Таким чином, встановлення розміру щомісячної надбавки та щомісячної премії здійснюється за результатами роботи начальником та за пропозиціями керівника структурного підрозділу.

Оскільки надбавку за складність, напруженість у роботі виплачують у межах фонду оплати праці, вона не має обовязкового характеру. Рішення про її встановлення (скасування, зменшення розміру) приймає керівник залежно від наявності коштів шляхом видання відповідного наказу.

При цьому суд враховує, що наказ про встановлення надбавок працівникам виконавчої дирекції Фонду діє протягом календарного року. З початком нового календарного і бюджетного року попередній наказ про встановлення працівникам надбавки за складність, напруженість у роботі переглядається і видається новий. При цьому остаточне рішення про встановлення надбавки тому чи іншому працівнику приймає керівник установи. Тому він може прийняти рішення не виплачувати або зменшити конкретному працівникові надбавку, навіть за наявності коштів на ці цілі.

Надбавка, яка є складовою предмету позову, встановлюється наказом по Виконавчій дирекції Фонду керівним працівникам, спеціалістам і службовцям, за високі досягнення у праці відповідно до ступеня участі працівника у реалізації заходів щодо функціонування Фонду.

Така надбавка не встановлена ні Законом України «Про оплату праці», ні КЗпП України, а встановлена, для підвищення стимулюючої ролі зарплати, Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності лише для працівників Фонду.

Питання встановлення надбавки, зменшення її розміру чи відміни, відповідно до Постанови правління Фонду №127 від 25 грудня 2003 року (зі змінами) є правом керівника установи.

У звязку з цим суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідачів щодо зменшення заробітної плати та стягнення з відповідачів на його користь недовиплачену заробітну плату (надбавку) з 1 січня 2015 року по 11 березня 2016 року у розмірі 28441 грн. 78 коп.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачів на його користь моральної шкодив сумі 12000 грн., то суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2371КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодування особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходить при цьому

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували його моральні переживання, що виразилися в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях, а також будь-яких доказів втрати душевного спокою та перебування в роздратованому стані. Не надав він й жодного доказу на підтвердження причинного зв'язку між погіршенням стану свого здоров'я та діями відповідачів.

При цьому суд враховує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди. При винесенні рішення судом враховано що звільненню позивач з роботи також передував психологічний тиск, знімалися надбавки, премії, не виплачувалися лікарняні, у звязку з чим йому було завдано моральної шкоди.

А тому, в задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди слід відмовити.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, суд вважає, що у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного, ст.ст. 94,97, 2371 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 212, 213, 215, ЦПК України,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності, ОСОБА_2 про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 15 серпня 2016 року

Головуючий: ОСОБА_4