Ухвала

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту непроживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті, визнання ідеальних часток співвласників квартири, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він, його дружина - ОСОБА_6 та син - ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємцями першої черги після смерті останньої є він та їх спільні з померлою діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

За життя ОСОБА_6 заповіту не склала.

На момент смерті останньої він був зареєстрований та проживав разом із ОСОБА_6 за вказаною адресою. Відповідач теж був зареєстрований за зазначеною адресою, проте не проживав за місцем реєстрації з 2004 року.

11 листопада 2014 року він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, проте постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірну квартиру, не виділені ідеальні частини співвласників, в тому числі частина померлої дружини, існує спір щодо належної позивачу частини у спадщині.

При цьому позивач звертав увагу на те, що у нього з відповідачем ОСОБА_4 склалися складні відносини, а відповідач ОСОБА_5 спадщину після смерті матері також не прийняла, із заявою про прийняття спадщини не зверталась, зі спадкодавцем на час смерті зареєстрована не була та фактично не проживала.

Враховуючи викладене, позивач просив визначити, що ідеальні частки співвласників квартири АДРЕСА_1 є рівними, у кожного по 1/3 частини. Встановити факт непроживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою на час смерті спадкодавця та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частини спірної квартири в порядку спадкування після смерті дружини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ідеальні частки співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 рівними, по 1/3 частини кожного співвласника. У решті позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судові рішення в частині визнання ідеальних часток співвласників не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, після смерті останньої відкрилась спадщина на належну їй частку майна у спільній сумісній власності, а саме: частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги є її чоловік - ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

З акта про фактичне проживання громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об'єктом права власності територіальної громади м. Запоріжжя, складеного 20 листопада 2014 року членами комісії ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_4 не проживав за місцем реєстрації з 2004 року.

Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 29 листопада 2006 року, виданим Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4

З матеріалів копії спадкової справи вбачається, що 11 листопада 2014 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, зазначивши всіх спадкоємців та їх адреси, а також додав необхідні документи. Цього ж дня постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 у зв'язку із неможливістю встановити склад спадкового майна.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що оскільки частки співвласників у спірній квартирі не виділені, але є рівними, існує можливість виділення ідеальних часток із спільної сумісної власності по 1/3 частини кожному.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, суди виходили з того, що у зв'язку із наведеним позивачем не втрачена можливість у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо встановлення факту постійного непроживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем, суди дійшли висновку про їх безпідставність і недоведеність, оскільки надані позивачем документи на підтвердження заявлених вимог, а саме: акт від 20 листопада 2014 про фактичне непроживання ОСОБА_4 з 2004 року за місцем реєстрації та довідка квартального комітету Ленінського району м. Запоріжжя від 11 травня 2015 року про проживання ОСОБА_4 без реєстрації за іншою адресою, не можуть бути визнані належними доказами, оскільки складені пізніше, ніж через чотири роки після смерті спадкодавця.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Акт про фактичне непроживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації з 2004 року, складений 20 листопада 2014 року членами комісії ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та довідка квартального комітету Ленінського району м. Запоріжжя від 11 травня 2015 року про проживання ОСОБА_4 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, не можуть бути доказами непроживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем на час її смерті, оскільки складені через великий проміжок часу.

Крім того, ці докази були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового аналізу не потребують.

Разом з тим колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частини спірної квартири в порядку спадкування з огляду на наступне.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у звичайному порядку.

Враховуючи те, що рішеннями судів визначені ідеальні частки співвласників спірної квартири, позивач не позбавлений можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини.

Таким чином, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо встановлення факту фактичного непроживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем на час його смерті та визнання за ним права власності на 1/3 частини спірної квартири в порядку спадкування за померлою дружиною з вищенаведених підстав.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська