АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/75/16 Справа № 2-802/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення в натурі 1/2 частини будинку з відповідною частиною господарчих будівель та про виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи відділ опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, відділ опіки та піклування Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки частково недійсним та поновлення прав власності неповнолітніх дітей згідно з розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації від 02 грудня 2005 року №1165-р, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до ОСОБА_4 про виділення в натурі 1/2 частини будинку з відповідною частиною господарчих будівель та про виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки, мотивуючи тим, що 22 серпня 2009 року було розірвано шлюб між ним та відповідачкою.

Зазначав, що за час подружнього життя ними було придбано житловий будинок з господарчими будівлями, який знаходиться у смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області по вул.Ленінградській,3, а тому вказаний будинок з господарчими спорудами та земельна ділянка належать сторонам на праві спільної часткової власності.

Вказував, що після розірвання шлюбу в добровільному порядку домовитися про порядок користування належними їм частинами майна не вдається, а відповідачка, забравши ключі від спірного будинку, унеможливила його проживання в ньому.

Посилаючись на те, що був вимушений перейти жити в ту частину будинку, в якій з 2007 року проживали його батьки, оскільки в тій частині був окремий вхід, а тому просив суд виділити в натурі йому 1/2 частину будинку із відступом від ідеальних часток з відповідною частиною господарчих будівель та виділити в натурі 1/2 частини земельної ділянки по вул.Ленінградській,3 в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області, згідно варіанту №2 висновку судової будівельно-технічної експертизи №40145-12 від 07 березня 2013 року.

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним, неодноразово уточненим, позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки частково недійсним та поновлення прав власності неповнолітніх дітей згідно з розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації від 02 грудня 2005 року №1165-р, мотивуючи тим, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 08 листопада 2005 року №8884333, технічного паспорту на квартиру №105 в житловому будинку №6 по вул.Нахімова у м.Запоріжжі йому на праві приватної власності належала 1/4 частина вказаної квартири. Іншими співвласниками зазначеної квартири, у рівних частинах, були відповідачі у справі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, та їх малолітня донька ОСОБА_6

Вказував, що зазначена квартира була продана відповідачами за зустрічним позовом у 2005 році, під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, з метою покращення житлових умов родини та придбано житловий будинок №3 по вул.Ленінградській в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області разом із приватизованою земельною ділянкою площею 0,0751 га.

Зазначав, що згідно з розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя від 02 грудня 2005 року №1665 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було надано згоду на продаж квартири лише за умови закріплення за неповнолітнім ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_6 по 1/4 частині будинку №3 по вул.Ленінградській в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області за кожним. Рішеннями Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 21 травня 2008 року №131 та №132 було надано згоду відповідачам на відчуження 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області по вул.Ленінградській,3 на користь малолітньої ОСОБА_6 та на його користь.

Посилаючись на те, що розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя від 02 грудня 2005 року №1665р та рішення Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 21 травня 2008 року №131 та №132 відповідачами не виконані, просить суд постановити рішення, яким припинити право власності за ОСОБА_3 на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину земельної ділянки, що розташовані по вул.Ленінградській №3 у смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області; припинити право власності за ОСОБА_4 на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину земельної ділянки, що розташовані по вул.Ленінградській №3 у смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області; визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину земельної ділянки, що розташовані по вул.Ленінградській №3 в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області та визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину земельної ділянки, що розташовані по вул.Ленінградській №3 в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року в частині відмови йому зустрічному позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а саме, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 В іншій частині рішення суду не переглядається.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При здійснені своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За положеннями ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.657 ЦК України).

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4, ОСОБА_2, позивачу за зустрічним позовом, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на праві власності належало по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1 (т.2 а.с.43).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Обєднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя від 02 грудня 2005 року №1665р ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було надано згоду на продаж квартири АДРЕСА_2 лише за умови закріплення за неповнолітнім на той час позивачем за зустрічним позовом по даній справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітньою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, права власності за кожним по 1/4 частині будинку №3 по вул.Ленінградській в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області (т.3 а.с.12).

За договором купівлі-продажу будинку від 07 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7, житловий будинок №3 по вул.Ленінградській в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області був придбаний ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.8).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Синельниківське МБТІ», 25 квітня 2008 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано право власності по 1/2 частині спірного житлового будинку (т.1 а.с.9).

Також за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали земельну ділянку площею 0,0746 га у межах згідно з планом, яка розташована по вул.Ленінградській,3 в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку (т.2 а.с.64).

09 червня 2008 року ОСОБА_8 (батько ОСОБА_3А.) та ОСОБА_4 звертались з письмовою заявою до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_9, в якій надавали згоду на прийняття в дарунок їх неповнолітнім сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/4 частини житлового будинку та відповідну частину приватизованої земельної ділянки по вул.Ленінградській,3 в смт.Покровське Дніпропетровської області (т.2 а.с.69).

Залишаючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що він пропустив строк позовної давності та не звертався до суду з заявами з приводу його поновлення, будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав, та посилався на заяву представника третьої особи Відділу опіки та піклування Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про застосування строку позовної давності.

Однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в оскаржувані частині та ухвалення нового рішення.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Згідно вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст.253 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно до ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа №6-25цс15) і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу до суду першої інстанції не зверталися.

Положеннями ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, тому колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», забороняється зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час здійснення яких-небудь угод щодо житлових приміщень. Ця ж норма встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України, а ч.6 ст.12 цього Закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Згідно із ч.ч.1,3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. А статтею 18 цього Закону передбачено, що Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Також ч.2 ст.155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 ці вимоги Закону та розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації м.Запоріжжя і рішення виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області не виконали, оскільки продавши квартиру, яка належала, крім них, і неповнолітнім дітям, в рівних частках, та придбавши нове житло, право неповнолітніх дітей на реєстрацію за ними по 1/4 частці спірного житлового будинку та земельної ділянки не було зареєстровано, а також правочинів щодо відчуження дітям цієї частки вчинено ними не було, а орган опіки та піклування виконання батьками вказаних вище рішень не контролювали, у звязку з чим права ОСОБА_2, на той час неповнолітнього, та малолітньої ОСОБА_10 були порушені.

Відповідно до ч.10 ст.177 СК України порядок здійснення органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових інтересів дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.

Згідно п.67 Порядку, дозвіл на вчинення правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районним адміністраціям, виконавчим органам міської, районної в місті ради по представленню служби у справах дітей після проведеної вказаною службою перевірки документів за місцем знаходження майна на протязі одного місяця з дня надходження заяви на здійснення правочинів стосовно нерухомого майна дитини та тільки у разі гарантованого збереження його прав на майно і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Відповідно до вимог ст.242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Втім, ОСОБА_2 не надано суду відомостей на яких підставах він діє в інтересах малолітньої сестри ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому в задоволенні зустрічного позову в частині визнання за малолітньою ОСОБА_6 права власності на частину спірного будинку та земельної ділянки слід відмовити.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року в оскаржуваній частині та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи відділ опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, відділ опіки та піклування Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки частково недійсним та поновлення прав власності неповнолітніх дітей згідно з розпорядженням голови Орджонікідзевської районної адміністрації від 02 грудня 2005 року №1165-р задовольнити частково.

Припинити право власності за ОСОБА_3 на 1/8 частину житлового будинку та на 1/8 частину земельної ділянки, що розташовані по вул.Ленінградській №3 у смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області.

Припинити право власності за ОСОБА_4 на 1/8 частину житлового будинку та на 1/8 частину земельної ділянки, що розташовані по вул.Ленінградській №3 у смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину земельної ділянки, що розташовані по вул.Ленінградській №3 в смт.Покровське Покровського району Дніпропетровської області.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

В решті рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_11