Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням останньої редакції заяви про уточненн своїх позовних вимог від 15.09.2016 просив суд стягнути з відповідача на його користь суму належного йому до виплати страхового відшкодування у розмірі 41 298,99 грн., пеню в сумі 19 367,34 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов?язання, 900 грн. витрат на експертний висновок, 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу, суму судового збору в розмірі 1 155,79 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилався на наступне.

20.03.2015 в місті Києві на перехресті вул. Боженка та вул. Федорова мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2015 року ОСОБА_2, водія транспортного засобу «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія».

06.05.2015 позивач через свого представника звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування.

На місце дорожньо-транспортної пригоди позивачем було направлено експерта, про що було повідомлено в телефонному режимі, однак на неодноразові звернення позивача з заявами про надання йому експертного висновку та калькуляції вартості пошкоджень транспортного засобу, відповідачем відповіді не надавалось.

На цій підставі позивач був змушений звернутися до суб?єкта оціночної діяльності ОСОБА_3 для визначення розміру шкоди. Згідно експертного висновку та калькуляції вартість матеріального збитку спричиненого позивачу становить 85 513,50 грн.

В вересні 2015 року позивачем було отримано повідомлення від відповідача про прийняття рішення щодо виплати йому страхового відшкодування в розмірі 41 298,99 грн. Граничний строк виплати страхового відшкодування 04.08.2015 року. Однак, станом на дату звернення до суду з позовом відповідач позивачу страхове відшкодування не виплатив.

Позивач двічі після спливу строку виплати страхового відшкодування звертався до відповідача з вимогою, 12.10.2015 року та 24.12.2015 року. Проте, і ці звернення були проігноровані відповідачем та сума страхового відшкодування не була виплачена.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн., надаючи відповідні підтверджуючі документи (а.с.140-142)

В судове засідання сторони не з?явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.. 74 ЦПК України (а.с. 128, 131)

Разом з тим представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також зазначила, що уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 139)

Відповідач неодноразово під час розгляду справи направляв до суду свої письмові заперечення (а.с. 115-117, 122-124) та пояснення (а.с. 133-135) по справі, а також заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 132)

В останніх, визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього суми страхового відшкодування, не заявив жодних претензій до нарахованої позивачем суми пені, проте в частині стягнення вартості експертного висновку заперечував, пояснював, що Положенням п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик зобов?язаний протягом 10 робочих днів направити свого представника на місце дорожньо-транспортної пригоди та/або до місцезнаходження пошкодження майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, тільки в разі не з?явлення представника страховика у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта. АТ «Українська охоронно-страхова компанія» виконала свої обов?язки по визначенню причин настання страхового випадку та розміру збитків в повному обсязі. Враховуючи, що саме п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено обставини за яких страховик має відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи, вимоги позивача в цій частині є незаконними та необґрунтованими, і не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено та не оспорюється сторонами, що 20 березня 2015 року о 15 годині 10 хвилин, в місті Києві на перехресті вулиці Боженка з вулицею Федорова водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, повертаючи ліворуч при зміні напрямку руху не переконався в безпеці маневру та не пропустив автомобіль, що рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Субару», д.н.з. НОМЕР_2, після чого також здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_3, та здійснив наїзд на бетонну колону будівлі № 20 по вулиці Федорова, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.04.2015 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 27) Остання відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (а.с. 26), позивач звернувся 06.05.2015 року з заявою про страхове відшкодування (а.с. 28), із зазначенням особового рахунку для перерахунку суми страхового відшкодування.

10.08.2015 позивач звертався до відповідача з вимогою про повідомлення йому щодо дій, які були застосовані страховиком щодо визначення представника відповідно до положень ст.. 34 «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та визначення розміру збитків завданих автомобілю позивача, а також щодо термінової виплати йому страхового відшкодування за заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 51-54)

Проте, дана вимога позивача була залишена відповідачем без відповіді та уваги.

25.09.2015 відповідач повідомив позивача що ним прийнято рішення щодо виплати йому страхового відшкодування в розмірі 41 298,99 грн. (а.с. 58)

12.10.2015 позивач звертався до відповідача з вимогою надати йому експертний висновок на підставі якого було визначено саме таку суму завданих збитків, а також терміново сплатити страхове відшкодування в розмірі 41 298,99 грн., розмір якого був встановлений безпосередньо самим відповідачем. (а.с. 59-61). Проте, і дане звернення позивача було залишено відповідачем без відповіді та будь-яких дій щодо виплати страхового відшкодування здійснено не було.

24.12.2015 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 41 298,99 грн. (а.с. 65-67). Однак, будь-яких дій спрямованих на виплату страхового відшкодування відповідачем здійснено не було.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Оскільки право позивача на виплату суми страхового відшкодування, виходячи з аналізу заперечень від 02.06.2016 року та письмових пояснень від 08.09.2016 року, відповідачем фактично не оспорюється, а розмір який підлягає стягненню - 41 298,99 грн. встановлений самим відповідачем, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи, письмові заперечення від 02.06.2016 року та письмові пояснення від 08.09.2016 року відповідача, які не містять жодного доказу на підтвердження факту виплати позивачу страхового відшкодування, будь-яких заперечень щодо стягнення з нього пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування та жодного контррозрахунку днів прострочки і відповідних сум, суд приходить до висновку, що наданий позивачем в цій частині розрахунок є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В той же час, вимоги позивача в частині стягнення понесених ним витрат на експертний висновок не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. (ч. 1 ст. 79 ЦПК України)

Пунктом 4 частини 3 статті 79 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов?язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. В той же час, незважаючи на оплату такого експертного висновку, позивач обгрунтовує свої вимоги тим висновком спеціаліста, який оцінював спричинену шкоду його автомобілю внаслідок дорожньо-траснпортної пригоди, який проводив відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Пунктами 47, 48 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року№ 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу ", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи міститься договір № 05/09-2015 про надання юридичних послуг від 05.09.2015 року, укладений між ОСОБА_1, в особі ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 04.09.2015 року з ОСОБА_5 (а.с. 79-83), та акт приймання-передачі наданих послуг від 09.02.2016 року (а.с. 84), який містить перелік наданих позивачу юридичних послуг без зазначення часового проміжку та вартості послуг.

Крім того, в матеріалах справи міститься розписка від 09.02.2016 року ОСОБА_5, в якій зазначено, що нею було прийнято від ОСОБА_4 в оплату за надання юридичних послуг за Договором № 05/09-2015 від 05.09.2015 року в розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 96)

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Оскільки, наданий акт прийому-передачі за своєю суттю та змістом, не містить розрахунку передбаченого положеннями ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», із зазначенням кількості годин, які затрачено для надання правової допомоги по справі та їх вартості, на цій підставі суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Розписка не є тим документом, який в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України підтверджує оплату витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно частини задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 30, 57-60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», , яке знаходиться за адресою: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 41 298 (сорок одна тисяча двісті дев?яносто вісім) гривень 99 копійок, суму пені за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 19 367 (дев?ятнадцять тисяч триста шістдесят сім) гривень 34 копійки, а всього 60 666 (шістдесят тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 33 копійки.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», , яке знаходиться за адресою: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, на користь ОСОБА_1, суму судового збору в розмірі 606 (шістсот шість) гривень 66 копійок.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Кицюк