Справа № 522/7535/16-ц
Провадження № 2/522/5297/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді: Бойчука А. Ю.

при секретарі: Скибінській Є. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом Кредитної спілки «Меркурій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, та, збільшивши в ході розгляду справи розмір позовних вимог в порядку ст.31 ЦПК України, просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором на загальну суму 309,303 гривень 11 копійок; звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_1. При цьому посилається на те, що між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №04/07.013 від 11 липня 2013 року, відповідно до якого позивач надав їй кредит у сумі 113 000 гривень строком на 36 місяців. У якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, У якості забезпечення кредиту, 18 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н. В., зареєстрованим в реєстрі за № 1734. Відповідно до умов якого (пункт 1.1. договору) відповідач у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 04/07.013 від 11.07.2013 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, під АДРЕСА_1, яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 37,6 кв.м., житловою - 13, 6 кв. м. Проте, відповідач порушив умови повернення платежів, у результаті чого виникла заборгованість за вказаним договором кредиту у розмірі 309 303,11 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором.

Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Також відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1.9.1. Кредитного договору Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов Кредитного договору. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав Позичальника, включаючи забезпечення за Кредитним договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення Позичальника рекомендованим листом.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредит в розмірі і на умовах, визначених кредитним договором. Однак, судом було встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення суми кредиту, відсотків за користування кредитом та інших платежів, згідно умов, положень та графіку погашення кредиту належним чином не виконувала. У зв'язку з чим, унаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором № 04/07.013 від 11.07.2013 року у неї утворилась заборгованість у сумі 309 303, 11 грн.

-заборгованості за тілом кредиту - 43 696,09;

-індекс інфляції - 14 419,71 гривень;

-штрафні санкії - 173 036, 51 гривень

-заборгованості за відсотками - 58 760;

-інфляція 19 390, 80

Розрахунок суми заборгованості міститься в матеріалах справи

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 штрафу (комісій), заявлені обґрунтовано, так як це передбачено укладеним кредитним договором та діючим законодавством України.

Отже, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 всієї суми заборгованості за кредитним договором № 04/07.013 від 11.07.2013 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог КС «Меркурій» про звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 04/07.013 від 11.07.2013 року, укладеного між КС «Меркурій» та ОСОБА_1, на нерухоме майно, а саме: квартиру, під АДРЕСА_1, яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 37,6 кв.м., житловою - 13, 6 кв. м, та які належать ОСОБА_1 суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н. В., зареєстрованим в реєстрі за № 1734. Відповідно до умов якого (пункт 1.1. договору) відповідач у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 04/07.013 від 11.07.2013 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, під АДРЕСА_1, яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 37,6 кв.м., житловою - 13, 6 кв. м.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону № 898-ІV іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Згідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Однак, належних доказів на підтвердження надіслання вказаної вимоги відповідачу суду не надано.

Згідно зі ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивач одночасно звернувся з позовними вимогами до відповідача як позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором №04/07.013 від 11 липня 2013 року та з вимогами про звернення стягнення на нерухоме майно у рахунок погашення заборгованості за цим же кредитним договором №04/07.013 від 11 липня 2013 року, суд приходить до висновку, що вимоги КС «Меркурій» в частині звернення стягнення на нерухоме майно (п.2 позовних вимог) задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог Кредитної Спілки «Меркурій».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Кредитної спілки «Меркурій» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Кредитної Спілки «Меркурій» заборгованість у загальній сумі 309.303 (триста девять тисяч триста три) гривні, 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Кредитної Спілки «Меркурій» судовий збір у розмірі 1340,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Ю. Бойчук