Справа № 604/1367/15-ц
Провадження № 2/604/32/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

у складі : головуючого судді Могачевської В.Й.

за участю секретаря судового засідання Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань смт. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - УДМС України в Тернопільській області в особі сектору УДМС України в Підволочиськиму районі, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зобов'язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1, інтереси якого на підставі довіреності від 11 серпня 2015 року, посвідченої сільським головою Подільської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області Дронга О.П., зареєстрованої в реєстрі за № 67, в судовому засіданні представляє ОСОБА_4, звернувся з позовом до ОСОБА_2, про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов'язання УДМС України в Тернопільській області, сектору УДМС України в Підволочиськиму районі зняти останню з реєстраційного обліку, мотивуючи свою вимогу тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно будинкової книжки в даному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 за зазначеною в будинковій книзі адресою з 06.08.2009 року, з часу розірвання шлюбу з його сином ( ОСОБА_4 ), не проживає, ніякої участі в утриманні та обслуговуванні належного йому житлового будинку не приймає. Не сплачує комунальні послуги, не вкладає кошти в ремонт будинку, не допомагає в обробітку городу, який є на території присадибної ділянки.

Всі ці обставини створюють йому незручності, порушують його право власності, вимагають затрат зайвих коштів, яких у нього як у пенсіонера і так не вистачає, чим порушує його законні права.

А так як в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, змушений звернутися з даним позовом до суду і просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зобов'язати УДМС України в Тернопільській облвсті, сектор УДМС України у Підволочиському районі зняти останню з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав з підстав, викладених у ньому, пояснив, що відповідач його колишня дружина, з якою ще в серпні 2009 року вони розірвали шлюб. Ще до розлучення дружина, яка постійно знаходилася на заробітках за кордоном, забрала з будинку батька свої особисті речі а також придбані ними в період спільного проживання речі і перенесла їх в будинок своїх батьків, які також проживають в селі Хоптянка. З того часу в будинку батька ніколи не проживала і не появлялася, ніякої участі в утриманні будинку не приймала і не приймає.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи шляхом подачі оголошення в друкований засіб масової інформації газету «Свобода» №2 ( 3040 ) від 06 січня 2016 року , в судове засідання не з'явилася.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору - УДМС України в Тернопільській області в особі сектору УДМС України в Підволочиськиму районі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву з проханням справу слухати у їх відсутності. При вирішенні справи по суті в частині позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням покладаються на думку суду і заперечують проти задоволення позову в частині зобов'язання їх зняти з реєстрації знання з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 на підставі наступного.

Статтею 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, як свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців або осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

На підставі аналізу даної норми встановлено, що наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, є підставою для зняття даної особи з реєстрації місця проживання. УДМС у Тернопільській області не відмовляється від виконання законного судового рішення, однак вважає, що винесення додаткового рішення про зобов'язання УДМС у Тернопільській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку є не доцільним.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.

Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1. Вказане підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 30 серпня 1992 року, виданим на підставі рішення виконкому Подільської сільської ради народних депутатів №15 від 15 серпня 1992 року.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, що мешкають у будинку АДРЕСА_1: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянка України, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Підволочиським РВ УМВСУ 02 грудня 2000 року, прибула для постійного проживання 27 січня 1994 року за вищевказаною адресою.

06 серпня 2009 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №61. Вказане вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1,виданого 17 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського РУЮ Тернопільської області.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №2-465/09р. від 16 жовтня 2015 року проведено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в натурі.

З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання гр. ОСОБА_1 від 12 серпня, 05 листопада та 07 грудня 2015 року №№ 276, 397, 428 вбачається, що при обстеженні встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, однак ОСОБА_2 у вищевказаному будинку не проживає з 2009 року.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, підтвердили , що з 2009 року відповідачка не проживає в будинку позивача і ніякої участі в утриманні будинку не приймає . Всі свої речі, а також присуджене їй судом майно перенесла до своїх батьків, які також проживають в селі Хоптянка Підволочиського району тернопільської області. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В даному випадку суд вважає що відповідачка не являється членом сім'ї позивача, не проживає у його будинку понад один рік без поважних причин. Тому її слід визнати втратившою право користування житловим приміщенням по цих підставах.

При вирішенні вимог позивача в частині зобов'язання УДМСУ в тернопільській області суд приймає до уваги наступне .

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином із указаної норми видно, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Суд не наділений повноваженнями приймати рішення про зняття фізичних осіб з реєстрації місця проживання та на підставі ст.ст. 7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки така процедура здійснюється відповідним органом реєстрації .

Отже, в задоволенні позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання відповідача з будинку, що в АДРЕСА_1 слід відмовити.

В силу ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід також стягнути понесені судові витрати по справі.

На підставі наведеного, керуючись ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ч. 1 ст.9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.41 Конституції України, ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, ч.2 ст.405 ЦК України, ст. ст. 57, 64, 88, 209, 212, 213, 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстровану в АДРЕСА_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в користь позивача ОСОБА_1, 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Підволочиським районним судом за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: