Номер провадження: 22-ц/785/1714/16
Головуючий у першій інстанції Жуган Л.В.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", ОСОБА_4, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю "Верус", публічне акціонерне товариство "Акцент Банк", про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними, за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі філії «Южне головне регіональне управління комерційного банку "ПриватБанк""до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009р. закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 16.11.2007р. між банком та ОСОБА_2 були укладені кредитні договори №544 МБА та №545 МБА, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 83 000 доларів США та 75 000 доларів США, відповідно. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами між банком та ОСОБА_3 укладені договори поруки. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує зобов'язання за кредитними договорами, просило задовольнити позов.

У жовтні 2009р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Верус», публічне акціонерне товариство «Акцент Банк», про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними. Зазначали, що 15.11.2007p. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі були укладені договори купівлі-продажу транспортних засобів за ціною 183 000 доларів США. Для проведення розрахунку з ОСОБА_4, між банком та ОСОБА_2 16.11.2007p. укладені кредитні договори. Зазначали, що цього ж дня придбанні транспортні засоби були передані ними в заставу банку.

Між тим, в Державній автомобільній інспекції транспортні засоби були зареєстровані на підставі виданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 довідок-рахунків від 17 та 22.11.2007p. У жовтні 2008p. банк відмовив ОСОБА_2 в наданні згоди на продаж заставлених транспортних засобів. При цьому він дізнався, що транспортні засоби вже знаходяться в попередній заставі банку за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4, про що йому не було відомо. Договори купівлі-продажу були укладені без наміру створити правові наслідки та є фіктивними, кредитні договори укладені внаслідок обману. Довідки-рахунки ОСОБА_4, не підписувались. Протиправними діями відповідачів їм завдано моральну шкоду. Посилаючись на викладене, просили задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.04.2014р. позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсними договори купівлі-продажу транспортних засобів від 15.11.2007р. №28 та №29, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Визнано недійсними видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 довідки-рахунки серії ЄГП № 698030 та серії ЄГП № 698031 від 17.11.2007р., серії ЄГП № 698065 та серії ЄГП № 698066 від 22.11.2007р., за якими були придбані транспортні засоби. Визнано недійсними кредитні договори від 16.11.2007р. № 544 МБА та № 545 МБА, укладені між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Застосовано реституцію у зв'язку із визнанням договорів недійсними, за якою: 1) в рахунок погашення кредитних коштів, наданих ОСОБА_2 за кредитними договорами від 16.11.2007р. №544 МБА та №545 МБА, укладеними між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» у загальному розмірі 158 000 доларів США, залишено в розпорядженні ПАТ КБ «ПриватБанк» транспортні засоби вартістю 183 000 доларів США, припинено право власності ОСОБА_2 на транспортні засоби; 2) стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму здійсненої ним оплати за кредитними договорами від 16.11.2007р. №544 МБА та №545 МБА: по тілу кредиту в загальному розмірі 27 016,64 доларів США, що еквівалентно 303 868 грн. 39 коп., по оплаті процентів - 24 485,53 доларів США, що еквівалентно 275 399 грн. 85 коп., по оплаті пені - 2 506,17 доларів США, що еквівалентно 28 188 грн. 37 коп.; 3) стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25 000 доларів США, що еквівалентно 281 186 грн. 33 коп., сплачених в якості авансу за придбання транспортних засобів. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Посилається на те, що рішення ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 2.04.2015р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсними договори купівлі-продажу автомобілів (транспортного засобу, який був у користуванні) від 15.11.2007р. № 28 та № 29, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 183 000 доларів США. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 транспортні засоби: автомобіль марки «Івеко Магірус», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль - Івеко Євро Стар, 2000 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_3, напівпричіп-рефрижератор Фруенауф, 1991 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_4, напівпричіп Самро, 1993 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_5. В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 544 МБА від 16.11.2007р. станом на 8.05.2013р. в розмірі 194 559, 62 доларів США, що еквівалентно 1 555 115 грн. 04 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 70 850,95 доларів США, що еквівалентно 566 311 грн. 64 коп., заборгованості по процентах - 76 110,92 доларів США, що еквівалентно 608 354 грн. 58 коп., заборгованості по пені - 47 597,80 доларів США, що еквівалентно 380 449 грн. 22 коп.; заборгованість за кредитним договором № 545 МБА від 16.11.2007р. станом на 8.05.2013р. в розмірі 146 369, 15 доларів США, що еквівалентно 1 169 928 грн. 62 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 60 132,46 доларів США, що еквівалентно 480 638 грн. 75 коп., заборгованості по процентах - 48 989,06 доларів США, що еквівалентно 391 569 грн. 56 коп., заборгованості по пені - 32 247,63 доларів США, що еквівалентно 297 720 грн. 31 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015р. касаційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 02.04.2015р. в частині вирішення вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до цього ж суду. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Сторони та їх представники до суду не прибули, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. ОСОБА_2 надав до суду заяви про перенесення засідання у справі у зв'язку з його хворобою, але на підтвердження факту своєї хвороби, яка виключає можливості його участі у судовому засіданні він будь-якого медичного документу не надав. Крем того, участь у справі приймав його представник, який також не з'вився у судове засідання. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи. Справа розглянута у відсутності сторін та їх представників відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що договори купівлі-продажу транспортних засобів від 15.11.2007р. №28 та №29, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, були оформлені з порушенням форми їх укладання та без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цими правочинами, так як підставою для реєстрації транспортних засобів в органах ДАЇ та укладення договорів застави були видані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 довідки-рахунки. Останні, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи, ОСОБА_2 не підписував, а тому в силу ст. 215 ЦК України є недійсними. В порядку застосування реституції за недійсними договорами купівлі-продажу з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 отриманий під час придбання транспортних засобів аванс у сумі - 25 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить - 281 186,33 грн..

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судом установлено, що 16.11.2007р. між банком та ОСОБА_2 були укладені кредитні договори № 544 МБА та № 545 МБА, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 83 000 доларів США та 75 000 доларів США, відповідно.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами між банком та ОСОБА_3 укладені договори поруки.

15.11.2007p. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі були укладені договори купівлі-продажу транспортних засобів: автомобіля марки «Івеко Магірус», 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіля - Івеко Євро Стар, 2000 року випуску, шасі № НОМЕР_6, реєстраційний номер - НОМЕР_3, напівпричіпа-рефрижератора Фруенауф, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_7, реєстраційний номер - НОМЕР_4, напівпричіпа Самро, 1993 року випуску, шасі № НОМЕР_8 реєстраційний номер - НОМЕР_5

Для проведення розрахунку з ОСОБА_4 між банком та ОСОБА_2 16.11.2007p. укладені кредитні договори.

У Державній автомобільній інспекції транспортні засоби були зареєстровані на підставі виданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 довідок-рахунків від 17 та 22.11.2007p., підписи на яких згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 28.02.2011р. від імені ОСОБА_2 виконані не ним, а іншою особою.

Скасовуючи рішення апеляційного суду від 02.04.2015р. в частині вирішення вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів та передаючи справу у цій частині на новий розгляд касаційний суд у своїй ухвалі указав, що на вказані норми законодавства суд апеляційної інстанції уваги не звернув, не врахував, що документи, передбачені чинним законодавством, на підтвердження укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів у ОСОБА_2 відсутні, підписи на довідках-рахунках від 17 та 22.11.2007p. від імені ОСОБА_2 виконані не ним, а іншою особою, що встановлено висновком судової почеркознавчої експертизи від 28.02.2011р.

Вважаючи, що укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі договори купівлі-продажу транспортних засобів є доказом переходу права власності на них до останнього, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відповідність їх форми встановленій законом і можливість визнання їх недійсними, не врахував, що недійсними можуть бути визнані лише укладені договори.

Неукладеність і недійсність договору тягнуть за собою різні правові наслідки.

У разі неукладеності договору відсутні підстави для застосування наслідків його недійсності, передбачених законом.

Так, згідно із ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з п. 3 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу, повинні укладатись у письмовій формі.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1338 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», (далі - Правила, в редакції, що були чинними на час укладання спірних договорів купівлі-продажу транспортних засобів), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п. 8 зазначених Правил реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не приймаються до реєстрації транспортні засоби, зібрані (складені) з складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог Закону України "Про дорожній рух".

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Такими документами можуть бути: довідка-рахунок за формою згідно з додатком N 1 до цих Правил, видана суб'єктом підприємницької діяльності, який реалізує транспортний засіб; договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичної чи фізичної особи, яка визнається власником транспортного засобу, його марки, моделі, року випуску, а також ідентифікаційних номерів складових частин; довідка органу соціального захисту населення, який виділив автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортного засобу за формою згідно з додатком N 6 до цих Правил, виданий підприємством-виробником транспортного засобу чи його складових частин або підприємствами, які переобладнали чи встановили на транспортному засобі спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про відповідність конструкції транспортного засобу вимогам безпеки дорожнього руху,із зазначенням їх ідентифікаційних номерів та конкретного одержувача, скріплений підписом посадової особи підприємства і печаткою; посвідчення митного органу про реєстрацію транспортного засобу або його складових частин, що мають ідентифікаційні номери,в підрозділах ДАІ - для фізичних осіб, вантажна митна декларація -для юридичних осіб або належним чином оформлені довідка-рахунок та вантажна митна декларація (засвідчена митним органом копія) - для фізичних та юридичних осіб; договір фінансового лізингу.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Реєстрація транспортних засобів скасовується вразі встановлення факту, що документи, які посвідчують особу власника, підтверджують правомірність придбання транспортного засобу або право на користування та розпорядження ним, є фіктивними чи підробленими. Реєстрація транспортних засобів також скасовується у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів його складових частин.

Бланки довідок-рахунків, актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств-виробників цих засобів і їх складових частин за формами згідно з додатками N 1 і 6 до цих Правил є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 р. №283.

Як видно з матеріалів справи і це зазначено у рішенні суду першої інстанції, що відповідно до листа Головного управління МВС України в Одеській області листа УДАЇ №70-6625 від 21.09.2009р., спірні автомобілі та напівпричепі, на підставі довідок-рахунків, виданих 17.11.2007р. організацією ФОП «ОСОБА_5.», були зареєстровані на ім'я ОСОБА_2 та були видані державні номерні знаки й свідоцтва про реєстрацію ТЗ., т.1 а/с 25.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснювали, що їм взагалі не було відомо про існування довідок-рахунків на ці транспортні засоби, які стали підставою для реєстрації ТЗ на ім'я ОСОБА_2, а крім того, підпис від імені ОСОБА_2 в графі отримувача автомобілів (покупця) йому не належить.

Висновком експерта №241 від 28.02.2011р. встановлено, що підписи на довідках рахунках №698066 від 22.11.2007р., №698065 від 22.11.2007р., №698030 від 17.11.2007р., №698031 від 17.11.2007р. від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (особами), т.3, а/с. 113-117.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 181 ЦК України, режим нерухомої речі може бути поширений законом на інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що автомобілі, призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі підлягають державній реєстрації та обліку.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 ЦК України та ст. 640 ЦК України пов'язуються з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав і обов'язків для сторін.

Колегія суддів вважає, що сукупність зібраних судом першої інстанції доказів свідчить про те, що в установленому порядку договори купівлі-продажу спірних транспортних засобів між їх власником ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не укладалися, а з огляду на викладене посилання суду як на підставу укладання договорів купівлі-продажу цих транспортних засобів у простій письмовій формі від 15.11.2007р. й на довідки-рахунки від 17 та 22.11.2007р., у яких підписи від імені ОСОБА_2 виконанні не ним, а іншої особою, що встановлено висновком судової почеркознавчої експертизи від 28.02.2011р., є безпідставним, оскільки суперечить вищезазначеним вимогам закону.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 вищевказаної постанови №9 від 06.11.2009р. роз'яснив, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, якій не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст.ст. 205-210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеним правочин (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладання (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із ст.ст. 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Таким чином, матеріалами справи достовірно встановлено, що договори купівлі-продажу зазначених транспортних засобів у листопаді 2007р., між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не були укладені з дотриманням форми та не пройшли державної реєстрації у відповідності до вищевказаних вимог закону та Правил, а тому вони вважаються неукладеними.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на вищевикладене не звернув уваги, чим допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та порушив норми матеріального і процесуального права, а тому його рішення у цій частині на підставі п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 -317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", ОСОБА_7, треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю "Верус", публічне акціонерне товариство "Акцент Банк", про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів та напівпричепів від 15 листопада 2007 року №28, №29, застосування наслідків недійсності правочинів та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25 000 доларів США скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький