Категорія: 50 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А. ,

суддів - Антонюк К.І., Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на утримання дитини за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року,

установила:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, зазначивши, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Покликаючись на те, що ОСОБА_4 своєчасно не сплачує присуджені аліменти, позивач на підставі ч.1 ст.196 СК України просила суд стягнути з нього 3642 грн. пені за прострочення сплати аліментів в період з січня 2013 року по серпень 2014 року.

Крім того, позивач вказувала, що нею були понесені додаткові витрати на утримання дитини, викликані розвитком її здібностей, оздоровленням та лікуванням в сумі 70514 грн. 54 коп., однак, відповідачем було добровільно сплачено їй лише 3000 грн.

А тому, відповідно до ст.185 СК України ОСОБА_1. просила стягнути з ОСОБА_4 в її користь половину понесених нею додаткових витрат на дитину - 32257 грн. 27 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 3642 грн. неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів та 20439 грн. 87 коп. додаткових витрат на утримання дитини. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 487 грн. 87 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати дане рішення у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

В ході апеляційного розгляду даної справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній підстав, тоді як позивач та її представник просили відхилити апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у ній доводів та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частково до задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує присуджені аліменти, а тому на підставі ст.196 СК України з нього слід стягнути пеню в розмірі одного відсотка від суми несплачених за кожен окремо взятий місяць аліментів за кожен день прострочення у тому місяці, у якому виникла заборгованість, а саме - за період з січня 2013 року по серпень 2014 року включно, що становить 3642 грн.

Крім того, дійшовши висновку про те, що відповідач не бере участь у додаткових витратах на утримання дитини, обумовлених розвитком її здібностей, лікуванням та оздоровленням, суд на підставі ст.185 СК України стягнув з відповідача половину понесених позивачем таких витрат - 20439 грн. 87 коп.

Зазначені висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повно та всебічно встановлених обставинах справи, відповідних їм нормах матеріального права, а тому з ними погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні розміру стягуваних сум.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 червня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.01.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. За даним судовим рішенням видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Луцького МУЮ (а.с.5).

Як убачається з довідки - розрахунку Першого ВДВС ЛМУЮ (а.с.98) починаючи з січня 2011 року по вересень 2013 року ОСОБА_4 взагалі не сплачував присуджених з нього аліментів. В жовтні 2013 року ним було сплачено 7000 грн., в листопаді 2013 року - 7200 грн., в січні 2014 року -1700 грн., в квітні 2014 року - 3600 грн., в травні 2014 року - 1915 грн., в червні 2014 року - 2000 грн., в травні 2015 року - 3000 грн. аліментів.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом даної статті, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, і згідно з ч.2 ст.360-7 ЦПК України він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні даних норм права.

Таким чином, пеня за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на один відсоток пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

В основу оскарженого рішення судом було покладено за основу наданий позивачем розрахунок пені (а.с.61) за період прострочення сплати аліментів помісячно з січня 2013 року по серпень 2014 року.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що відповідачем було сплачено: в жовтні 2013 року - 7000 грн., в листопаді 2013 року - 7200 грн., в січні 2014 року -1700 грн., в квітні 2014 року - 3600 грн., в травні 2014 року - 1915 грн., в червні 2014 року - 2000 грн. аліментів, а отже у вищевказані місяці прострочення сплати аліментів не було і тому пеня за ці періоди не нараховується.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача 2544 грн. пені за прострочення сплати аліментів, в тому числі:

за січень 2013 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за лютий 2013 року - 168 грн. (600 грн. х 1 % х 28 дні = 168 грн.);

за березень 2013 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за квітень 2013 року - 180 грн. (600 грн. х 1 % х 30 днів = 180 грн.);

за травень 2013 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за червень 2013 року - 180 грн. (600 грн. х 1 % х 30 днів = 180 грн.);

за липень 2013 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за серпень 2013 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за вересень 2013 року - 180 грн. (600 грн. х 1 % х 30 днів = 180 грн.);

за грудень 2013 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за лютий 2014 року - 168 грн. (600 грн. х 1 % х 28 дні = 168 грн.);

за березень 2014 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за липень 2014 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.);

за серпень 2014 року - 186 грн. (600 грн. х 1 % х 31 день = 186 грн.).

При цьому, покликання відповідача на відсутність у нього достатнього доходу не звільняє останнього від своєчасної сплати у повному розмірі присуджених аліментів, оскільки він є працездатною особою, підприємцем і в силу закону зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину.

Як було також встановлено судом, після розірвання в квітні 2010 року шлюбу між сторонами у справі малолітня дочка ОСОБА_5 проживає разом із позивачем і перебуває на повному утриманні останньої.

З наявної у справі медичної документації (довідок медичних установ, записів у медичній картці) дитина хворіє на бронхіальну астму, їй встановлено діагноз «скелеотична постава хребта», крім того вона має естетичні та функціональні вади зубів, у зв'язку з чим потребує відповідного лікування та профілактики.

З наданих позивачем фіскальних чеків, довідок та проїзних документів вбачається, що за період з 2011 по 2015 роки нею було понесено наступні витрати: у зв'язку з хворобою дитини бронхіальною астмою придбано компресорний інгалятор вартістю 655 грн. (квитанція від 27.11.2011р.)., антиалергенні подушки на суму 774 грн. та матрац на суму 2425 грн. (квитанції від 16.12.2012 р.); за вказівкою лікаря-стоматолога дитині встановлено брекет-систему вартістю 5000 грн. (товарний чек від 01.11.2012р.), за лікування в стоматологічному кабінеті сплачено 2000 грн. (довідка від 10.11.2013 р.); згідно довідки від 10.09.2014 року сплачено 3740 грн. за заняття у балетній студії «Жизель» на базі спортивно-оздоровчого комплексу «Драйв» в період з 07.02.2013 року по 01.07.2014 року; за оздоровлення в санаторії «Вероніка» сплачено 2300 грн. (квитанція від 12.08.2013р.), на проїзд до санаторно-лікувального затрачено 210 грн. 72 коп. згідно проїзних документів; за оздоровлення дитини в ДП «УДЦ «Молода - гвардія» позивачем сплачено 791 грн. 60 коп. (довідка від 30.05.2014 року); за профілактичні курси масажу спини за рекомендаціями лікаря по встановленому діагнозу «скелеотична постава хребта» сплачено позивачем 6650 грн., що підтверджується довідкою від 08.09.2015 року; за оздоровлення дитини в період з 17.07.2015 року по 06.08.2015 року в ДП УДЦ «Молода гвардія» в м. Одеса позивачем сплачено 1349 грн. 93 коп. (довідка від 13.07.2015 року, квитанція від 14.07.2015 р.); за відвідування дитиною занять лікувальної фізкультури з вересня 2014 року, а також за курси лікувального масажу (15 сеансів) позивачем сплачено 4120 грн., що підтверджується довідкою від 03.09.2015 року; згідно квитанцій від 10.09.2015 року та від 14.09.2015 року позивачем сплачено за лікування дочки у стоматолога 3320 грн. та 1220 грн. відповідно; згідно фіскальних чеків від 10.02.2015 року, 19.03.2015 року, 26.03.2015 року, 06.05,2015 року, 07.05.2015 року, 10.05.2015 року, 12.05.2015 року, 12.08.2015 року, 13.08.2015 року позивачем придбано за рекомендаціями лікарів медичні препарати на суму 1984,81 грн.; за рекомендаціями лікаря гінеколога придбано медичні препарати на суму 1088 грн. 68 коп. (квитанції від 27.05.2015 р., 01.06.2015 р., 10.06.2015 р.); за фізичне тренування за рекомендаціями лікаря сплачено 830 грн. (квитанції від 07.11.2014 р., 08.12.2014 р.); за медичним висновком придбано брекет-систему вартістю 6000 грн. (накладна від 28.08.2015 р.).

Таким чином, всього позивачем було належним чином документально підтверджено затрати на суму 45459 грн. 74 коп.

Однак, вирішуючи даний спір, судом першої інстанції було крім того взято до уваги на підтвердження понесених на лікування дитини за рекомендацією гінеколога витрат на суму 1420 грн. накладну №11 від 26.08.14 (а.с.90).

Однак даний документ свідчить лише про часткове повернення ОСОБА_1 пайового внеску на суму 1420 грн. і при цьому не містить жодних, передбачених чинним законодавством, реквізитів розрахунково-касового документа, який дозволив би ідентифікувати дані кошти як оплату за медикаменти чи медичні послуги, що повністю нівелює його доказове значення у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України).

А тому, дослідивши надані сторонами докази та надавши належну правову оцінку встановленим фактичним обставинам, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вищевказані затрати об'єктивно викликані відповідними особливими обставинами і тому в розумінні ст.185 СК України є необхідними додатковими витратами на дитину, які відповідач повинен нести нарівні з позивачем з огляду на майновий стан обох сторін.

Отже, з урахуванням добровільно сплачених відповідачем на придбання брекет-системи 3000 грн., з нього на користь позивача підлягає стягненню 19729 грн. 87 коп. додаткових витрат на дитину (45459 грн. 74 коп. : 2 - 3000 грн. = 19729 грн. 87 коп.).

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості понесених позивачем витрат на лікування, профілактику та оздоровлення, розвиток здібностей дитини повністю спростовуються наведеними вище письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та правильну правову оцінку. Зокрема, за датою придбання та переліком найменувань придбані позивачем медикаменти повністю узгоджуються з відповідними приписами лікарів у медичних картках дитини.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід змінити та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 19729 грн. 87 коп. додаткових витрат на дитину та 2544 грн. пені за прострочення сплати аліментів.

В частині ж стягнення з відповідача судового збору в дохід держави оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 19729 (дев'ятнадцять тисяч сімсот двадцять дев'ять) грн. 87 коп. додаткових витрат на дитину та 2544 (дві тисячі п'ятсот сорок чотири) грн. пені за прострочення сплати аліментів.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 листопада 2015 року в даній справі в частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору в дохід держави залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді