Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1033/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

11.05.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Бубличенко В.П.

суддів - Кривохижі В.І., Мурашка С.І.

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродукт», третя особа - Знамянський міськрайонний центр зайнятості, про зобовязання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2016 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2016 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким зобов»язати ТОВ «Агропродукт» укласти трудовий договір у письмовій формі про працевлаштування його з 28 вересня 2015 року обжарювальником харчових продуктів; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення апеляційним судом рішення а також 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої необґрунтованою відмовою у працевлаштуванні на вільне робоче місце.

Про час і місце розгляду справи особи, які беруть в ній участь, повідомлені у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм поштових відправлень із судовими повістками.

Від позивача і представника третьої особи надійшли заяви з проханням розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на скаргу представника відповідача, ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для його скасування немає.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як безробітний у Знам'янському міськрайонному центрі зайнятості з 08 жовтня 2014 року, отримував допомогу по безробіттю по листопад 2015 року, що підтверджується довідкою Знам'янського міськрайонного центру зайнятості (а.с.12).

23 вересня 2015 року позивач надіслав на адресу ТОВ «Агропродукт» заяву з проханням прийняття його на роботу на вільне робоче місце (а.с.5), яка була отримана представником відповідача 24 вересня 2015 року (а.с.6).

28 вересня 2015 року відповідач надіслав ОСОБА_2 лист за вих. № 130, в якому повідомив позивача про наявність вакансії «Обжарювальник харчових продуктів» та запропонував якнайшвидше звернутися до підприємства з паспортом, трудовою книжкою та особистою медичною книжкою (а.с.38).

В судовому засіданні позивач заперечував отримання вказаного листа, хоча факт його направлення підтверджується Журналом вихідної кореспонденції ТОВ «Агропродукт», прошитим і пронумерованим 01 травня 2015 року, який було оглянуто в судовому засіданні суду першої інстанції (а.с.41).

За інформацією Знам'янського міськрайонного центру зайнятості про попит на робочу силу (вакансії) у ТОВ «Агропродукт» від 28 вересня 2015 року № 0004 зареєстровано вакансію «Обжарювальник харчових продуктів», яка знята з реєстрації як така, що укомплектована, 01.10.2015 року (а.с.7).

Направлення на працевлаштування на це робоче місце було видано Знам'янським міськрайонним центром зайнятості ОСОБА_4, яка прийнята на роботу в ТОВ «Агропродукт» обжарювальником харчових продуктів з 29 вересня 2015 року (а.с.39).

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач відмовив йому у прий нятті на роботу.

Відповідно до ч.1 ст.22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (ч.2 ст.22 КЗпП).

Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз»яснив, що відповідно до ч.2 ст.232 КЗпП суди безпосередньо розглядають позови про укладення трудових договорів в

тому числі осіб, з якими власник або уповноважений ним орган відповідно до чинного

законодавства зобов'язаний укласти трудовий договір (наприклад коли у випадках, передбачених законодавством, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний приймати в порядку працевлаштування інвалідів і неповнолітніх, направлених на роботу в рахунок броні; осіб, які були звільнені в зв'язку з направленням на роботу за кордон, призовом на строкову чи альтернативну військову службу і повернулись після закінчення цієї роботи чи служби), або які вважають, що їм відмовлено в укладенні трудового договору всупереч гарантіям, передбаченим ст.22 КЗпП.

При обгрунтованості позову суд рішенням зобов'язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (якщо була обумовлена інша дата - з цієї дати), з іншими особами - з дня їх звернення до власника або уповноваженого ним органу з приводу прийняття на роботу.

Якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч.2 ст.235 КЗпП про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач не відмовляв позивачеві у працевлаштуванні, а запропонував безпосередньо з»явитися на підприємство з необхідними для працевлаштування документами для укладення трудового договору. Проте, на пропозицію відповідача ОСОБА_2 не з»явився до підприємства.

Крім того, позивач не відноситься до переліку осіб, з яким відповідач зобов»язаний був укласти трудовий договір, тому на роботу була прийнята особа, направлена центром зайнятості.

Враховуючи наведене, безпідставними є також вимоги ОСОБА_2 про стягнення оплати вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої, як на його думку, необґрунтованою відмовою у працевлаштуванні. Доводи позивача про завдання йому моральної шкоди у зв»язку з приниженням його честі, гідності, ділової репутації та громадських якостей представником відповідача не ґрунтуються на доказах.

Рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.П.Бубличенко

Судді В.І.Кривохижа

ОСОБА_5