Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 311/1670/14Головуючий у 1-й інстанції Степаненко Ю.А.
№22-ц/778/473/16Суддя-доповідач Гончар М.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі - Банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року Банк звернулося до суду першої із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнив (а.с.51-52), та в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNH4KP96790668 від 14.07.2006 року станом на 04.04.2014 року у розмірі 29403,27 грн., яка складається із: заборгованості по процентам за користування кредитом - 6874,13 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20652,79 грн., а також штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг. 500,00 грн. (фіксована частина) та 1376,35 грн. (процентна складова), а також понесені судові витрати у вигляді судового збору 294,03 грн.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року (а.с.107-108) позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 29403,27 грн., що складається з: заборгованості за процентам за користування кредитом - 6874,13 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20652,79 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) -1376,35 грн., а також судовий збір 294,03 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року (а.с.145) заяву ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду у цій справі (а.с.122) залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, яку у подальшому уточнив (а.с.157-158) просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 лютого 2015 року (а.с.160) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача у цій справі відкрито.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року (а.с.181-185) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року у цій справі змінено.

Зменшено розмір загальної суми стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку з 29403,27 грн. до 15750,48 грн., що складається з: заборгованості за відсотками - 6874,13 грн.; пені - 7000,00 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 1 376,35 грн.;

Зменшено розмір судових витрат з 294,03 грн. до 157,50 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням апеляційного суду, відповідач ОСОБА_2 подав касаційну скаргу (а.с.196).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року (а.с.219-221) касаційну скаргу задоволено.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 квітня 2015 року скасовано.

Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному перегляді цієї справи апеляційним судом Банк надав апеляційному суду новий уточнений розрахунок заборгованості відповідача у цій справі (а.с.233-235) на загальну суму 29403,27 грн., яка складається із: 6520,61 грн. (6874,13 грн. - 353,52 грн.) - заборгованості за відсотками, 21006,31 грн. (23490,83 грн. - 1519,86 грн. - 500,00 грн. - 464,66 грн. )- пені, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1376,35 грн. - штрафу (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційному суду свої письмові пояснення на цей новий розрахунок його заборгованості за вищезазначеним кредитним договором Банку (а.с.242-243).

У судове засідання 05 травня 2016 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи (а.с.240-241) представник Банку та відповідач ОСОБА_2 не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажними причини неявки представника Банку і відповідача ОСОБА_2 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника відповідача ОСОБА_2 за договором (а.с.72-73) - адвоката Турчинського М.І.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 за договором (а.с.72-73) - адвоката Турчинського М.І., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 256-267, 526-527, 530, 551, 553, 554, 610-612, 614, 615, 617, 625, 626, 628, 629, 631, 638, 651, 1054, 1055 ЦК України , ст. ст.10- 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 226, 228, 232-233 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції у цій справі вказаним вимогам не відповідає.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до укладеної 14.07.2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 (паспорт, копія а.с. 12-13) угоди №DNH4KP96790668, останній отримав кредит у розмірі 2454,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов цього укладеного договору, договір складається з: заяви позичальника (а.с. 7) та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (а.с.8-11).

Зазначена угода не була розірвана, не визнана недійсною на час розгляду цієї справи судом першої інстанції, а тому, має законну силу.

В силу вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Банком у цій справі заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором №DNH4KP96790668 від 14.07.2006 року станом на 04.04.2014 року у розмірі 29403,27 грн., яка складається із: заборгованості по процентам за користування кредитом - 6874,13 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20652,79 грн., а також штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг. 500,00 грн. (фіксована частина) та 1376,35 грн. (процентна складова) (а.с.51-52, розрахунок а.с.53-54), від сплати якої відповідач у добровільному порядку на користь Банку ухиляється.

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги під час ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі на те, що має місце судовий наказ Василівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2009 року (а.с.4), що набрав законної сили, та яким вже було стягнуто за вищезазначеним кредитним договором з відповідача ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість станом на 01.04.2009 року на загальну суму 10257,89 грн., яка складається з: 2454,40 грн. - заборгованості за кредитом, 4154, 34 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2684,49 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафів відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 464,66 грн. - штраф (процентна складова) (заява про видачу судового наказу та розрахунок а.с. 236-237, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі в силу вимог ст. ст. 10 ч.4, 303 ч.2 ЦПК України).

При перегляді цієї справи апеляційний суд має виходити із фактичних обставин та доказів, які були наявні у матеріалах цієї справи та були досліджені судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі.

При вищевикладених обставинах, враховуючи наявність чинного на час ухвалення оскаржуємого рішення судового наказу, суд першої інстанції мав закрити провадження у цій справі в частині позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - 4154,34 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2684,49 грн. на підставі ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Оскільки, за змістом ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення, ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення (ст. 95 ч. 1 ЦПК України).

Тому, згідно із ст. 310 ч. 1 ЦПК України рішення суду першої інстанції у цій справі в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 у цій справі вищезазначеної заборгованості за кредитним договором у вигляді заборгованості по процентам за користування кредитом - 4154,34 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2684,49 грн. підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК України.

Щодо решти позовних вимог Банку до ОСОБА_2, то вони підлягали частковому задоволенню судом першої інстанції за рішенням суду у цій справі з наступних підстав.

У матеріалах цієї справи були відсутні належні, допустимі докази того, що судовий наказ Василівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2009 року (а.с.4) було виконано відповідачем ОСОБА_2 на час розгляду цієї справи судом першої інстанції.

В силу вимог ст. 1054 ч. 2 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом (2) і не випливає із суті кредитного договору.

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, який є обов'язковим для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України:

«Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того же роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України».

При вищевикладених обставинах, позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 04.04.2014 року по процентам за користування кредитом - 2719,79 грн. (розрахунок: заявлено Банком у позові у цій справі станом на 04.04.2014 року заборгованості по процентам за користування кредитом 6874,13 грн. - 4154,34 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 01.04.2009 року, стягнутої судовим наказом Василівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2009 року, а.с.4) підлягали задоволенню судом першої інстанції у цій справі.

Оскільки, у матеріалах цієї справи були відсутні належні, допустимі докази у спростування факту наявності цієї заборгованості у відповідача перед Банком за вищезазначеним кредитним договором станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення суду у цій справі.

Щодо розрахунку суми пені, яка підлягала стягненню за рішенням суду першої інстанції у цій справі з відповідача на користь Банку, то остання мала становити 2720,00 грн.

Виходячи з наступного:

Було заявлено Банком пені у позові у цій справі станом на 04.04.2014 року 20652,79 грн. (уточнена позовна заява Банку а.с.51-52).

Із цієї суми слід відняти суму пені, яка вже була предметом спору сторін у справі, в якій ухвалено судовий наказ Василівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2009 року (а.с.4), який був чинним на час ухвалення оскаржуємого рішення, а саме 2684,49 грн.

20652,79 грн. -2684,49 грн. = 17968,30 грн.

Зазначена пеня в сумі 17968,30 грн. розрахована Банком поза межами 1 (однорічного) строку позовної давності.

Проте, у суду відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності у цій справі.

Хоча ОСОБА_2 заявляв у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі про застосування строків позовної давності (а.с. 122).

Проте, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року (а.с.219-221) міститься висновок про те, що вищезазначений позов Банку у цій справі поданий в межах строків позовної давності.

В силу вимог ст. 338 ч. 4 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення касаційним судом, є обов'язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Згідно із ст. 267 ч. ч. 3,4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що з боку ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором мали місце проплати у період нарахування вищезазначеної заборгованості Банком, що в силу вимог ст. 264 ч. 1 ЦПК України свідчить про визнання боргу ОСОБА_2

Однак, в силу вимог ст. 551 ч. 3 ЦК України розмір неустойки у вигляд пені (ст. 549 ч.1 ЦК України) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що розмір пені станом на 04.04.2014 року у сумі 17968,30 грн. значно перевищує суму основного боргу, яка стягується за рішенням суду у цій справі - заборгованості по процентам за користування кредитом 2719,79 грн., то останній підлягав зменшенню судом за рішенням суду на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України до 2720,00 грн.

Звідси, стягненню у цій справі з відповідача ОСОБА_2 на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором підлягала лише заборгованість по процентам за користування кредитом - 2719,79 грн., пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2720,00 грн., в решті задоволення позовних вимог Банку у цій справі до відповідача суд першої інстанції мав відмовити за необґрунтованістю та недоказаністю.

У тому числі у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача у цій справі про стягнення вищезазначених штрафів слід відмовити повністю з висновків та мотивів, зазначених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року у цій справі (а.с.219-221), з яких було скасовано попереднє рішення суду апеляційної інстанції у цій справі, які є обов'язковими для апеляційного суду при новому розгляді цієї справи в силу вимог ст. 338 ч. 4 ЦПК України.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як ;заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного кредитного договору було передбачено, що в разі несвоєчасного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за його користування, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі0,15 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

У той самий час, згідно з п. 5.3 договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, зокрема за несвоєчасне сплату платежів за будь-якими з грошових зобов'язань.

Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15, який є обов'язком для застосування загальними судами в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Апеляційний суд в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України не приймає до уваги у цій справі розрахунок Банку заборгованості відповідача станом на 04.04.2014 року у цій справі на суму 29403,27 грн., наданий Банком не у суді першої інстанції, а лише 04 березня 2016 року при новому апеляційному перегляді цієї справи апеляційному суду (а.с.233-235) в силу вимог ст. 303 ч. 2 ЦПК України, оскільки він фактично змінює позовні вимоги, заявлені Банком у цій справі, що неможливо робити в такий спосіб на цій стадії розгляду справи, та останній лише частково узгоджується із вищезазначеними фактичними обставинами цієї справи, встановленими апеляційним судом.

Скасування судового наказу Василівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2009 року вже після ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення від 17 вересня 2014 року не може бути прийнято апеляційним судом до уваги у цій справі, оскільки апеляційний суд переглядає справу в межах матеріалів справи та наявних у ній доказів, які досліджувались судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі.

Банк не позбавлений можливості стягувати у подальшому у позовному порядку окремо від цієї справи з відповідача за вищезазначеним кредитним договором заборгованість, яка була свого часу стягнута Банком з відповідача за скасованим 05 листопада 2014 року (тобто вже після ухвалення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі 17 вересня 2014 року а.с. 136) судовим наказом Василівського районного суду Запорізької області від 05 червня 2009 року на суму 10257,89 грн. в іншій справі з урахуванням вже часткового виконання останнього відповідачем після його постановлення на загальну суму 7419,85 грн. тощо, як зазначав представник Банку у своїх письмових поясненнях апеляційному суду (а.с. 234).

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч.3 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, доводи відповідача ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з'ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому, заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове рішення; провадження у цій справі в частині позовних вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - 4154,34 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2684,49 грн. закрити; в решті позов Банку задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість по процентам за користування кредитом - 2719,79 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2720,00 грн., судовий збір 243,60 грн. (судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції, платіжне доручення оригінал а.с. 18), а разом 5683,39 грн., в решті позову відмовити.

В силу вимог ст. 88 ч.ч.1, 5 ЦПК України у разі лише часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі при вищевикладених обставинах, останній не має право на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у розмірі 121,80 грн. (а.с.135), понесених ним при подачі цієї апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2014 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Провадження у цій справі в частині позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - 4154,34 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2684,49 грн. закрити.

В решті позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість по процентам за користування кредитом - 2719,79 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2720,00 грн., судовий збір 243,60 грн., а разом 5683,39 грн.

В решті позову відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Каракуша К.В.Стрелець Л.Г.