Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Оніпко О.В., Собіна І.М.

секретар судового засідання: Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Відділення №11 Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"; про повернення строкового банківського вкладу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 грудня 2014 року позов задоволено: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" або банк) на користь ОСОБА_2 вклади в іноземній валюті разом з відсотками за користування вкладами за договором банківського вкладу від 29.04.2013 року №576415/2013 з вкладним рахунком НОМЕР_2, договором банківського вкладу від 11.06.2013 року №595166/2013 з вкладним рахунком НОМЕР_1 та договором банківського вкладу від 18.11.2013р. №680323/2013 з вкладним рахунком НОМЕР_2 на загальну суму 32 850,28 доларів США, 15 669,74 євро та 21 935,912 гривень за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стягнуто з ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" у дохід держави 3 654 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник банку покликався на його незаконність та необґрунтованість через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначав, що з лютого 2014 року по травень 2014 року постановами Правління Національного банку України було введено обмеження щодо видачі валютних коштів клієнтів з поточних, вкладних рахунків.

Посилався на норми ст. 1060 ЦК України, за правилами якої якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються в розмірі процентів за вкладом на вимогу, якщо договором не встановлено більш високий процент.

Вважав, що у випадку дострокового розірвання договору банківського вкладу проценти мають бути перераховані, стягнення в такому випадку з банку суми вкладу в повному обсязі є безпідставним, оскільки позивач отримував весь період дії договору відсотки за вкладом по ставці строкового вкладу, а не вкладу на вимогу.

Згідно з виписками по поточних рахунках ОСОБА_2 станом на 02.02.2015 року залишок коштів на її рахунках за договорами № 576415/2013 від 29.04.2013 року та № 595166/2013 від 11.06.2013 року становить 32 147,49 доларів США, а за договором № 680323/2013 від 18.11.2013 року - 14 756,83 євро, що є меншим за суми стягнуті рішенням суду.

Покликався на п.9.1.1 Правил відкриття та обслуговування вкладних та поточних рахунків фізичних осіб ПАТ „Всеукраїнський Акціонерний Банк", відповідно до яких позивач, як клієнт, повідомлений про те, що стосовно деяких операцій можуть застосовуватися обмеження, встановлені законодавчими та нормативними актами, внутрішніми правилами та процедурами банку, інших банків та/чи платіжних систем, через які ці операції здійснюються.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" в мотивувальній частині рішення суд повинен був навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Зазначених вказівок судом виконано не було.

Крім того, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", а тому згідно з п.5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюватися не може.

З наведених міркувань просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Іншими особами рішення суду не оскаржувалося.

У поданих 4 січня 2016 року запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Справа перебувала на апеляційному та касаційному перегляді, внаслідок чого 18 листопада 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року скасовано, а справу повернуто на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що після закінчення терміну дії договору банківських вкладів депозитні кошти не були повернуті позивачу, а тому з банку на її користь слід стягнути суми невиплачених банківських вкладів та трьох процентів річних від простроченої суми за порушення виконання грошового зобов'язання.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що 29 квітня, 16 червня та 18 листопада 2013 року ОСОБА_2 уклала з ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" договори банківського вкладу в іноземній валюті строком на 13 місяців з виплатою відсотків за користування по закінченню дії строку вкладу договору.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилалася на те, що з березня 2014 року банк припинив повертати вкладникам кошти за нарахованими за ними відсотками, а тому 10 листопада 2014 року вона звернулася до суду із позовом про повернення строкового банківського вкладу. 21 листопада 2014 року у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" введено тимчасову адміністрацію.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Норми ст. 1068 ЦК України визначають зобов'язання банку вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, положення ст. 629 ЦК України передбачають обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За таких обставин зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунка грошових коштів на умовах та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, неповернення позивачеві банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України і умовам укладеного між сторонами договору.

Між тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року №733 "Про віднесення ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року №123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк", відповідно до якого з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Тобто на час розгляду справи судом банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, що фактично унеможливлює здійснення ним операцій за рахунками власних клієнтів.

Окрім цього, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації щодо неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів здійснюється в порядку, що передбачений Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а чинним законодавством не визначено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

Отже, позовні вимоги задоволеними не можуть бути.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин уваги на викладені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви касаційного суду, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді справи.

Мотивами для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового - про залишення позову без задоволення відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповнота з'ясування обставин справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 грудня 2014 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Відділення №11 Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"; про повернення строкового банківського вкладу.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: