Справа № 489/4695/15-ц
Номер провадження 2/489/93/16
РІШЕННЯ

Іменем України

25 січня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» (далі - позивач або ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів та вилучення з реєстру запису про обтяження нерухомого майна,

встановив

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач був зобов'язаний щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитним коштами. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладений договір іпотеки.

Оскільки, відповідач не виконує належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 19874,42 дол. США, пеню у розмірі 7849,73 грн. та судовий збір.

11.11.2015 від представника відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява. Вказує, що вище зазначений кредитний договір є несправедливим та таким, що порушує вимоги ЗУ "Про захист прав споживачів", а тому має бути визнаний недійсним. Просив суд визнати недійсним кредитний договір, іпотечний договір та вилучити з реєстру обтяжень та заборон відчуження нерухомого майна за договором іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру за адресою: вул. 12 Поздовжня, 5, 7 в м. Миколаєві.

Ухвалою суду від 14.12.2015 об'єднано в одне провадження позовні вимоги за зустрічним позовом з первісними вимогами.

Представник позивача вимоги за первісним позовом підтримав, просив їх задовольнити. Вимоги за зустрічним позовом не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги за первісним позовом не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив задовольнити зустрічний позов.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

12.10.2006 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №472, за яким позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу кредит у сумі 40000, 00 дол. США, а відповідач зобов'язався повертати кредит згідно графіку погашень суми кредиту та сплачувати щомісячно відсотки у розмірі 11,0% річних за користування кредитом.

12.10.2006 між сторонами укладений іпотечний договір, предметом іпотеки є трикімнатна квартира №7, що знаходиться за адресою: вул. 12 Поздовжня, 5 в м. Миколаєві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду копія кредитного договору №472, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору, суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором №472 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість становить 19874,42 дол. США - заборгованість за кредитом та нарахованими відсотками за користування кредитом та заборгованість по пені у розмірі 7849,73 грн.

Представник позивача за зустрічним позовом вказує, що ОСОБА_1 не провів з позичальником переддоговірної роботи, у кредитному договорі не визначено, що валютні ризики, пов'язані з підвищенням вартості валюти, покладені тільки на ОСОБА_2, остання в свою чергу не могла самостійно визначити орієнтовану сукупну вартість кредиту, бо не є фахівцем в галузі фінансів. Зазначає, що у відповідача і позивача відсутня індивідуальна ліцензія, внаслідок чого застосування долара США як платіжної одиниці за кредитним договором суперечить вимогам законодавства. Надання Банком копії меморіального ордеру не є належним доказом, оскільки він свідчить лише про переказ коштів з одного рахунку на інший.

Пунктом 15 та 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, передбачено наступне: саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

У відповідності з позицією, викладеною у Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.

Відповідач за первісним позовом не підтвердив належними та допустимими доказами факт не надання Банком інформації про валютні ризики, в свою чергу позичальник при належній завбачливості міг передбачити можливість зміни курсу та обираючи умови кредитування відповідач обрав саме кредитування у валюті, оскільки відсоткова ставка за ним є меншою.

Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року №3795-VІ "Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки Кредитний договір укладено до набрання чинності Закону України від 22 вересня 2011 року №3795-VI, відсутні підстави для визнання недійсним пункту Кредитного договору про валюту.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ "Індустріально - експортний банк" має банківську ліцензію №99, зареєстровану НБУ України від 10.02.1993 за №149, Дозвіл №99-3 від 16.01.2003, Додаток до Дозволу №99-3 від 16.01.2003, що підтверджують право Банку здійснювати банківські операції визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Згідно ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні і генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Національним банком України прийнято Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затверджених постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 р. № 275, відповідно до п. 5.3. якого письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. за № 15-93. Відповідно до п. 2.3. зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національним банком видано йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно-правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має ліцензію, яку видано НБУ у встановленому порядку.

Аналіз положень ст. 47 та ст. 49 ЗУ «Про банки банківську діяльність», ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу.

Посилання представника відповідача на відсутність у позичальника індивідуальної ліцензії на використання готівкової іноземної валюти є хибним, оскільки такого обов'язку для позичальника законом не передбачено.

Не враховує суд і твердження представника позивача за зустрічним позовом про те, що надання Банком меморіального ордеру не є належним доказом, оскільки він свідчить тільки про переказ коштів з одного рахунку на інший.

Як вбачається з п. 2.2. Кредитного договору моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування/видачі кредитних коштів з позичкового рахунку відповідно до п. 2.1. цього договору.

Тобто таке твердження спростовується вказаним положенням кредитного договору та копією меморіального договору, що свідчить про факт надання кредиту.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював платежі за кредитним договором.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, а тому в задоволенні вимог за зустрічним позовом необхідно відмовити в повному обсязі.

Виходячи з наведених норм матеріального права та обставин справи, суд приходить до висновку про порушення відповідачем взятих зобов'язань, а тому первісний позов підлягає задоволенню шляхом стягнення заборгованості з позичальника.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається: «У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК».

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 3654,00 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів та вилучення з реєстру запису про обтяження нерухомого майна в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 заборгованість за кредитним договором №472 від 12.10.2006 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» у розмірі 19874,42 дол. США - заборгованість за кредитом, нарахованими відсотками за користування кредитом та комісією.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» пеню в сумі 7849,73 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_1» судовий збір у розмірі 3654 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв