У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України, Міністерство праці та соціальної політики України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 4 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у травні 2014 року її чоловік ОСОБА_2 на підставі Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 «Про часткову мобілізацію» виїхав добровольцем у район проведення антитерористичної операції, де 1 червня 2014 року був зарахований до складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 на посаду стрільця - помічника гранатометника 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони, що підтверджується довідкою від 30 червня 2014 року № 0624, виданою командиром вказаної військової частини.

З моменту зарахування ОСОБА_2 брав участь у бойових діях під час антитерористичної операції з метою захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. 21 липня 2014 року він був поранений осколком міни, внаслідок чого загинув. Факт загибелі ОСОБА_2 як військовослужбовця Збройних Сил України підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть від 22 липня 2014 року № 138, згідно з яким його смерть настала у полі біля м. Луганська, причина смерті вогнепальна вибухова травма з розтрощенням частин тіла; витягом з протоколу від 30 липня 2014 року № 2131 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, з якого вбачається, що вогнепальна вибухова травма з розтрощенням частин тіла, яка стала причиною смерті солдата ОСОБА_2 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; витягом з наказу від 17 серпня 2014 року № 46 військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у п. 8 якого зазначається, що солдата ОСОБА_2 , стрільця - помічника гранатометника 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони, який загинув 21 липня 2014 року в результаті вогнепальної вибухової травми з розтрощенням частин тіла у полі біля м. Луганська (поранений осколком міни після вибуху), виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, смерть пов`язана з виконанням обов`язків.

У зв`язку із загибеллю її чоловіка як військовослужбовця вона зверталася до Міністерства оборони України з проханням надати їй одноразову грошову допомогу відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 10 грудня 2014 року № 248/3/6/-2259 їй було відмовлено у виплаті з тих підстав, що чоловік перебував у зоні антитерористичної операції як доброволець і не був призваний на військову службу, а тому до військовослужбовців не належить.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт загибелі ОСОБА_2 , уродженця с. Тоболи Камінь-Каширського району Волинської області, як військовослужбовця, солдата, стрільця - помічника гранатометника 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України під час бойових дій у районі проведення антитерористичної операції, що необхідно їй для визнання членів сім`ї загиблого особами, на яких розповсюджується Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 4 вересня 2015 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тоболи Камінь-Каширського району Волинської області, солдата, стрільця - помічника гранатометного 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони, військової частини польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України, як військовослужбовця під час бойових дій у районі проведення антитерористичної операції.

У касаційній скарзі Міністерство оборони України просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заявник надала на підтвердження доводів заяви про встановлення юридичного факту відповідні докази.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що той факт, що ОСОБА_2 вступив до лав Збройних Сил України не у зв`язку з призовом на військову службу (як стверджує Міністерство оборони України), а в результаті добровільного волевиявлення на виконання свого конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, її суверенітету і територіальної цілісності, а в подальшому проходив військову службу у віськовій частині, не може бути підставою для позбавлення його правового статусу військовослужбовця.

Зазначені висновки судіввідповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Тоболи Камінь-Каширського району Волинської області.
Згідно зі свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті Україна, Луганська область, м. Луганськ.

Згідно з довідкою командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 30 червня 2014 року № 0624 ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 «Про часткову мобілізацію», а відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 30 липня 2014 року № 2131 та витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 17 серпня 2014 року солдат ОСОБА_2 був стрільцем - помічником гранатометника 2-го відділення охорони 3-го взводу охорони 1-ї роти охорони, причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 стала вогнепальна вибухова травма з розтрощенням частин тіла у полі бою біля м. Луганська (поранений осколком міни після вибуху), травма і причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Указом Президента України від 27 червня 2015 року № 365/2015 «Про відзначення державними нагородами України» за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі солдата ОСОБА_2 посмертно нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня.

Встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 , необхідно їй для визнання членів родини ОСОБА_2 особами, на яких поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зазначене не свідчить про те, що за такими вимогами виник спір про право, як про це зазначає в касаційній скарзі Міністерство оборони України, оскільки спір про право виникає в разі порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів особи, а у цій справі ОСОБА_1 просила встановити факт, який має для юридичне значення, і який не пов`язаний з подальшим вирішенням іншого спору.
Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч. 1 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Так, ОСОБА_1 в судовому порядку не просить надати її померлому чоловіку статус учасника бойових дій, однак у неї є право на звернення до суду із заявою про встановлення факту його загибелі під час бойових дій у районі проведення антитерористичної операції, з огляду на вищезазначене, а також з урахуванням змісту ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава, конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканість.

Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст. 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Згідно з довідкою Сватівського районного військового комісаріату від 5 серпня 2015 року № 1334 ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації 15 червня 2014 року Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області відповідно до Указу Президента України від 6 травня 2014 року № 454.

Установивши зазначені обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про встановлення факту загибелі ОСОБА_2 під час бойових дій у районі проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України відхилити.
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 4 вересня 2015 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик