Справа № 452/934/16 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/783/4784/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів cудової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левка Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв"язку з невчасно виплаченою заробітною платою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини доходів у зв»язку із порушенням строку їх виплати в розмірі 51 566, 92 грн. (розмір зазначений із урахуванням сум податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню Самбірським ВУВКГ при виконанні рішення суду).

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача. Вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким, що не ґрунтується на усіх обставинах справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Скаргу мотивує тим, що рішенням суду присуджено заробітну плату без утримання податків і обов'язкових платежів, однак оскаржуване рішення не містить в собі зазначених сум податків та обов'язкових платежів, що підлягали стягненню при їх сплаті. Тобто позивач здійснив розрахунок компенсації на суму, зазначену в рішенні без утримання податків та обов'язкових платежів. В додаткових поясненнях звертає увагу на проведення позивачем розрахунку суми компенсації у відповідності до методики, яка не передбачена чинним законодавством.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що судом обґрунтовано вирішено про задоволення позову. Мотиви апеляційної скарги про присудження суми компенсації без врахування обов»язкових платежів не свідчить про незаконність рішення оскільки в такому про це оговорено і в процесі його виконання такі дії можуть бути вчинені, що зрозуміло його довірителю. Нарахування компенсації на суму заробітної плати, котра стягнута за попереднім судовим рішенням без врахування обов»язкових платежів також може бути вирішено у відповідний спосіб звернення відповідача. Розрахунок суми компенсації проведено у відповідності до положень закону, є вірним і не спростованим відповідачем.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник позивача підтримав заперечення на апеляційну скаргу.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання повідомлень, зокрема представником відповідача судова повістка отримана 10.08.2016 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання представника відповідача Сольського В. С. про відкладення розгляду справи на вересень 2016 року по причині перебування його відпустці не підлягає до задоволення, оскільки не може бути визнано поважною причиною незабезпечення представництва юридичної особи. Крім того, доказів перебування представника у відпустці до клопотання не долучено та не надано доказів неможливості або труднощів у забезпечення явки іншого представника.

За таких обставини, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступні обставини.

Судом встановлено, що згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 травня 2015 року позов ОСОБА_3 до Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено частково; стягнуто із Самбірського ВУВКГ на користь позивача невиплачену зарплату 62043,38грн.; судове рішення 26.11.2015 року набрало законної сили.

Відповідно до встановлених даних про виконавче провадження №49985378, заборгована заробітна палата Самбірським ВУВКГ позивачу у розмірі 62043,38грн. виплачена в порядку примусового виконання відділом ДВС Самбірського МУЮ ГУЮ у Львівській області 24.03.2016 року одноразовим платежем, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження.

Зазначена сума, котра стягнута судом, складає заробітну плату позивача, котра не виплачувалась починаючи з травня 2010 року по грудень 2013 року.

Статтями 2 і 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» регламентовано, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші; сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Судом першої інстанції також вірно враховано положення ст. 34 Закону України «Про оплату праці» , за якою компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Судом враховано, що згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10. 2013 року № 8-рп/2013 положенню ст. 233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким право скористався позивач.

Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (із наступними змінами), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Дані про такі індекси є загальнодоступною інформацією.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку загальної суми компенсації, про стягнення якої вирішено судом першої інстанції. Принцип розрахунку наданого позивачем полягає у проведенні розрахунку суми компенсації до невиплаченої заробітної плати за кожний місяць з врахуванням терміну затримки її виплаті, яким є дата закінчення виконавчого провадження.

Беручи до уваги наведені норми законів та вимогу позивача у відповідності до них, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв»язку з несвоєчасно виплатою заробітної плати та вирішив про його часткове задоволення.

Зазначення у рішенні суду про те, що сума компенсації, про стягнення якої вирішив суд вказана без урахування сум обов»язкових відрахувань, не суперечить роз»ясненням, що у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14.

Тому мотиви апеляційної скарги про те, що присуджені кошти за судовим рішенням - невиплачена заробітна плата у розмірі 62043,38грн. 24.03.2016 року була виплачена боржником в примусовому порядку без відрахування обов»язкових платежів, не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, оскільки рішення суду виконано, бухгалтерією відповідача ці обставини слід було врахувати у процесі його виконання і провести відрахування сум податків та інших обов»язкових платежів, що на даний час може бути реалізовано. При вирішенні даного спору перевіряти порядок виконання попереднього судового рішення, правових підстав немає.

Порядок оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб регулюється розділом ІУ Податкового кодексу України, а саме роботодавець виступає як податковий агент при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу чи виплаті недоплаченої заробітної плати за відповідним рішенням суду; що під час оподаткування потрібно застосовувати ставки ПДФО, об»єктом оподаткування військовим збором є також доходи, - нарахування, утримання та сплату чого до бюджету повинен здійснювати у даному випадку відповідач, оскільки є особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету ПДФО та військового збору з доходів у вигляді заробітної плати, - для позивача відповідач був роботодавцем, який виплачує такі доходи згідно п. 171.1 ст. 171 ПКУ, що враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та які б мали правове значення, у апеляційній скарзі не наведено.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303 , 304 , п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, 313, п.1 ч.1ст. 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді