У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича - на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 14 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №ZPN0AN10330179, за яким банк надав позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 42 903 грн 50 коп. із сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 13 вересня 2012 року.

Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором виступив придбаний за рахунок кредитних коштів автомобіль ВАЗ 210994 20.

У зв'язку із невиконанням своїх зобов'язань, станом на 02 квітня 2015 року у позичальника утворилася заборгованість по кредитному договору у розмірі 135 004 грн 58 коп., яку банк і просив стягнути з останнього.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А. - просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №ZPN0AN10330179, за яким банк зобов'язався надати позичальнику у строкове платне користування кредит в розмірі 42 903 грн 50 коп. з кінцевим терміном повернення 13 вересня 2012 року, а ОСОБА_6 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором виступив придбаний за рахунок кредитних коштів автомобіль ВАЗ 210994 20 (п. 7.3. договору).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що в результаті неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість станом на 02 квітня 2015 року на загальну суму 135 004 грн 58 коп., яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 23929 грн 93 коп., заборгованості по процентам у сумі 70 660 грн 33 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 2 762 грн 76 коп. та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у сумі 37 651 грн 56 коп.

Судом встановлено, що в вищевказаному розрахунку заборгованості відображено, що 28 серпня 2012 року на погашення заборгованості за кредитним договором надійшли кошти у сумі 33 169 грн 79 коп., які розподілені наступним чином: 17 077 грн 50 коп. зараховано на погашення простроченого тіла за кредитом, а 16 092 грн 29 коп. зараховано на погашення заборгованості з пені, однак навіть із зарахуванням цієї суми, кредит не погашений та заборгованість, зокрема, за тілом кредиту становить 23929 грн 93 коп., а також є заборгованість по процентам, комісії та нарахована пеня.

В ході апеляційного розгляду, представником позивача надано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року та виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході апеляційного розгляду, представником позивача надані письмові пояснення, в яких відображена інформація про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 19 вересня 2012 року, у сумі 105 591 грн 02 коп. на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2012 року.

Оскільки рішення суду не виконане, банк продовжує здійснювати нарахування відсотків за користування грошовими коштами та пеню, які просить стягнути рішенням суду, а в частині позовних вимог, задоволених вказаним рішенням суду, про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 23 929 грн 93 коп., заборгованості за відсотками у сумі 66 591 грн 85 коп., заборгованості з комісії у сумі 2 762 грн 76 коп. та пені у розмірі 12 306 грн 48 коп. провадження у справі підлягає закриттю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що банком не надано належних та допустимих доказів наявності заборгованості перед ним у позичальника.

Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції та залишаючи його без змін, суд апеляційної інстанції також виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реалізації заставного автомобіля за 33 169 грн 79 коп., які надійшли на погашення заборгованості за кредитним договором та відображені у розрахунку заборгованості.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, та помилково вважали, що тягар доказування відсутності заборгованості покладено на кредитора, а не на позичальника.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, у порушення ст. ст. 10, 213-214, 315 ЦПК України, повно обставини справи не встановили, не спростували належним чином розрахунок, наданий банком, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення грошових коштів, залишили поза увагою те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а в матеріалах справи відсутні докази про повернення в повному обсязі отриманих позичальником грошових коштів або втрату позивачем права на їх отримання, висновку про відсутність заборгованості з посиланням на належні та допустимі докази, не мотивували.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Гриня Костянтина Андрійовича - задовольнити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова