Справа №490/8649/15-ц 06.05.2016 06.05.2016
Провадження №22-ц/784/597/16
Єдиний унікальний номер 490/8649/15-ц
Категорія 27 Номер провадження 22-ц/784/597/16
Головуючий першої інстанції: Подзігун Г.В.
Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

Головуючого Прокопчук Л.М..

Суддів Маляренко І.Б., Темнікової В.І..

Із секретарем судового засідання Гордійчук С.С.

за участю: представника позивача Ярмощук О.М., відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року, постановленого по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

27 серпня 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, який згодом уточнило. Посилалось на те, що 19 червня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 400/96/2008, згідно якого відповідач отримала у банку кредит у розмірі 24400 доларів США на строк до 18 червня 2023 року та зобов'язалася його виконувати відповідно до умов кредитного договору.

В забезпечення укладеного вище кредитного договору 19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-SME 400/96/2008, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором.

Крім того з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № РМ- SME 400/96/2008, за яким остання передала в іпотеку належну їй однокімнатну квартиру, загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2001 року.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 29 червня 2010 року та договором відступлення прав вимоги б/н від тієї ж дати ПАТ «ОПТ Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за зазначеним вище кредитним договором та договором іпотеки.

На протязі всього часу існування договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3 декілька раз укладались додаткові договори щодо внесення змін та доповнень до Кредитного договору, встановлювались нові графіки платежів, договору поруки.

В порушення умов кредитного договору та додатків до нього відповідач неодноразово допускав порушення термінів повернення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом. Згодом відповідач зовсім припинив виконувати свої обов'язки за Кредитним договором.

Відповідно до умов п.1.9 кредитного договору позивачем 25 лютого 2015 року відповідачам була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання, але залишилась не виконаною.

Уточнивши позовні вимоги станом на 09 листопада 2015 року, просив стягнути заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 18839,42 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 426693,38 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 14883,85 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 337103,81 грн., та пені в розмірі 3955,57 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 89589,57 грн. Крім того, просив в рахунок погашення заборгованості станом на 09.11.2015 року за кредитним договором № СМ-SМЕ 400/96/2008 від 19 червня 2008 року в розмірі 18839,42 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 426693,38 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 14883,85 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 337103,81 грн., та пені в розмірі 3955,57 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 89589,57 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру однокімнатну загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути понесені судові витрати (а.с. 1-3,122-124).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТ Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СМ-SМЕ 400/96/2008 від 19 червня 2008 року у загальному розмірі 14883,85 дол. США, та 89589,57 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру загальною площею 28,8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_4 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедури виконавчого провадження.

Відстрочено виконання рішення суду на час дії Закону України № 1304-V11 від 03.062014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі по 1827 грн. з кожного (а.с. 182-188).

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати вищевказане рішення і ухвалити нове про задоволення позову (а.с. 137-138).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права (а.с. 195-196).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Відповідач ОСОБА_2 просила задовольнити її апеляційну скаргу та відмовити в задоволенні скарги позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про розгляд справи повідомлені.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача - частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що заборгованість має місце, обґрунтовано погодився з розміром заборгованості, визначеної позивачем, правильно зазначив, що пеня може стягуватись тільки в національній валюті України, тому її зазначення в доларах США є безпідставним.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 19 червня 2008 року між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 400/96/2008, згідно якого відповідач отримала у банку кредит у розмірі 24400 доларів США на строк до 18 червня 2023 року та зобов'язалася його виконувати відповідно до умов кредитного договору (а.с. 5-9).

В забезпечення укладеного вище кредитного договору 19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-SME 400/96/2008, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором (а.с. 39).

Крім того з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № РМ- SME 400/96/2008, за яким остання передала в іпотеку належну їй однокімнатну квартиру, загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2001 року (а.с. 46-48).

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю б/н від 29 червня 2010 року та договором відступлення прав вимоги б/н від тієї ж дати ПАТ «ОПТ Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за зазначеним вище кредитним договором (а.с. 62-79).

На протязі всього часу існування між договірних правовідносин, між Банком та ОСОБА_2 декілька раз укладались додаткові договори щодо внесення змін та доповнень до Кредитного договору, договору поруки, встановлювались нові графіки платежів (а.с. 11-45).

В порушення умов кредитного договору та додатків до нього відповідач неодноразово допускала порушення термінів повернення кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом. Згодом відповідач зовсім припинила виконувати свої обов'язки за Кредитним договором.

Відповідно до умов п.1.9 кредитного договору позивачем 25 лютого 2015 року відповідачам була направлена вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Вимога підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання, але залишилась не виконаною (а.с.57-61).

Звертаючись до суду з позовом, позивач заявив дві вимоги: просив стягнути солідарно заборгованість з позичальника та фінансового поручителя та звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить майновому поручителю в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Але судом зазначені вимоги не вирішені.

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Разом з тим, суд задовольнив позов не в той спосіб, який просив позивач, та не мотивував, чому саме в спосіб, зазначений в рішенні суду, позов слід задовольнити.

Відповідно до частині першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній постанові від 03.02.2016 року по справі № 6-1080цс15 право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Оскільки зазначені вимоги закону судом не додержані, а обраний позивачем спосіб захисту відповідає поновленню його порушених прав, рішення суду відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Матеріали цивільної справи містять докази того, що відповідачка отримала кредит в іноземній валюті не на придбання житла, загальна площа нерухомого житла не перевищує 140 кв. м, і зазначене житлове приміщення передане банку в іпотеку. Відповідачка ОСОБА_5 використовує нерухоме житлове майно як місце постійного проживання, не має іншого нерухомого житлового майна у власності та не є суб'єктом Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції". Банком надано докази неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, тому слід прийти до висновку, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії вказаного закону.

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 слід зазначити таке.

Посилання в апеляційні скарзі на те, що позивач не надав доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 кредиту в розмірі 24400 доларів США спростовується змістом кредитного договору від 19.06.2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримала зазначені кошти, які були перераховані на поточний рахунок № 1224 відповідно до кредитної заявки позичальника (а.с. 5-10). Як кредитний договір, так і кредитна заявка підписана відповідачем. Будь-яких доказів для спростування вказаних обставин нею не надано. В подальшому сторони неодноразово за взаємною згодою вносили зміни до умов кредитного договору, договору поруки, якими змінювали графік погашення платежів, номер поточного рахунку та інші умови (а.с. 11-45). Відповідачем частково погашалась заборгованість за кредитним договором, в тому числі під час розгляду справи судом першої інстанції на поточний рахунок, зазначений у додатковому договорі до кредитного договору від 13.08.2013 року (а.с. 109-111).

Як до первісного позову, так і до уточненого, позивачем надано розрахунок заборгованості за тілом кредиту та за пенею, довідка про суми, які надходили від відповідача в рахунок погашення кредиту (а.с. 49-50, 125-127, 128-141), чим спростовується довід апеляційної скарги щодо того, що до позову не надано доказів розрахунку заборгованості за кредитом. Зазначені розрахунки досліджувались як судом першої, так і судом апеляційної інстанції. Під час їх дослідження в апеляційній інстанції пояснення відповідача зводились до того, що кредит вона не отримувала, ніякі документи не підписувала, платежі не вносила. Але такі пояснення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, по-перше, ніяких доказів на обґрунтування своїх заперечень відповідач не надала, а по-друге, в судовому засіданні суду першої інстанції, про що свідчить журнал судового засідання, відповідач визнавала факт отримання кредиту, внесення змін до договору, сплату коштів на виконання умов договору (а.с. 177-179).

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем не надано суду документи, зазначені в заяві на а.с. 147-148, які на думку відповідача можуть спростувати факт отримання кредиту та наявність заборгованості, не заслуговують на увагу.

Посилання в скарзі на незастосування до правовідносин сторін ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» безпідставне, оскільки відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 N 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 цього Закону слід розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі по 2557,80 грн. з кожного (а.с. 4, 214).

Крім того з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги, в розмірі 4019,40 грн.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ 400/96/2008 від 19 червня 2008 року в сумі 14883,85 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 09.11.2015 року складає 337103,81 грн. заборгованості за кредитом, та пеню в розмірі 89589,57 грн.

В рахунок погашення заборгованості станом на 09.11.2015 року за кредитним договором № СМ-SМЕ 400/96/2008 від 19 червня 2008 року в розмірі 18839,42 дол. США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 426693,38 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом 14883,85 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на 09.11.2015 року складає 337103,81 грн., та пені в розмірі 3955,57 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на вказану дату складає 89589,57 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру однокімнатну загальною площею 28,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4 на праві власності шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України № 1304-V11 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 2557,80 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 4019,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді