УХВАЛА

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 1997 року по 27 лютого 2015 року, від якого сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала на те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється.

З урахуванням зазначеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти для утримання дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 тис. грн на двох дітей щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, та у розмірі 2 тис. грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 4 тис. грн щомісячно, починаючи з 10 червня 2015 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, та у розмірі 2 тис. грн до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року змінено. Зменшено суму аліментів, стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей з 4 тис. грн до 1 тис. грн, починаючи з 10 червня 2015 року і до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а потім на утримання дочки ОСОБА_6 у розмірі по 500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи аліменти на утримання двох дітей у розмірі 4 тис. грн. щомісячно, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 180, 182, 184 СК України, виходив з того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, не виконує свої зобов'язання з утримання дітей та має можливість надавати допомогу у вказаному розмірі.

Зменшуючи розмір стягнутих аліментів, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не працює і немає заробітку, а тому районний суд стягнув суму аліментів, яку він не зможе виплачувати.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 1997 року по 27 лютого 2015 року, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з довідкою від 6 червня 2015 року (Форми № 3), виданою ЖБК «Арсеналець-20», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, її син ОСОБА_6, донька ОСОБА_6, мати ОСОБА_7 та колишній чоловік ОСОБА_4

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України).

Проте, апеляційний суд, посилаючись на те, що відповідач не працює і немає заробітку, не навів відповідних мотивів щодо того, чому вказані обставини дають право на зменшення стягнення аліментів, враховуючи те, що районний суд визначаючи розмір аліментів, теж ці обставини врахував і не вказав, які норми процесуального права у зв'язку з цим порушив районний суд.

Крім того, вказуючи на те, що суд першої інстанції не встановив дійсний матеріальний стан позивача, а також можливість відповідача утримувати дітей у розмірі 4 тис. грн, суд апеляційної інстанції також не встановив матеріальний стан відповідача та не навів доказів, на підставі яких дійшов висновку про зменшення розміру аліментів.

При цьому, суд апеляційної інстанції не врахував, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року скасувати, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик