Справа № 496/4222/15-ц
Провадження № 2/496/130/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді - Крачкової С.В.

при секретарі - Квашенко А.В.

за участю представника відповідачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти в сумі 10 712 грн. 85 коп., сплачені в рахунок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та штраф в такій же сумі за невиконання умов договору про наміри.

Свої вимоги мотивує тим, що 16.10.2012 року між нею та відповідачкою була досягнута домовленість щодо укладення в строк до 01.04.2013 року договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Чорноморське, Комінтернівського району Одеської області СК «Гвардійське», 9 лінія, ділянка НОМЕР_3, площею 0,047 га та укладено договір про наміри. За цим договором позивачка передала відповідачці грошові кошти в сумі 500 доларів США. Посилаючись на те, що відповідачка не виконала умови договору, просить стягнути з неї аванс у гривневому еквіваленті та штраф за відмову від укладення договору в такій же сумі, а всього 21 525 грн. 70 коп..

В судовому засіданні позивачка на позові наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що 500 доларів США передала відповідачці на її прохання в якості авансу для виготовлення всіх документів, які необхідні для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, домовленість щодо умов укладення угоди та передача цих грошових коштів були оформлені договором про наміри. До 1.03.2013 року відповідачка документи не підготувала, договір купівлі-продажу у встановлений строк не був укладений, а в грудні 2014 року їй стало відомо, що земельну ділянку відповідачка продала іншим особам.

Представник відповідачки в судовому засідання позов не визнав та подав письмові заперечення. При цьому пояснив, що відповідачка дійсно домовлялась з позивачкою щодо продажу їй земельної ділянки за 4 500 доларів США, для оформлення всіх необхідних документів отримала від ОСОБА_4 500 доларів США, які не є авансом, а угода не відбулась з вини позивачки, яка не виходила з нею на зв'язок. Крім того, вважає, що вимоги позивачки суперечать умовам укладеного між ними попереднього договору в частині суми грошових коштів, які вона просить стягнути.

Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 16.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір про наміри, за яким сторони зобов'язались укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться в смт. Чорноморське, Комінтернівського району Одеської області СК «Гвардійське», 9 лінія, ділянка НОМЕР_3, площею 0,047 га за 4 500 доларів США (36 000 грн.) в строк до 1.04.2013 року ( а.с.6).

Пунктом 1 вказаного договору передбачено, що ОСОБА_3 зобов'язалась у строк до 1.03.2013 року належним чином оформити та передати ОСОБА_2 всі необхідні для укладення договору купівлі-продажу документи.

Для виконання відповідачкою своїх зобов'язань по виготовленню документів, передбачених п.1 договору, позивачка передала їй 500 доларів США ( п.4 договору), які ОСОБА_3 повинна була повернути в разі невиконання цих зобов'язань ( п.5 договору).

У встановлений сторонами строк відповідачка не підготувала документи на земельну ділянку і договір купівлі-продажу не був укладений з її вини.

Доводи представника відповідачки про те, що угода не відбулась з вини позивачки, яка не виходила на телефонний зв'язок з відповідачкою суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

В порушення цих вимог відповідачкою не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що всі необхідні документи нею були оформлені у встановлений строк до 1.03.2013 року і про це вона особисто або в письмовій формі повідомила позивачку, а також про те, що нею було запропоновано позивачці укласти угоду в обумовлений ними строк - до 1.04.2013 року.

Таким чином, відповідно до п.5 договору відповідачка повинна повернути позивачці отримані від неї в якості авансу грошові кошти в сумі 10 712 грн. 85 коп., що станом на день звернення до суду еквівалентно 500 дол. США ( а.с.18).

При цьому суд виходить також з положень ст. ст. 192, 533 ЦК України про те, що грошове зобов'язання на території України виконується в гривнях, при цьому законодавством не заборонено використовувати грошові одиниці іноземних держав.

Відповідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п.5 Договору про наміри від 16.10.2012 року в разі невиконання продавцем своїх зобов'язань, передбачених п.1 цього Договору, надання неправдивої інформації, а також в разі відмови від продажу земельної ділянки, він повинен сплатити покупцю штраф в розмірі 100% одержаної грошової суми, тобто сторони передбачили правові наслідки невиконання зобов'язання.

Відповідно ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому ( основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Оскільки відповідно вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню, то відповідно і попередній договір щодо продажу земельної ділянки повинен був бути нотаріально посвідченим.

Зі змісту та форми договору про наміри від 16.10.2012 року, укладеного сторонами, вбачається, що він не є попереднім договором.

Крім того, згідно ч.4 ст. 635 ЦК України договір про наміри ( протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

З Договору про наміри, укладеного сторонами 16.10.2012 року вбачається, що в ньому відсутня вказівка на те, що сторони вважають його попереднім договором.

Таким чином вказаний Договір про наміри не відповідає ознакам попереднього договору, а тому не породжує юридичні наслідки, передбачені ч.2 та ч.3 ст. 635 ЦК України.

Враховуючи викладене, вказаний договір є тільки підтвердженням сплати авансу позивачкою та підставою для стягнення з відповідачки на її користь цього авансового платежу та не може бути підставою для стягнення з відповідачки штрафу за його не виконання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачки авансу підлягають задоволенню, а в позові в частині стягнення штрафу необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 629, 635, 657,611 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2) грошові кошти в сумі 10 712 грн. 85 коп.. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 10 956 грн. 45 коп.

В іншій частині позову про стягнення штрафу - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 діб до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд.

Суддя: С.В. Крачкова