25.10.2016 Справа № 363/928/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 р. Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Котлярової І.Ю.,

при секретарі: Палій Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка також дії в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Вишгородської міської ради про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивача звернулась до суду із позовом в обґрунтування якого зазначила, що 08.09.2013 року помер її чоловік ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину двохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка є позивачка, як дружина померлого, їх спільна неповнолітня дитина, інша дочка померлого від першого шлюбу ОСОБА_4 та мати померлого ОСОБА_2. 07.07.2014 року державним нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, відповідно до якого неповнолітня дитина позивачки ОСОБА_6 ОСОБА_3, являється спадкоємцем 2/4 частин спірної квартири, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є спадкоємцями спірної квартири по 1/4 частині кожна. В даній квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 та спадкодавець ОСОБА_5, з яким позивач та їх донька проживали разом у спірній квартирі, як члени його сім'ї та займали разом з ним житлову кімнату площею 18,8 кв. м. З моменту вселення в спірну квартиру, протягом тривалого часу, між позивачем і відповідачем склався добровільний порядок користування житловими приміщеннями в спірній квартирі. Інший відповідач ОСОБА_4 проживала і проживає на даний час в іншій квартирі АДРЕСА_2, та у спірній квартирі вона не проживає.

Після смерті чоловіка стосунки між позивачем та ОСОБА_2 різко погіршились, і вона почала чинити перешкоди позивачу у користуванні належною її дитині частиною квартири, а саме встановила нові вхідні двері, при цьому не надавши ключів від них. Позивач неодноразово зверталась з даного приводу до органів опіки та піклування, керівництва Вишгородської міської ради Київської області, втім позивачу було рекомендовано звернутися за захистом своїх прав та повнолітньої дитини, до суду. У звязку із чим позивач просить суд, вселити її та неповнолітню дитину до спірної квартири, зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні даною квартирою, та встановити порядок користування даною квартирою, виділивши позивачу та її неповнолітній дитині у користування житлову кімнату площею 18.8 кв. м. та балкон; коридор, передпокій, ванну кімнату, вбиральню та - кухню залишити у загальному користуванні, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, надала аналогічні пояснення тим, що викладені у позові та просила їх задовольнити у повному обсязі. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні не визнали заявлених позовних вимог, зазначили, що спірна квартира належала на праві власності відповідачці ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_5, по ? частці. Після смерті сина, відповідачка успадкувала ? частину від його частки. На теперішній час її частка більша від частки, що належить неповнолітній дитині позивачки, у звязку із чим вона вважає, що позивачка та її донька не можуть проживати в спірній квартирі. Вона пропонувала позивачці придбати частину спірної квартири, але остання відмовилась, у звязку із тим, що її не влаштовує сума коштів, яку вона їй пропонувала.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаного позову та підтримала заперечення надані відповідачем ОСОБА_2

В подальшому відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та їх представник у судове засідання не з'являлись, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Вишгородської міської ради у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та наголосила, що діями відповідачів порушуються законні права неповнолітньої дитини, щодо права володіння належною на праві власності часткою квартири, дані порушення призводять до того, що неповнолітня дитина на теперішній час не має можливості мешкати у квартирі у якій їй належить частка, у звязку із чим просила заявлені позовні вимоги задовольнити усунути перешкоди у користуванні неповнолітній дитині та її матері часткою квартири та встановити порядок її користування.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані до суду документи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер 08.09.2013 року, актовий запис №171 (а.с.7).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2014 року, спадкоємцями ОСОБА_5 є ОСОБА_2 на ? частку спадкового майна, ОСОБА_4 ? частку спадкового майна, ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на 2/4 частки спадкового майна. Спадщина, на яку в указаних частках видане це свідоцтва складається з ? частки квартири розташованої за адресою: Київська область, м. Вишгород, вул. Шолуденка, будинок 5 (а.с.11,12).

Право на житло гарантоване людині статтями 47, 48 Конституції України. Так, ч. 3 ст. 47 Конституції України проголошує, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Згідно довідки виданої КП ЖКГ Вишгородської міської ради 07.03.2016 року, ОСОБА_6 - ОСОБА_3, проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, квартир 83, загальною площею 63 кв. м. в будинку є все, технічний стан та характеристики упорядковані, квартира приватизована, мешкає одна особа (а.с.8).

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-УІ, суди України при розгляді справ застосовують конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої діє її матір ОСОБА_1, є власником частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_3, на законних підстав, а саме в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5.

До матеріалів справи долучено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання складений 18.01.2016 року, відповідно до якого у квартирі розташованій за адресою: Київська область. АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_2 (власниця частини квартири), це підтверджено речами, які перебувають у квартирі. ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_1 у вказаній квартирі не проживають (а.с.9).

Згідно відповіді наданої Виконавчим комітетом Вишгородської міської ради 20.11.2015 року ОСОБА_1 зазначено, що її звернення щодо вчинення перешкод у користуванні жилим приміщенням малолітній ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з боку бабусі ОСОБА_2, зазначено, що дане питання було розглянуто на засіданні опікунської ради та ОСОБА_2 було надано розяснення про непорушність права власності малолітньої дитини на частину квартири та рекомендовано не вчиняти перешкод у користуванні даним житловим привішенням. Заявнику розяснено, що в разі подальшого вчинення перешкод ОСОБА_2 у користуванні жилим привішенням малолітній ОСОБА_2 - ОСОБА_3 за вказаною адресою вона має право в порядку ст.391 ЦК України звернутися до суду (а.с.10).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки частина квартири належить ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в інтересах якої діє матір ОСОБА_1, а відповідач ОСОБА_2 чинить їм перешкоди у користуванні даним майном, що позбавляє позивача та її неповнолітню доньку користуватися та володіти належним нерухомим майном, на підтвердження даних обставин позивачем до суду надано належні та допустимі докази, у відповідності до вимог ст.ст58,59 ЦПК України, в той час, як відповідачем жодних доказів на підтвердження своїх заперечень не надано. Доведено в судовому засіданні, що відповідач позбавляє позивача можливість проживання в спірній квартирі разом з неповнолітньою дитиною, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання дій відповідача неправомірними та зобовязання не чинити перешкоди позивачу у користування спірною квартирою та вселенню в дану квартиру.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Позивачем, під час судового засідання та у поданій позовній заяві, заявлено вимогу про встановлення порядку користування спірною квартирою, а саме шляхом виділення їй та її неповнолітній дитині в користування житлову кімнату площею 18,8 кв. м. та балкон площею 6,6 кв. м.; залишити у спільному користуванні сторін коридор площею 8.7 кв. м., передпокій площею 2,7 кв. м., ванну кімнату площею 2.1 кв. м., вбиральню площею 1.1 кв. м. та кухню площею 7,5 кв. м.

Враховуючи те, що під час судового засідання відповідачами іншого порядку користування спірною квартирою запропоновано не було, відповідач ОСОБА_4, у судовому засіданні пояснила. що у вказаній квартирі не мешкає, згідно акту обстеження умов проживання в квартирі від січня 2016 року було визначено, що в ній мешкає відповідач ОСОБА_2, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість встановленням порядку користування спірною квартирою запропонованого позивачем.

Також, на підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, у звязку із чим з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 гривні 20 копійок.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, ст. ст. 316, 328, 358, 1216,1218 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 256, 257, 258, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 та її неповнолітню доньку ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру за адресою: АДРЕСА_5.

Встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою № 83 по вул. Шолуденка 5, в м. Вишгороді Київської області, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 18,8 кв. м. та балкон площею 6,6 кв. м., Залишити у спільному користуванні сторін коридор площею 8.7 кв. м., передпокій площею 2,7 кв. м., ванну кімнату площею 2.1 кв. м., вбиральню площею 1.1 кв. м. та кухню площею 7,5 кв. м..

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні виділеній її житловій кімнаті площею 18,8 кв. м. та балкону площею 6,6 кв. м. в квартирі АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА