Справа № 2-399/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року Соломянський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, просила визнати автомобіль НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь компенсацію за автомобіль у розмірі 88 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначала, що 06 листопада 2011 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем.

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 придбав автомобіль НОМЕР_1, вартість автомобіля становила 176 000 грн.

З жовтня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо та не ведуть спільного господарства.

У грудні 2014 року відповідач без її (позивача) згоди продав зазначений автомобіль своїй матері ОСОБА_3, однак грошову компенсацію позивачу не виплатив, у звязку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду.

Пізніше позивач уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь компенсацію за автомобіль у розмірі 170 510, 00 грн. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2015 року у якості третьої особи у справі залучено ОСОБА_3.

Ухвалою Соломянського районного суду від 04 жовтня 2016 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ майна подружжя в частині позовних вимог про визнання автомобіля НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вважала його необґрунтованим та безпідставним, пояснила, що автомобіль відповідачем було продано в шлюбі а отримані від його продажу кошти потрачено в інтересах сімї.

Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності з проханням відмовити у позові.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11 вересня 2006 року, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7).

Згідно з даними реєстраційних карток транспортного засобу 03 жовтня 2012 року ОСОБА_2 придбав автомобіль НОМЕР_1, 13 грудня 2014 року продав його ОСОБА_3 (а.с.а.с. 8,9).

Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль НОМЕР_1, з 13 грудня 2014 року належить ОСОБА_3 (а.с. 90)

Згідно з даними довідки-рахунку вартість автомобіля НОМЕР_1, 13 грудня 2014 року становила 145 000 грн. (а.с.98).

Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Згідно частин 3, 4 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно правового висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 08 квітня 2015 року №6-7цс15, при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, недійсним (а.с.а.с.147-148).

При цьому суд встановив, що автомобіль було придбано в шлюбі і він був спільним сумісним майном подружжя, і хоча автомобіль було продано без згоди позивача, відновлення порушених прав позивача внаслідок продажу спірного автомобіля , може бути вирішено в порядку поділу спільного майна подружжя.

Як вбачається з даних платіжних документів (а.с.а.с. 21-25, 175-190, 192-195) ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 кошти на картку Приватбанку з вересня 2014 року.

У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що між подружжям існувала саме така форма надання відповідачем коштів позивачу.

Разом з тим, представник позивача пояснив, що ці кошти відповідач перераховував позивачу на утримання дитини, що підтверджується даними СМС повідомлень сторін (а.с.а.с. 33-34) та електронного повідомлення представника відповідача (а.с.35), яке підтверджує пояснення представників сторін про намір сторін укласти договір щодо утримання дитини.

Оскільки кошти ОСОБА_2 перераховувалися ОСОБА_1 ще до продажу ним автомобіля, то суд, враховуючи вищезазначені докази, розмір щомісячних платежів, їх періодичність, бере до уваги пояснення представника позивача про те, що ці кошти відповідач перераховував позивачу як кошти на утримання дитини.

Суду не надано відповідачем доказів, що отримані ним внаслідок продажу ОСОБА_3 автомобіля НОМЕР_1, кошти були потрачені в інтересах сімї.

У судовому засіданні представник відповідача не змогла пояснити на що саме були потрачені ці кошти в інтересах сімї.

Враховуючи викладене, форму надання коштів відповідачем позивачу з вересня 2014 року шляхом перерахування їх через банк, перерахування позивачу коштів на утримання дитини, відсутність перерахувань позивачу відповідачем коштів як компенсації за продаж автомобіля (такі реквізити у платіжних документах, наданих представником відповідача, відсутні), суд вважає, що доводи позивача про те, що автомобіль як спільну сумісну власність подружжя, було продано відповідачем без її згоди і вона має право на грошову компенсацію, є обґрунтованими.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 24 червня 2016 року №5781/16-54 ринкова вартість автомобіля НОМЕР_1, на момент проведення експертизи складає 341 021, 53 грн. (а.с.а.с.107-125).

Разом з тим, суд вважає, що оскільки позивач не просить поділити автомобіль, а просить грошову компенсацію від його продажу, договір купівлі-продажу автомобіля не визнано недійсним, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути ? вартості автомобіля, за яку його було продано і яка не оспорюється позивачем, 72 500 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати судовий збір у розмірі 725, 00 грн. та витрати на правову допомогу, підтверджені документально, у розмірі, пропорційно до частини задоволених позовних вимог (42,5%) 2 343, 88 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 27, 31, 60, 61, 84, 88, 213-215 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 21, 60, 65, 70 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 72 500 (сімдесят дві тисячі пятсот) грн. 00 коп., 725 (сімсот двадцять пять) грн. 00 коп. судового збору та 2 343 (дві тисячі триста сорок три) грн. 88 коп. витрат на правову допомогу.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн