Справа № 567/803/16-ц
У Х В А Л А

ВМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 рокум. Острог

Суддя Острозького районного суду Венгерчук А.О., перевіривши виконання вимог ст.ст. 119, 120 ЦПК України по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до управління містобудування архітектури, житловокомунального господарства, благоустрою та землекористування виконкому Острозької міської ради Рівненської області про встановлення твердих меж між користувачами суміжних земельних ділянок,

встановила:

ОСОБА_1 звернулася в Острозький районний суд з позовом до управління містобудування архітектури, житловокомунального господарства, благоустрою та землекористування виконкому Острозької міської ради Рівненської області про встановлення твердих меж між користувачами суміжних земельних ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Острозького районного суду із даним позовом, в якому просить суд «присудити» відповідачу - Управлінню містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, благоустрою та землекористування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області - визначити тверді межі земельної ділянки, необхідної для обслуговування її квартири АДРЕСА_1.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що орган місцевого самоврядування Острозька міська рада з будь-яких підстав відмовила позивачці у в встановленні межових знаків щодо вказаної земельної ділянки.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, віднесено до виключних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Надання земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування в порядку, передбаченому законом. Частинами 10, 11 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду, а також відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду, можуть бути оскаржені до суду.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року(зі змінами та доповненнями, внесеними постановою № 2 від 19.03.2010 р.) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123,128, 143-146,149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України, судам підсудні справи за заявами про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної Земельним кодексом України, компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується.

Частиною 2 ст. 158 Земельного кодексу України передбачено, що виключно судами вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

За частинами 3, 5 ст. 158 Земельного кодексу України, саме органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади з питань земельних ресурсі спір вирішується судом.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року(зі змінами та доповненнями, внесеними постановою № 2 від 19.03.2010 р.) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України також передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 р. № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, згідно зі статтями 106, 158 ЗК України, спір про встановлення, відновлення, узгодження меж земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні громадян, не підвідомчий суду, оскільки питання щодо встановлення межі віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що орган місцевого самоврядування ухилився від вирішення її питання щодо визначення твердих меж земельної ділянки, на підтвердження чого надає відповідь на звернення виконавчого комітету Острозької міської ради від 19 серпня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, проходжу до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 122 ЦПК України, -

ухвалила:

відмовити у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до управління містобудування архітектури, житловокомунального господарства, благоустрою та землекористування виконкому Острозької міської ради Рівненської області про встановлення твердих меж між користувачами суміжних земельних ділянок.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_2