Справа №488/4001/15-ц 11.08.2016 11.08.2016 11.08.2016
Провадження №22-ц/784/1408/16
Головуючий у першій інстанції-Селіщева Л.І.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю відповідачки - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства

«Всеукраїнський Акціонерний Банк»

(далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»)

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 28 вересня 2011 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА 00080951, за яким відповідачка отримала 20 000 грн. кредитних коштів зі сплатою 5 % річних та 1, 75 % комісії строком до 28 вересня 2014 року.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1 кредитних зобов'язань, банк просив стягнути заборгованість станом на 6 серпня 2015 року у розмірі 109 964, 14 грн., з яких 14 745, 56 грн. заборгованості за кредитом, 1 541, 92 грн. за відсотками, 8 638, 71 грн. комісії та 85 037, 95 грн. штрафних санкцій (пені).

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні участі не приймала, подала заяву про часткове визнання позову, просила зменшити розмір неустойки.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2015 року задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник банку просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невжиття судом заходів для повного та всебічного з'ясування обставин справи та передчасну відмову у позові за умови часткового визнання позову відповідачкою.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав кредитний договір, а тому не довів наявність кредитних відносин з відповідачкою та наявність невиконаних зобов'язань.

Але такого висновку суд дійшов з порушенням вимог процесуального законодавства, які покладають на суд обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, в тому числі і шляхом попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійснення їхніх прав (частина 4 стаття 10).

За змістом глави 3 ЦПК підготовка цивільної справи до судового розгляду покладає на суд, поряд з іншим, обов'язок визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини. При недостатності доказів та труднощах у їх наданні суд має сприяти в їх одержанні та роз'яснити наслідки неподання доказів (пункти 2, 13, 14 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду»).

Проте з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції не вчинив жодних дій, спрямованих на всебічне та повне з'ясування обставин, якими банк обґрунтовував позов.

Оскільки за таких обставин судове рішення не може вважатись законним та обґрунтованим відповідно до статті 213 ЦПК, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Так, відповідно до статті 526, частин 1 статті 530 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини щодо надання позики (кредиту) передбачають право позикодавця (кредитора) на отримання процентів від позиченої суми, розмір та порядок сплати яких визначається договором (статті 1048,1056-1 ЦК).

Відповідно до частин 1, 3 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки - пені та штрафу (стаття 611 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банком» та ОСОБА_1 укладено договір банківського обслуговування № BLаЖГА 00080951 (далі - Договір, а.с.69-73), за яким ОСОБА_1 отримала 20 000 грн. кредитних коштів у формі відкличної невідновлювальної кредитної лінії з зобов'язанням повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції (пункт 1.2, 1.5, 1.6 Договору).

За змістом пунктів 3,4 (спеціальна частина) Договору процента ставка становить 5% річних, а комісія за управління кредитом - 1,75 % від суми кредиту.

За пунктами 4.3 та 9 (спеціальна частина) Договору у випадку прострочення сплати або несплати в повному обсязі чергового платежу за Графіком банк має право вимагати сплату пені у розмірі 0,5% , починаючи з наступного дня з дати порушення позичальником терміну виконання грошового зобов'язання та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань.

Погашення кредиту, сплата процентів та комісії відповідно до Графіку погашення заборгованості мали здійснюватись щомісячними ануітентними платежами, складовими яких є частина кредиту, проценти та незмінний розмір комісії - 350 грн.(а.с. 74).

З наданого позивачем розрахунку (а.с.3) вбачається, що з січня 2012 року ОСОБА_1 виконувала кредитні зобов'язання в неповному обсязі, а останній платіж внесла у липні 2014 року.

Станом на 6 серпня 2015 року заборгованість за договором складає 24926,19 грн., з яких 14 745,56 грн. за кредитом, 1541,92 грн. за процентами, 8638,71 грн. комісії.

За період з грудня 2011 року по серпень 2015 року відповідачці нарахована пеня за пунктом 4.3 Договору у розмірі 85 037,95 грн., про що також свідчать пояснення представника позивача, надані суду апеляційної інстанції (а.с. 98-зворот).

Заяв про застосування позовної давності відповідачка не подавала.

Проте колегія суддів вважає, що стягнення пені в такому розмірі не можна вважати обґрунтованим.

Так, відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки (пені, штрафу) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вимога позивача про стягнення неустойки (85 037,95 грн.) в розмірі, який у декілька разів перевищує заборгованість ОСОБА_1, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При визначенні розміру пені, який би відповідав її дійсному призначенню, колегія суддів враховує ознаки несправедливих умов договору, які викладені у статті 18 Закон «Про захист прав споживачів», а саме встановлення непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором - понад п'ятдесят відсотків вартості продукції (пункт 5 частини 3 статті 18 Закону).

Отже, враховуючи вимоги норм цивільного, конституційного та міжнародного законодавства, колегія суддів вважає справедливим зменшення розміру пені до суми, яка складає п'ятдесят відсотків загального розміру заборгованості - 12 500 грн.

Таким чином, кредитна заборгованість ОСОБА_1, яка підлягає стягненню станом на 6 серпня 2016 року, складає 37 426, 19 грн.

Згідно зі статтею 88 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати. При цьому колегія суддів враховує, що при подачі позову банк, інтереси якого представляв Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, від сплати судового збору був звільнений, а при подачі апеляційної скарги сплатив 1 209, 60 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 551,2 грн., а на користь позивача (пропорційно задоволеним вимогам) - 412 грн.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 3 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» кредитну заборгованість станом на 6 серпня 2015 року у розмірі 37 426, 19грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 551,2 грн. судового збору, на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» 412 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська