Справа № 454/1319/16 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6161/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю прокурора Панькевича Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури м. Києва, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вважає, що рішення ухвалено з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, в рішенні має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Посилається на порушення Конституції України та стверджує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його позову, оскільки в позовній заяві він надав докази підтвердження факту заподіяння моральних страждань відповідачем, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань він зазнав, в якій сумі та з чого він при цьому виходив. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Панькевича Р.В. про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення районного суду відповідає.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями прокуратури.

Із заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній звернувся до Генеральної прокуратури України та просив внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 366, 367, 375 КК України суддями Окружного адміністративного суду м. Києва Келеберда В.І. , Маруліна Л.О. та Кротюк В.О. (а.с. 6-12).

Згідно листа від 27.06.2013р., вищевказана заява скерована для розгляду в Прокуратуру м. Києва (а.с. 13).

Прокуратурою м. Києва вказана заява скерована в прокуратуру Шевченківського району м. Києва, що вбачається з листа від 12.07.2013р. (а.с. 14).

Листом від 30.07.2013р. прокуратурою Шевченківського району м. Києва повідомлено ОСОБА_2 про те, що відомості за його заявою до ЄРДР не внесено у зв'язку з її безпідставністю (а.с. 15).

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Згідно з ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальну справу закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі дізнання, попереднього (досудового) слідства або судового розгляду шляхом само обмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

З системного аналізу вищевказаних норм слідує, що фактами, з якими матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

А відтак, оскільки позивачем на подано доказів про завдання шкоди, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявність шкоди та вини відповідача в заподіянні шкоди, як і причинно-наслідкового зв»язку між шкодою та діями відповідача, та ухвалив рішення про відмову у задоволенні вимог позивача, що відповідає положенням законодавства.

Крім того, судом правильно враховано, що позивачем дії прокурора в порядку, встановленому КПК України, не оскаржувались.

Так, право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на досудовому слідстві регламентовано ст.303 КПК України.

Згідно п.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом норм КПК України та необхідність застосування до спірних правовідносин ст.ст.8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України, рішення Конституційного Суду України №6-зп від 25.11.1997 року, №9-зп від 25.12.1997 року, №12-рп від 03.10.2001 року, №15-рп/2002 від 09.07.2002 року, ст.ст. 16,22,1166,1167,1176 ЦК України є безпідставним, так як неправомірність дій чи бездіяльності відповідача на досудовому провадженні в порядку, встановленому КПК України, не встановлена.

Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на ст.1166 ЦК України щодо покладення на заподіювача шкоди обов»язку доказування відсутності вини, оскільки вказана стаття визначає загальні підстави відповідальності за майнову шкоду, при тому, що позивачем вимога про відшкодування такої не ставилась.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які є в матеріалах справи, правильно застосував матеріальний закон, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_3