Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/999/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.,

при секретарі судового

засідання Ковальській Я.В.,

з участю представників сторін та відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах недієздатного ОСОБА_4

на рішення Житомирського районного суду від 3 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Левківської сільської ради, виконкому Левківської сільської ради, третя особа Реєстраційна служба Житомирського районного управління юстиції, про визнання недійсними свідоцтв про право власності, рішення Ради та Державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_3 в інтересах недієздатного чоловіка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила визнати незаконним рішення виконкому Левківської сільської ради від 22.05.2008 року „Про надання дозволу на заміну документів та свідоцтва про право власності на житловий будинок"; визнати недійсними свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, видані 2 червня 2008 року: ОСОБА_6 на 37/100 ідеальних частин будинку, ОСОБА_5 - на 5/100 ідеальних частин будинку та ОСОБА_3 - на 58/100 ідеальних частин будинку а також скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав; визнати незаконним рішення 22 сесії 5 скликання Левківської сільської ради від 18.04.2008 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 0,06 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,06 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 на ім"я ОСОБА_6 та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. При цьому посилалася на те, що у січні 2015 року був визнаний недійсним договір дарування ОСОБА_3 відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 16/100 частин вказаного вище будинку від 3 березня 2005 року у зв"язку із визнанням чоловіка дарувальника недієздатним. За таких обставин представник позивача вважала, що на підставі ст.216 ЦК відповідачі повинні повернути позивачеві отримане за недійсним правочином, проте оспорювані правовстановлюючі документи та рішення органу місцевого самоврядування постановлені на підставі недійсного договору.

Рішенням Житомирського районного суду від 3 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій в інтересах недієздатного ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування доводів скарги посилається на порушення судом норм матеріального права. Зокрема вважає, що судом при вирішенні спору мали бути застосовані положення ст.216 ЦК.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22 січня 2015 року визнаний недійсним договір дарування ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6 16/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

При цьому суд виходив із того, що зазначений будинок є спільним майном подружжя ОСОБА_3. У зв"язку із визнанням ОСОБА_4 у 2011 році недієздатним (а.с.13) та на підставі висновку судово-психіатричної експертизи суд вважав, що на час посвідчення правочину за станом здоров"я останній не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. А тому надання ним згоди на дарування дружиною частини будинку суперечить положенням ч.3 ст.65 СК.

Вирішуючи даний спір, суд першої правильно вважав, що підстав для задоволення позову немає. Разом з тим, не можливо погодитися з обгрунтуванням своїх висновків судом положеннями ст.ст.16,388 ЦК.

Так, судом першої інстанції не враховано наступне.

Згідно з приписами ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зміст поданої в даній справі позовної заяви свідчить про те, що вимоги недієздатного ОСОБА_4 грунтуються на положеннях ст.216 ЦК, згідно з якими у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину...

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемний чи який визнано недійсним. У зв"язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред"явлена тільки стороні недійсного правочину.

Оскільки ОСОБА_4, в інтересах якого заявлено позов, не був стороною договору дарування та не є титульним власником спірного житлового будинку, його вимоги із заявлених в суді підстав задоволенню не підлягають.

Крім того, оскаржувані позивачем свідоцтва про право власності видані, в тому числі, і на новостворене нерухоме майно, тобто не лише на те, яке було об"єктом визнаного в подальшому недійсним правочину.

Звернення ОСОБА_3 до суду в інтересах чоловіка з вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право власності, виданого на своє ім"я, суперечить положенням ч.2 ст.40 ЦПК.

Позовні вимоги в частині визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування про передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки та про визнання недійсним Державного акта на право власності на землю є безпідставними у зв"язку з тим, що оскаржувані рішення та правовстановлюючий документ прав недієздатного не порушують. Так, із змісту рішень №№29 та 29а Левківської сільської ради від 16 червня 2006 року, які є чинними, вбачається, що спірна ділянка була вилучена у ОСОБА_3 на підставі її заяви та передана для добудови житлового будинку. Докази про належність цієї ділянки ОСОБА_3 на праві власності відсутні. Отже, відсутні підстави вважати, що спірна ділянка є спільним майном подружжя.

За наведених обставин та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскаржуваного в даній справі рішення та ухвалення нового - про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах недієздатного ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду від 3 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Левківської сільської ради, виконкому Левківської сільської ради, третя особа Реєстраційна служба Житомирського районного управління юстиції про визнання недійсними свідоцтв про право власності, рішення Ради та Державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку скасувати, ухваливши нове - про відмову в позові з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: