Справа 202/5622/16-ц
Провадження № 2/0202/2771/2016
16 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого - судді Мороза В.П.,
при секретареві Овечко А.С.,
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -
Позивач у вересні 2016 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування документів.
В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Третейского суду при Асоціації «Левлекс», у складі одного третейського судді Патики А.В., від 11 грудня 2007 року було задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та визнано за позивачем право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Рилєєва, 66, що складається з літ. А житловий будинок, загальною площею 38,2 кв. м., житлова площа 18,2 кв. м., №1-4 споруди, без акту введення в експлуатацію.
Дане рішення не було ніким оскаржене, та набрало законної сили у відповідності до норм чинного на той час законодавства.
На той час, позивач вже мешкала в зазначеному будинку близько півтора року. З того часу позивач безперервно відкрито володію та користуюсь зазначеним будинком.
На час прийняття рішення третейським судом (2007 рік), третейські суди відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» мали повноваження на прийняття зазначеного рішення.
Але до статті 6 Закону України «Про третейські суди» в березні 2009 року було внесено зміни, відповідно до яких:
«Третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки…».
Після отримання позивачем рішення третейського суду, ОСОБА_1 не звернулась до органів реєстрації, оскільки не зібрала повний пакет документів.
А звернувшись в 2010 році дізналась, що зареєструвати майно вже неможливо. Оскільки третейські суди не мають права вирішувати справи про встановлення права власності на нерухоме майно.
В 2013 році позивачем було замовлено виготовлення технічного паспорту на зазначене домоволодіння. Замовлений паспорт було видано позивачу 26 серпня 2013 року.
10 січня 2014 року позивач, ОСОБА_1, уклала усну угоду із відповідачем ОСОБА_2 про виконання робіт з оформлення та реєстрації права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою : м. Дніпро, вул. Рилєєва, 66.
На виконання угоди позивач зі своєї сторони передала ОСОБА_2 оригінали документів, а саме: рішення Третейського суду від 11.12.2007 року, технічний паспорт від 26 серпня 2013 року.
Сторони домовились, що ОСОБА_2 буде двічі на місяць буде інформувати позивача про хід оформлення документів.
З грудня 2015 року відповідачка жодного разу не повідомила позивача про хід виконання угоди та уникає зустрічі з позивачем і відмовляється віддати оригінали документів, які я їй передала ОСОБА_1
Позивач у судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином.
Відповідач в судове засідання у справі не зявлялася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Третейского суду при Асоціації «Левлекс», у складі одного третейського судді Патики А.В., від 11 грудня 2007 року було задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Рилєєва, 66, що складається з літ. А житловий будинок, загальною площею 38,2 кв. м., житлова площа 18,2 кв. м., №1-4 споруди, без акту введення в експлуатацію.
Дане рішення не було ніким оскаржене, та набрало законної сили у відповідності до норм чинного на той час законодавства.
На той час, позивач вже мешкала в зазначеному будинку близько півтора року. З того часу позивач безперервно відкрито володію та користуюсь зазначеним будинком.
На час прийняття рішення третейським судом (2007 рік), третейські суди відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» мали повноваження на прийняття зазначеного рішення.
Але до статті 6 Закону України «Про третейські суди» в березні 2009 року було внесено зміни, відповідно до яких: «Третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки».
Зазначена редакція закону діє і на сьогоднішній час.
Після отримання позивачем рішення третейського суду, позивач ОСОБА_1 не звернулась до органів реєстрації, оскільки не зібрала повний пакет документів.
А звернувшись в 2010 році дізналась, що зареєструвати майно вже не може. Оскільки третейські суди не мають права вирішувати справи про встановлення права власності на нерухоме майно.
В 2013 році позивачем було замовлено виготовлення технічного паспорту на зазначене домоволодіння. Замовлений паспорт було видано позивачу 26 серпня 2013 року.
10 січня 2014 року позивач, ОСОБА_1, уклала усну угоду із гр. ОСОБА_2 про виконання робіт з оформлення та реєстрації права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою : м. Дніпро, вул. Рилєєва, 66.
На виконання угоди позивач зі своєї сторони передала гр. ОСОБА_2 оригінали документів, а саме: рішення Третейського суду від 11.12.2007 року, технічний паспорт від 26 серпня 2013 року.
Сторони домовились, що ОСОБА_2 буде двічі на місяць буде інформувати позивача про хід оформлення документів.
Однак, з часу передачі документів відповідачка телефонувала лише 2 рази та повідомляла, що документи на оформленні, але жодним чином не підтверджувала зазначеного.
З грудня 2015 року відповідачка жодного разу не повідомила позивача про хід виконання угоди та уникає зустрічі з позивачем і відмовляється віддати оригінали документів, які я їй передала ОСОБА_1
Згідно до ст. 316 ЦК України права власності є право особи на річ (майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, на підставі ст.ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Рилєєва, 66, що складається з літ. А житловий будинок, загальною площею 38,2 кв. м., житлова площа 18,2 кв. м., №1-4 споруди.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз