Справа №265/4595/16-ц
Провадження №2/265/1845/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом до Маріупольської міської ради із вимогою визнати за нею в порядку спадкування після смерті чоловіка, ОСОБА_2, з яким перебувала у шлюбі з 1983 року, та який помер 5 лютого 2016 року, право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що померлий був членом ЖБК «Орджонікідзе 158», та за час свого життя придбав вказану квартиру на підставі ордеру із подальшою повною сплатою пайових внесків за таку квартиру, на підставі чого ОСОБА_2 за час свого життя отримав реєстраційне посвідчення БТІ м. Маріуполя. На даний момент позивачка бажає оформити свої спадкові права, як єдиний спадкоємець після смерті ОСОБА_2, однак у неї відсутній правовстановлюючий документ на спірну квартиру, що для позивачки є перешкодою для оформлення спадщини на вказане майно, про що їй було видано відмову у вчинені нотаріальних дій. На підставі переліченого просила суд визнати за нею право власності на кооперативну АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, який помер 5 лютого 2016 року.

В судовому засіданні позивачка надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та на задоволені позову наполягала у повному обсязі.

Представник відповідача, Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, ОСОБА_3, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення поданого позову, вважаючи доведеними вимоги ОСОБА_1

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що подана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакціїї 2004 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції 2004 року) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положення ст. 328 ЦК України (в редакції 2004 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

За ст. 15 Закону України «Про власність» (в редакціїї 1991 року), який діяв до набрання чинності ЦК України (в редакції 2004 року), передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

В п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» зазначалось, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції 2004 року), де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

Суд встановив за матеріалами справи, що за ордером від 9 червня 1988 року на підставі рішення виконкому Жданівської міської ради від 8 червня 1988 року ОСОБА_2 була надана у користування двокімнатна АДРЕСА_3, до родини якого також входили дружина, ОСОБА_1, та донька, ОСОБА_4

На підставі технічного паспорту від 9 грудня 1992 року, складеного Маріупольським БТІ на квартиру АДРЕСА_4, вбачається, що загальна площа вказаної двокімнатної квартири становить 45,4 кв. м., а житлова 26,3 кв. м.

Відповідно до реєстраційного посвідчення Маріупольського БТІ від 21 грудня 1992 року вбачається, що кооперативна квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК «Орджонікідзевський - 158» від 5 листопада 1992 року про повне внесення пайових виплат.

Суд вважає, що таким чином в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 правомірно набув право власності на кооперативну АДРЕСА_2 згідно діючого на той момент законодавства України (ст. 15 Закону «Про власність»).

Згідно із свідоцтва про смерть, виданого 5 лютого 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області вбачається, що ОСОБА_2 помер 5 лютого 2016 року, актовий запис № 216 від 5 лютого 2016 року.

Зі свідоцтва про одруження, виданого Палацом одруження міста Жданова Донецької області вбачається, що 2 вересня 1983 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 одружились, актовий запис № 3069 від 2 вересня 1983 року, на підставі чого дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_2.

При цьому за інформацією приватного нотаріуса, ОСОБА_6, від 16 серпня 2016 року вбачається, що після смерті 5 лютого 2016 року ОСОБА_2, заведена спадкова справа № 30/2016, за якою була зареєстрована заява від 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2, що підтверджується копією відповідної заяви. Натомість заяв від інших осіб не надходило щодо спадкового майна спадкодавця.

Також в матеріалах спадкової справи мається довідка житлової організації від 7 квітня 2016 року, що підтверджує факт спільного проживання позивачки із ОСОБА_2 на момент його смерті 5 лютого 2016 року АДРЕСА_5.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Постановою від 8 серпня 2016 року приватним нотаріусом, ОСОБА_6, було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 5 лютого 2016 року на АДРЕСА_2 на підставі відсутності правовстановлюючого документа на вказане нерухоме майно.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна.

На підставі переліченого суд дійшов того, що АДРЕСА_2 входить до складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2, оскільки останній набув свого часу на законних підставах право власності на зазначену квартиру.

Суд при цьому зазначає, що виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права до набрання чинності Цивільним кодексом України (2004 року) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (2004 року).

Також законодавцем у 1992 році не визначалось необхідності отримання власником кооперативної квартири правовстановлюючого документа на відповідне нерухоме майно.

Лише з часу набрання чинності «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» від 7 лютого 2002 року № 7/5, було передбачалось оформлення права власності на квартири для членів ЖБК, якими було повністю внесено пайові внески, на підставі отримання свідоцтва про право власності місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням того, що позивачка має спадкові права на нерухоме майно спадкодавця, набуте ОСОБА_2 свого часу на законних підставах, що було підтверджено в судовому засіданні сукупністю зібраних по справі доказів, то суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на кооперативну АДРЕСА_2 в порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_1, в порядку спадкування після смерті 5 лютого 2016 року ОСОБА_2, право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_6 (житлова площа 26,3 кв. м., загальна площа 45,4 кв. м.).

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя