Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/4466/15-ц Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2015 року

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 891 135 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.11.2014 р. ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 в борг 31 500 доларів США, про що була складена відповідна розписка. 02.02.2015 р. між ним та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого до нього перейшло право вимоги за вищевказаною розпискою. На неодноразові вимоги повернути кошти відповідач не реагував. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

08.09.2015 р. позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив зобов'язати відповідача повернути 31 500 доларів США боргу, а в разі неможливості повернення боргу, стягнути з ОСОБА_2 на його користь 31 500 доларів США, що еквівалентно 883 260 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 борг в сумі 31 500 доларів США, а в разі неможливості повернення суми боргу, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 750 960 грн, що становить 31 500 доларів США по курсу НБУ станом на 20.11.2015 р.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права. Зокрема зазначає, що гроші ОСОБА_3 давав на бізнес, а не в борг, проте суд цього не врахував, не допитав в якості свідків його бухгалтера та ОСОБА_3

В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 103-104).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором

Як видно з матеріалів справи, згідно з розпискою від 14.11.2014 р. ОСОБА_2 13 січня 2014 року взяв у борг у ОСОБА_3 31500 доларів США (а.с. 26).

В судовому засіданні першої інстанції відповідач визнавав, що за вказаною розпискою він отримав від ОСОБА_3 вказану суму грошових коштів.

Враховуючи наведене, висновок суду про те, що між сторонами укладено письмовий договір позики є правильним.

На підтвердження своїх заперечень щодо укладення договору позики відповідач належних та допустимих доказів суду не надав, договір з підстав передбачених чинним законодавством не оспорював, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність у нього договірних зобовязань є безпідставними.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 512, ч.1 ст.513 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

З матеріалів справи видно, що 02 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено письмовий договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 право вимоги за договором позики (розпискою) від 14 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Таким чином, коли свої зобовязання за договором позики щодо повернення грошових коштів ОСОБА_2 не виконав, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги та зобовязав відповідача повернути новому кредитору - ОСОБА_1 31500 доларів США, а в разі неможливості повернення стягнув з відповідача на користь позивача 750 960 грн.

Частиною 1 статті 88 ЦПК визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позов задоволено в повному обсязі, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати, які підтверджені квитанцією (а.с.1). А тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: