Справа № 466/265/11 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/54/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі: Жукровській Х.І.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника Львівської міської державної лікарні

ветеринарної медицини ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Львівська міська державна лікарня ветеринарної медицини звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням під літ. ІІІ в будинку №16 по вул. Єрошенка в м. Львові, шляхом звільнення даного приміщення.

Рішенням від 17 грудня 2014 року позов задоволено, зобов"язано ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні Львівською міською державною лікарнею ветеринарної медицини підвальним приміщенням під літ. ІІІ в технічному паспорті на будинок №16 по вул. Єрошенка в м. Львові шляхом звільнення даного приміщення.

Шевченківським районним судом м. Львова від 11 березня 2015 року було ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь Львівської міської державної лікарні ветеринарної медицини 51 грн. судового збору, 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 88 грн. судових витрат по справі.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що квартира № 16 по вул. Єрошенка в м. Львові була передана у користування батькові ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відповідно до наказу №285 по управлінню сільського господарства Львівського облвиконкому від 29.09.1972 року. З того часу відповідачі зареєстровані і проживають у даному житлі та користуються підвальним приміщенням під літ. ІІІ в будинку №16 по вул. Єрошенка в м. Львові. Відповідно до ст. 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Проте на підтвердження вказаних вище обставин, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження дій відповідача, спрямованих на порушення прав та інтересів позивача на володіння та користування підвальним приміщенням. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Львівської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи позовні вимоги Львівської міської державної лікарні ветеринарної медицини, суд першої інстанції встановив, що право державної власності на нежитлове приміщення по вул. Єрошенка,16 у м. Львові зареєстроване за Львівською міською державною лікарнею ветеринарної медицини, встановивши, що спірним підвальним приміщенням під літ. 111, не маючи правовстановлюючих документів на спірне приміщення, безпідставно користуються відповідачі, виходячи з положень ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власнику належить право володіння, користування та розпорядження майном, належним йому на праві власності, прийшов до висновку, що позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування спірним приміщенням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 27.03.2001р. № 353, яким Львівському міському державному підприємству ветеринарної медицини, правонаступником якого є Львівська міська державна лікарня ветеринарної медицини, оформлено право державної власності на нежитлові приміщення площею 356,1 кв.м. та 43.1 кв.м. по вул. Єрошенка,16 у м.Львові, позивачу видано свідоцтво про право державної власності на нежитлові приміщення від 27.03.2001р., яке не визнано недійсним в судовому порядку.

Копією технічного паспорту на будівлю літ. А-2 за адресою м.Львів, вул. Єрошенка,16, складеного 02.03.2001 року, підтверджується, що підвальне приміщення, позначене у поверховому плані під літ.111 площею 13.2 кв.м, відноситься до приміщень, право державної власності на яке зареєстроване за Львівською міською державною лікарнею ветеринарної медицини.

10.05.06 р. було складено акт приймання- передачі, відповідно до якого комісія обстежила та передала з комунальної власності Львівської міської ради у державну власність з віднесенням до сфери управління Мінагрополітики України приміщення по вул. Єрошенка,16 у м.Львові.

Довідкою Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 21.11.14р., підтверджується, що майновий комплекс за вказаною адресою перебуває у державній власності. Уповноваженим органом управління відповідно до Закону України "Про управління об"єктами державної власності " та Указу Президента України № 464 від 13.04.11 р. " Про затвердження Положення про Державну ветеринарну та фітосанітарну службу України " є Державна ветеринарна та фітосанітарна служба України, як правонаступник Державного комітету ветеринарної медицини України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21.10.2013 року визнано недійсними та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №353 від 27 березня 2001 року «Про оформлення права власності на нежитлове приміщення на вул. Єрошенка, 16» в частині оформлення права державної власності на нежитлові приміщення площею 356,1 кв.м. у будинку №16 по вул. Єрошенка у м.Львові, свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення по вул..Єрошенка, 16 у м.Львові в частині оформлення права державної власності на нежитлові приміщення площею 356,1 кв.м, скасовано реєстрацію права власності на нежитлові приміщення по вул. Єрошенка, 16 у м. Львові в частині оформлення права державної власності на нежитлові приміщення площею 356, 1 кв.м.; акт приймання-передачі від 10 травня 2006 року в частині передачі будівлі під літ. «А-2» Львівської міської державної лікарні ветеринарної медицини по вул..Єрошенка,16 у м.Львові загальною площею 356. 1 кв.м., яка належала до комунальної власності Львівської міської ради, у державну власність з віднесенням її до сфери управління Мінагрополітики України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції вірно взяв до уваги рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.08.2014 року, яким рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 21.10.2013 року в частині задоволення позовних вимог скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Судом першої інстанції встановлено, і цього не заперечував ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, у нежитловому приміщенні по вул. Єрошенка, 16 у м. Львові, відповідачі займають одне з підвальних приміщень, позначене літ. ІІІ в технічному паспорті на будівлю під літерою А-2, однак документи на підтвердження правомірності користування підвальним приміщенням у них відсутні.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачі не надали ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності користування ними спірним підвальним приміщенням під літ. 111 площею 13.2 кв.м.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що термін користування спірним приміщенням не свідчить про набуття відповідачами права на користування ним та правомірність такого користування.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується копіями листів позивача від 10.08.2009 р. та від 29.10.2009 р., вручення яких підтверджується рекомендованими повідомленнями, що Львівська міська державна лікарня ветеринарної медицини зверталася до відповідачів з проханням звільнити займане ними спірне підвальне приміщення, однак відповідачі надалі користуються цим приміщенням, не звільнивши його.

Користування відповідачами спірним підвальним приміщенням порушує право позивача на володіння та користування цим підвальним приміщенням.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, встановивши те, що Львівській міській державній лікарні ветеринарної медицини належить право на користування спірним підвальним приміщенням у будинку №16 по вул. Єрошенка у м. Львові, що позначене у технічному паспорті під літ. 111 площею 13.2 кв.м, а відповідачі, незважаючи на відсутність у них правовстановлюючих документів, користуються спірним підвальним приміщенням, чим чинять перешкоди позивачу в користуванні цим приміщенням, прийшов до вірного висновку про під ставність позовних вимог та задоволення позову про зобов»язання ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні Львівською міською державною лікарнею ветеринарної медицини підвальним приміщенням під літ. ІІІ в технічному паспорті на будинок №16 по вул. Єрошенка в м. Львові шляхом звільнення даного приміщення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Богонюк М.Я.

ОСОБА_8