Справа №488/2174/14-ц 09.11.2016 09.11.2016 09.11.2016
Справа №481/2174/14-ц
Провадження №22-ц/784/2310/16 Суддя першої інстанції - Циганок В.Г.
Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Крамаренко Т.В.,

суддів Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3М, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_3, ОСОБА_5 за участю третьої особи Державна реєстраційна служба України про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення і визнання права власності та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення і визнання права власності та виселення.

Позивач зазначав, що 9 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0 з подальшими змінами відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 37 524 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних за користування кредитом на строк до 8 лютого 2017 року.

Також, 8 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0 відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 10100 доларів США зі сплатою 13,90% річних за користування кредитом на строк до 6 квітня 2018 року.

З метою забезпечення кредитних зобовязань за вказаними кредитними договорами, 12 лютого 2007 року та 8 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 були укладені договори іпотеки за умовами яких останній передав Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, з метою забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором від 8 квітня 2008 року №0, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки за умовами якого останній передав Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 8 грудня 2011 року до останнього перейшло право вимоги від боржників повного належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема кредитними договорами № 0 від 9 лютого 2007 року та №0 від 8 квітня 2008 року.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 умови кредитних договорів належним чином не виконує, утворилась заборгованість, яка станом на 21 лютого 2014 року за кредитним договором № 0 від 9 лютого 2007 року, складає - 59 648,61 швейцарських франків, що еквівалентно 592 104,61 грн., з яких заборгованість за кредитом 36110,56 швейцарських франків, що еквівалентно 358 453,1 грн., заборгованість по відсоткам 23 538,05 швейцарських франків, що еквівалентно 233 651,51 грн. за кредитним договором № 0 від 8 квітня 2008 року, яка станом на 21 лютого 2014 року складає 18 582,53 доларів США, що еквівалентно 164 232,40 грн., з яких заборгованість за кредитом 9 510,88 доларів США, що еквівалентно 84 057,15 грн., заборгованість по відсоткам 9 071,65 доларів США, що еквівалентно 80 175,25 грн. Вимоги Банку про добровільне погашення боргу, боржник не виконує.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд в рахунок виконання основних зобовязань за кредитними договорами № 0 від 9 лютого 2007 року та № 0 від 8 квітня 2008 року, укладеними між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 звернути стягнення на квартиру №30 по вул. Рибній, ? в м. Миколаєві, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 30,40 кв.м., а також на кватиру №2 по вул. Артема,14 в м. Миколаєві, загальною площею 45,90 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м. шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане майно. Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1, на квартиру АДРЕСА_2. Припинити право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на вказані квартири. Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з зазначених квартир, а також всіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані в них. Витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_5 технічні паспорти та правовстановлюючі документи на спірні квартири та передати ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на незаконність рішення суду та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив рішення суду залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4, просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, осіяб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що 9 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0 з подальшими змінами, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 37 524 швейцарських франків зі сплатою 8,99% річних за користування кредитом на строк до 8 лютого 2017 року (а.с.30-37).

Також, 8 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0 відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 10100 доларів США зі сплатою 13,90% річних за користування кредитом на строк до 6 квітня 2018 року (а.с.14-29).

Відповідно до умов кредитних договорів, позичальник зобовязаний повернути одержаний кредит та сплатити нараховані банком проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені Договорами.

З метою забезпечення кредитних зобовязань за вказаними кредитними договорами, 12 лютого 2007 року та 8 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 були укладені договори іпотеки за умовами яких останній передав Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.38-41, 46-49).

Крім того, з метою забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором від 8 квітня 2008 року № 0, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки за умовами якого останній передав Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 42-45).

За положеннями статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, ьта інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 8 грудня 2011 року до останнього перейшло право вимоги від боржників повного належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема кредитними договорами № 0 від 9 лютого 2007 року та №0 від 8 квітня 2008 року (а.с.95-98, 263-266 зворт. 267-268,).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 умови кредитних договорів належним чином не виконує, утворилась заборгованість, яка станом на 21 лютого 2014 року за кредитним договором № 0 від 9 лютого 2007 року, складає - 59 648,61 швейцарських франків, що еквівалентно 592104,61 грн., з яких заборгованість за кредитом 36110,56 швейцарських франків, що еквівалентно 358 453,1 грн., заборгованість по відсоткам 23 538,05 швейцарських франків, що еквівалентно 233 651,51 грн. за кредитним договором № 0 від 8 квітня 2008 року, яка станом на 21 квітня 2014 року складає 18 582,53 доларів США, що еквівалентно 164 232,40 грн., з яких заборгованість за кредитом 9 510,88 доларів США, що еквівалентно 84 057,15 грн., заборгованість по відсоткам 9 071,65 доларів США, що еквівалентно 80 175,25 грн. (а.с.56-57, 269-272).

Відповідно до норм ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно пунктів 4.9, 11.1. кредитного договору № 0 від 9 лютого 2007 року у разі невиконання позичальником будь-яких зобовязань передбачених п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 кредитор має право на дострокове повернення кредиту. Банк направляє на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і невиконання позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважається терміном повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. Вказане повідомлення направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється курєром на адресу позичальника.

Пунктом 9.1 вказаного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, відшкодування заборгованості проводиться шляхом стягнення чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченим за даним договором.

Згідно п. 6.1.2. кредитного договору №0 від 8 квітня 2008 року у Банка є право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту. Порядок дострокового повернення та повідомлення про це позичальника, передбачений пунктом 6.2. вказаного договору, а саме Банк повідомляє позичальника шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника, терміни дострокового повернення кредиту вважаються таким, що настали, а кредит і плата обовязковими до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 календарного дня рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови що банк направив повідомлення (вимогу) про порушення зобовязань та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит; позичальник не усунув зазначених банком порушень зобовязань позичальника за Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вказаного повідомлення.

Отже, сторони в кредитних договорах визначили порядок, за умови недотримання якого у позичальника виникає обовязок дострокового повернення всієї суми кредиту.

ПАТ «Дельта Банк» в січні 2014 року рекомендованими листами були направлені повідомлення (вимоги) на адресу відповідачів про виконання кредитних зобовязань, звернення стягнення та виселення (а.с.76-77, 81-82, 86-87).

Між тим, доказів про отримання боржником вказаних письмових вимог про дострокове повернення кредиту та інших платежів у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань, як того вимагають умови кредитних договорів, матеріали справи не містять.

Представник позивача в апеляційній інстанції зазначав, що порядок дострокового повернення кредитних коштів, Банком було дотримано.

Наведене свідчить про те, що у позичальника не виникло зобов'язання дострокового виконання кредитного договору.

Крім того, частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі №6-2457цс16.

Умовами іпотечних договорів від 12 лютого 20907 року та від 8 квітня 2008 року передбачено позасудовий спосіб захисту у вигляді застереження, який реалізується шляхом передачі права власності на предмет іпотеки.

Так, за пунктом 2.1.2. договору іпотеки, укладеного 12 лютого 2007 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до пунктів 4.1., 5.1., 5.4. вищезазначеного договору іпотеки звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем, за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 закону України «про Іпотеку», права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2. 5.1. іпотечних договорів від 8 квітня 2008 року звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання. Сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку встановленим закону України «Про іпотеку», отримання іпотекодержателем права продати предметі іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому законом України «Про іпотеку».

Крім того, в правовій позиції Верховного Суду України від 6 липня 2016 року у справі №6-969цс16 зазначено, що мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі ОСОБА_6 № 1304-VII) мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

ОСОБА_6 № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

Проте, розглядаючи спір суд першої інстанції не звернув на вказане увагу та відмовив в його задоволенні виходячи з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року.

За вказаних обставин, відповідно до вимог п. 3 ст. 309 ЦПК України та п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року за № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні вимог, оскільки відмова за позовом має ґрунтуватись на тому, що у позичальника не виник обовязок дострокового виконання кредитного договору, а також наявність в іпотечних договорах позасудового способу захисту у вигляді застереження, який реалізується шляхом передачі права власності на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року змінити в частині правової підстави відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: