Справа № 513/1317/13-ц
Провадження № 2/513/111/16
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., при секретарі Златіній О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Народна фінансово-страхова компанія «Добробут»", ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2015 року позивач подав заяву про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які належать відповідачу ОСОБА_2, а саме на: автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1979 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № ВАЗ 21, державний реєстраційний номер 03567ОА; автомобіль марки «ВАЗ 2106», 1987 року випуску, двигун № НОМЕР_2, кузов № ХТА210630Н1791791, державний реєстраційний номер НОМЕР_3; автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, державний реєстраційний номер НОМЕР_6; автомобіль марки «FIAT DOBLO» 2006 року випуску, двигун № 199А6, кузов № НОМЕР_7, державний реєстраційний номер НОМЕР_8.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року клопотання позивача було задоволено та було накладено арешт на транспортні засоби, що належать відповідачу ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року скасована ухвала Саратського районного суду від 01 грудня 2015 року та питання про забезпечення позову було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи ухвалу про забезпечення позову, апеляційний суд зазначив, що під час розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не враховано принцип співмірності арештованого майна до розміру заявлених позовних вимог, оскільки без визначення вартості майна, на яке накладено арешт, можуть бути порушені права власника на розпорядження цим майном, якщо вартість арештованого майна значно перевищує розмір позовних вимог.

20 січня 2016 року позивач подав заяву, в якій просить замінити спосіб забезпечення позову шляхом зменшення обсягу майна, на яке має бути накладений арешт, а саме: накласти арешт на автомобіль марки «FIAT DOBLO» 2006 року випуску, двигун № 199А6, кузов № НОМЕР_7, державний реєстраційний номер НОМЕР_9.

Розглянувши заяву, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Як видно з матеріалів цивільної справи № 513/1317/13-ц, 17 липня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства "Народна фінансово-страхова компанія «Добробут»", в якому зазначив, що 13 грудня 2010 року приблизно о 05 годині на 94 км + 500 м автодороги Одеса-Рені в с.Миколаївка-Новоросійська Саратського району Одеської області, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_10, порушив Правила дорожнього руху, та допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_11 під керуванням позивача. Унаслідок ДТП позивачу та пасажирам автомобіля "Toyota Carina Е" завдано тілесних ушкоджень, а вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ЗАТ "НФСК "Добробут".

Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, станом на 18 грудня 2014 року матеріальна шкода складала 78210 гривень.

Діями відповідача ОСОБА_2 йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 20000 гривень.

Відповідачі ухиляються від добровільного відшкодування шкоди.

Посилаючись на ці обставини, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_3 "НФСК "Добробут" в межах ліміту відповідальності страховика матеріальну та моральну шкоду у сумі 25000 гривень та 1275 гривень відповідно, а з відповідача ОСОБА_2 - матеріальну шкоду у сумі 52710 гривень та моральну шкоду у сумі 18725 гривень, а також стягнути з відповідачів судові витрати (т.1 а.с. 2- 4, 198 ).

Ухвалою Саратського районного суду від 18 липня 2013 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі (т.1 а.с.37).

Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 21 травня 2015 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду в сумі 52710 гривень; моральну шкоду в сумі 18725 гривень; витрати на оплату судового збору в сумі 714 гривень 35 копійок, витрати на залучення експерта 1619 гривень 27 копійок, а всього 73768 гривень 62 копійки (т.1 а.с.221-223).

За заявою ОСОБА_2 ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року зазначене заочне рішення Саратського районного суду від 21 травня 2015 року скасовано та справу призначено до розгляду у загальному порядку (т.2 а.с.52).

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 частини 1, частина 3 ст. 152 ЦПК України встановлюють, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно частини 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України в пункті 1 Постанови від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз'яснив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 7 цієї ж Постанови питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

З інформації Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Арцизького, Саратського, Тарутинського та Татарбунарського районів підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області видно, що відповідач ОСОБА_2 є власником чотирьох транспортних засобів, у тому числі, фургону малотонажного марки «FIAT DOBLO» 2006 року випуску, двигун № 199А6, кузов № НОМЕР_7, державний реєстраційний номер ВН 4696ЕК, який придбаний ним 16 квітня 2013 року та зареєстрований за ним 18 квітня 2013 року ( т.2 а.с.60-62).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна, проведеної 06 листопада 2015 року Товарною Біржею «Профі-Т», ринкова вартість належного ОСОБА_2 фургону малотоннажного марки «FIAT DOBLO» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_7, державний реєстраційний номер НОМЕР_12, складає 96506 гривень (т. 2 а.с. 147-152).

Як видно з матеріалів справи, з дня вчинення відповідачем ОСОБА_2 ДТП (13 грудня 2010 року) пройшло більше 5 років. За цей час останній вчинив дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання, витрачав кошти не для розрахунку з позивачем, а на придбання автомобілів: 22 червня 2012 року - "Volkswagen Caddy", 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_13; 16 квітня 2013 року - «FIAT DOBLO», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 (т.2 а.с.80).

Враховуючи роз'яснення пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову та виконавши вказівки, які містяться в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року (т.2 а.с.144-146), оцінивши докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, суд пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду; встановив, що відповідач ОСОБА_2 є власником чотирьох автомобілів та що вартість автомобіля марки «FIAT DOBLO» 2006 року, державний реєстраційний номер ВН 4696ЕК, який просить арештувати позивач, є співмірною з обсягом заявлених позовних вимог.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що зменшення обсягу майна, на який він просить накласти арешт, є заміною способу забезпечення позову, тому що за змістом ч.1 ст.154 ЦПК України заміна способу забезпечення позову - це заміна одного виду забезпечення позову іншим. Ухвала Саратського районного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 січня 2016 року, тобто жодний вид забезпечення позову в даний час не застосований. У зв' язку з чим, суд також не погоджується з твердженнями позивача, що його заява про зменшення обсягу майна, на який має буди накладений арешт, повинна розглядатися в порядку, визначеному ч.1 ст.154 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151, 153, ч.4-6 ст.209, ст.210 ЦПК України,

суд

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «FIAT DOBLO» 2006 року випуску, двигун № 199А6, кузов № НОМЕР_7, державний реєстраційний номер НОМЕР_8, що належить на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, паспорт серії КК № 272901, виданий 14 вересня 1999 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_14, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. І. Бучацька