УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Карпенко С.О., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Старокиївський банк» (далі - ПАТ «Старокиївський банк») звернулось в суд із вказаним позовом до ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 грудня 2008 року між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 02/980/К/210, за умовами кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_4 кредит у сумі 296 891 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних з кінцевим терміном повернення 16 грудня 2009 року. У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 09 лютого 2015 року має заборгованість у розмірі 631 476,32 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 631 476 грн 32 коп. Вирішено питання судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір № 02/980/К/210 від 17 грудня 2008 року, відповідно до умов якого відповідачу було надано в кредит грошові кошти в сумі 296 891 грн зі сплатою 20% річних та кінцевим терміном повернення до 16 грудня 2009 року (а.с. 4-6).

Меморіальний ордер № 5312/1 від 17 грудня 2008 року, свідчить про виконання банком умов кредитного договору й перерахування з позичкового на поточний рахунок відповідача 296 891 грн (а.с.14).

На виконання умов договору ОСОБА_4 протягом терміну його дії було здійснено 2 поточні платежі на сплату відсотків за період з 17 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року в сумі 2433 грн. 53 коп. та з 01 січня 2009 року по 31 жовтня 2009 року в сумі 49 454 грн. 42 коп. (а.с.18-22).

Будь яких інших платежів по вказаному кредитному договору відповідачем здійснено не було. Графік погашення кредиту між сторонами не укладався.

На підставі поданих ОСОБА_4 заяв, неодноразово змінювалися умови договору в частині строку повернення ним кредитних коштів шляхом укладання додаткових угод й остаточною датою їх повернення сторонами було визначено 25 грудня 2014 року (а.с. 7-13).

Відповідно до змісту заяв, поданих позичальником відповідальним особам ПАТ «Старокиївський банк», останній, звертаючись із заявами про продовження строку дії кредитного договору, кожного разу гарантував повернення кредиту та відсотків у строк, порядку та на умовах, визначених додатковими умовами до кредитного договору (а.с.89-96).

Долучений до справи розрахунок заборгованості за кредитним договором свідчить про його складання у відповідності до положень договору, з яких 296 891 грн заборгованість по тілу кредиту, 313 159 грн 01 коп. заборгованості по процентах, 10 517 грн 26 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту та 1 090 грн 05 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів (а.с.3,88).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляцій суд, враховуючи положення ст.ст. 261, 264, 526, 554, 589, 610-611, 614, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вірно виходив із того, що позивач відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору виконав належним чином взяті на себе зобов'язання надавши суму кредиту визначену договором відповідачу, однак відповідач у порушення умов договору не виконав взяті на себе зобов'язання, в результаті чого утворилася заборгованість яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Суди вірно виходили із того, що звертаючись до банку із заявами про продовження дії кредитного договору боржник визнавав наявність кредитного боргу, що зокрема свідчить про переривання строку позовної давності, а тому доводи відповідача щодо застосування строку позовної давності відповідно до останнього платежу не заслуговують на увагу.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова