Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Абсалямової А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зобовязання вчинення певних дій та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину гаражу, -

в с т а н о в и в :

Позивач за основним позовом звернувся до відповідача, яким просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину гаражу, що знаходиться по вул.. Ак. Павлова, 146, після смерті батька ОСОБА_3, померлого 20.07.1996р.

В підтвердження своїх вимог зазначає, що 20.07.1996р. помер батько ОСОБА_3 та після його смерті залишилась спадщина у вигляді гаражу по вказаній адреси. Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина ОСОБА_4 та діти - позивач та відповідач по справі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.1999р. визнано за матірю 2/3 частину гаражу, 1/6 частину гаражу нотаріально оформлено на брата. Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори, однак права власності не оформила. На сьогоднішній час у позивача виникла необхідність оформити право власності на спадкове майна. Також позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого часу користується гаражем особисто і позивач позбавлена права користуватися частиною майна.

Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом, яким в уточненої редакції просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину гаражу № 38 по вул.. Ак. Павлова, 16-«а» в м. Харкові.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що спірний гараж побудований батьком ОСОБА_3, який помер 20.07.1996р. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.08.1999р. право власності на 2/3 частини гаражу визнано за матірю ОСОБА_4, а 24.11.1999р. остання належну неї частину подарувала йому, 1/6 частину отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, тому всього зареєстровано 5/6 частини гаражу, 1/6 частина, що є предметом спору, залишено відкритою. Вартість гаражу складає 44462грн., вартість 1/6 його частини 7410грн. Оскільки 1/6 частину виділити неможливо, сумісно користуватися з відповідачем також є неможливим, тому у відповідності до ч. 2 ст. 365 ЦК України, ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок суду гроші в сумі 7410грн.

В судовому засіданні представник позивача за основним позовом викладені обставини та вимоги ОСОБА_1 підвередив у повному обсязі, просить позов задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнав і просить в задоволенні відмовити.

Представник відповідача з вимогами основного позову не погодився повністю, просить задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає основний позов такими, що підлягає частковому задоволенню, вимоги зустрічного позову такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі, виходячи із наступного.

Відповідно до правил ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, встановлено, що гараж, який розташований за адресою: м. Харків, вул.. Ак. Павлова, 146-«а» належав на праві власності ОСОБА_3.

ОСОБА_3 помер 20.07.1996р.

Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про право власності, свідоцтв про смерть (а.с.13-15).

Сторони по справі є дітьми померлого, відповідно позивач є спадкоємцем 1-ї черги за законом.

Після смерті ОСОБА_3 право власності на спірний гараж зареєстровано наступним чином, 5/6 гаражу належить ОСОБА_2, 1/6 частина залишено відкритою.

Такі обставини вбачаються із копій свідоцтва про право на спадщину від 06.10.1999р., рішення Московського районного су3ду м. Харкова від 11.08.1999р., договору дарування гаражу від 24.11.1999р., свідоцтва про народження ОСОБА_1, свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11, 16,17, 38-42).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень при набранні чинності Цивільного Кодексу України з 01.01.04р. зазначений кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила зазначеного кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 525, 527 та 529 ЦК України (у редакції 1963р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого. До числа спадкоємців першої черги належать діти спадкоємця.

Із відповіді 11-ї Харківської державної нотаріальної контори за № 2424/0214 від 29.04.2015р. вбачається, що після померлого 20.07.1996р. ОСОБА_3, який мешкав в АДРЕСА_1, 01.01.1997р. до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, зокрема, звернулась донька ОСОБА_1, заведено спадкову справу № 11/1997 (а.с.26).

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963р.) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, суд вважає доведеними доводи позивача щодо прийняття спадщини після смерті батька, наявність заяви у нотаріальної контори від 11.01.1997р. про прийняття спадщини, тобто прийшов до висновку щодо визнання за позивачем права власності на 1/6 частину спадкового майна, а саме, гаражу за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 146-«а».

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Між тим, суд відмовляє позивачу ОСОБА_1 у зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користування спадковим майном, оскільки з боку позивача за основним позовом, його представником не надано жодного доказу того, що ОСОБА_2 чинить будь які перешкоди у користуванні гаражем тощо.

Далі, позивач за зустрічним позовом у первинної редакції просив визнати за ним права власності на 1/6 частину гаражу за набувальною давністю.

В подальшому уточнив вимоги і остаточно просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину гаражу, посилаючись на положення ч. 2 ст. 365 ЦК України, при цьому відсутня вимога про припинення за співвласником права власності у загальному майні, заперечуючи взагалі щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спадкового майна.

Жодного доказу щодо постійного користування спірним майном, неможливості сумісного користування з ОСОБА_1, суду не надано. Не містять таких доказів і матеріали справи.

Відповідно до правил ст.. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не задасть істотної шкоди інтересам співаника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Між тим, звертаючись до відповідача ОСОБА_1 зі сплатою компенсації, суд вважає такі дії передчасними, оскільки право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину гаражу хоча і визнається судом цим рішенням, останньою ще не набуто, т.я. набуття права власності настає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст..ст. 4, 11 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає вимоги зустрічного позову передчасними, безпідставними та належним чином не доведеними, тому у суду відсутні правові підстави для його задоволення.

Керуючись ст..ст. 4, 10, 11, 60, 88, 208-215 ЦПК України, ст..ст. 527, 529, 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963р.), ст.ст. 365, 391 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину гаражу, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Ак. Павлова, 146, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 20.07.1996 року.

В іншої частини вимог позову відмовити.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН: НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три)грн., 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя .