Провадження № 2/638/346/16>
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 січня 2015 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді: Задорожного М.І.

при секретарі: Крупенко Л.С. 2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права користування житлом, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4, 2007 року народження, такими, що втратили право користування на житлове приміщення в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015 року він є став власником однокімнатної квартири по в АДРЕСА_1.

В червні 2015 року позивачу стало відомо, що спадкоємець - його брат ОСОБА_5 дозволив реєстрацію сім'ї ОСОБА_2 у складі трьох осіб, включаючи неповнолітнього ОСОБА_4, 2007 року народження, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка належала йому на праві приватної власності.

На час смерті брата - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 в квартирі не проживали.

Таким чином, відповідачі не проживають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року.

Добровільно ОСОБА_2 зі своєю сім'єю виписатися з квартири відмовився, а тому позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник третьої особи - Служби по справам дітей Дзержинського району м. Харкова, в судове засідання не з'явився, надали до суду заперечення в якому проти задоволення позовних вимог заперечували та просили розглядати справу за їх відсутності.

Зі згоди позивача суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2015р. ОСОБА_1 став власником однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Копія свідоцтва міститься в матеріалах справи.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 38225330 від 28.05.2015 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_1.

Відповідно до довідки з Дільниці № 7 КП «Жилкомсервіс» від 09.06.2015 року № 1298 разом з ОСОБА_1 в вищезазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Положенням ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що кожен громадянин має право вільно володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому на праві власності майном.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Однак позивачем не надано суду доказів про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не проживають у вищезазначеній квартирі понад один рік.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що разом із відповідачами зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, малолітній ОСОБА_4., 2007 року народження.

Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до статті 18 вказаного Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. За статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Дані обставини свідчать, що у відповідності до статті 18 Закону «Про охорону дитинства» малолітній є членом родини власника жилого приміщення та отримав право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Згідно ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація, що малолітній ОСОБА_4., 2007 року народження має інше належне йому житло, або має право користування іншою житловою площею, крім тієї де він зареєстрований з батьками.

Таким чином, виселення ОСОБА_4., 2007 року народження з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення є не законним, суперечить вимогам діючого законодавства України та порушує інтереси дитини.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що так як позивачем не надано до суду належних доказів, що відповідачі не мешкають в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11, 60, 212-215, 224-226ЦПК України, ст.ст. 29, 317, 319, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 6, 180 СК України, Закон України «Про охорону дитинства» суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права користування житлом - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя