АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки та додаткових угод до нього недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даною позовною заявою, за якою просила визнати недійсним договір № 3 від 31.03.2006 року та додаткові угоди до нього, укладені між ПАТ «Укрсоцбанк» та від імені ОСОБА_2, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 31.03.2006 року між відповідачем та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/129-6, згідно якого позичальнику був наданий кредит окремими частинами (траншами), у межах максимального ліміту заборгованості до 3 000 000, 00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних за користування ним та кінцевим терміном повернення до 30.03.2013 року. Умови кредитування змінювались шляхом укладення додаткових угод до договору про надання відновлювальної кредитної лінії: додатковою угодою від 01.12.2006 року, якою збільшено ліміт максимальної заборгованості за кредитом до 5 700 000, 00 доларів США; додатковою угодою № 2 від 15.06.2007 року збільшено ліміт максимальної заборгованості за кредитом з 15.06.2007 року до 6 300 000,00 доларів США, з 17.12.2007 року до 9 700 000,00 доларів СІЛА; додатковою угодою № 3 від 10.09.2008 року встановлено ліміт максимальної заборгованості 9 700 000,00 доларів США; додатковою угодою № 4 від 15.10.2008 року збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 13,5% річних, починаючи з 15.10.2008 року. ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань не виконав, грошові кошти вчасно не повернув, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, в якому просив стягнути борг за кредитним договором з ОСОБА_4Х та з позивача солідарно. Залучаючи ОСОБА_2, як солідарного боржника за кредитним договором банк послався на той факт, що в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №3 від 31.03.2006 року. Позивач стверджує, що вказаний договір поруки між нею та банком не укладався і є підробкою. Тому позивач просила визнати договір поруки №3 від 31.03.2006 року, та додаткові угоди до нього від 01.12.2006 року, від 15.06.2007 року недійсними. Свої вимоги позивач обґрунтовує висновком почеркознавчої експертизи № 62/04-423 від 12.11.2012 року, яка була проведена згідно постанови заступника начальника СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області у кримінальній справі № 62121934 та висновком № 2923-13 від 04 лютого 2014 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі ухвали суду в цивільній справі, відповідно до яких підписи від імені ОСОБА_2 в договорі поруки від 31.03.2006 року та додатках до нього, виконані не ОСОБА_2С, а іншою особою із наслідуванням її справжнього підпису. В звязку з чим позивач просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року ухвалено: позов ОСОБА_2 задовольнити; поновити ОСОБА_2 строк позовної давності; визнати недійсними договір поруки №3 від 31.03.2006 року, додаткову угоду від 01.12.2006 року до договору поруки №3 від 31.03.2006 року, додаткову угоду №2 від 15.06.2007 року до договору поруки №2 від 31.03.2006 року, укладеними між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2006 року між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 09.2/129-6, згідно якого позичальнику був наданий кредит окремими частинами (траншами), у межах максимального ліміту заборгованості до 3 000 000,00 доларів США, зі сплатою 12.5 % річних за користування ним та кінцевим терміном повернення 30.03.2013 року. З метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_5 перед банком, - останнім, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №3 від 31.03.2006 року, 01.12.2006 року і 15.06.2007 року додаткову угоду і додаткову угоду № 2 до нього відповідно. ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань не виконав, грошові кошти вчасно не повернув, у зв'язку з чим, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, в якому просив стягнути борг за кредитним договором, в тому числі з позивача, як одного з поручителів. Оспорюючи договір поруки від 31.03.2006 року та додаткові угоди до нього, ОСОБА_2 посилається на те, що вона його не лише не підписувала, а й не укладала взагалі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо не укладання договору поруки з банком, позивач, реалізовуючи своє право захисту, як відповідач, при розгляді цивільної справи №403/1233/12, в якості доказу, послалась на висновок судової експертизи № 62/04-423 від 12.11.2012 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якої підписи від імені ОСОБА_2 в договорі поруки №3 від 31.03.2006 року та додатках до нього виконані не ОСОБА_2С, а іншою особою із наслідуванням її справжнього підпису. Судова почеркознавча експертиза була проведена в рамках розгляду цивільної справи №403/1232/12 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6С, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/129-6 від 31.03.2006 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 Оригінал висновку вказаної експертизи, копія якого знаходиться в матеріалах справи №403/1232/12, був оглянутий та завірений судом 12.10.2015 року, за заявою представника позивача, в якості забезпечення доказів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки вільного волевиявлення учасника договору поруки № 2 від 31.03.2006 року, ОСОБА_2 не було, вчинення даного правочину не відбулось між позивачем та відповідачем, а за відсутності такої умови, договір слід визнати недійсним. Враховуючи, що позов про присудження сум з поручителя предявлений банком в грудні 2009 року і відповідачі обрали пасивну форму заперечення проти позову, за ст. 128 ЦПК України, а строк позовної давності відповідно до ст. 254 ЦК України переривається лише шляхом предявлення позову, то добросовісність позивача у використанні способів самозахисту своїх охоронюваних законом інтересів, згідно ст. 19 ЦК України, та час розв'язання судом спору про права вимоги банка до поручителів, має враховуватися судом як поважна причина пропуску строку позовної давності, який закінчився в грудні 2012 року. Таким чином, за наявності клопотання позивача, строк позовної давності, згідно із ч.5 ст.267 ЦК України, підлягає поновленню, а порушені права позивача - захисту.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання договору поруки та додаткових угод до нього недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та ст. 11 ЦПК України, кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. . Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (п.1). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (п.3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (п.5).

Як вбачається зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 234 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що 31.03.2006 року між відповідачем та ОСОБА_5 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №09.2/129-6, згідно якого позичальнику був наданий кредит окремими частинами (траншами), у межах максимального ліміту заборгованості до 3 000 000, 00 доларів США, зі сплатою 12.5 % річних за користування ним та кінцевим терміном повернення 30.03.2013 року (а.с.6-9).

31.03.2006 року з метою забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_5 перед банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №3 (а.с. 10-11). 01.12.2006 року укладено додаткову угоду та 15.06.2007 року додаткову угоду № 2 до договору поруки № 3 від 31.01.2006 року (а.с.12-13).

ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань не виконав, грошові кошти вчасно не повернув, у зв'язку з чим, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, в якому просив стягнути борг за кредитним договором, в тому числі з позивача, як одного з поручителів.

Висновком експерта № 62/04-423 від 12.11.2012 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 в договорі поруки №3 від 31.03.2006 р. та додатках до нього виконані не ОСОБА_2С, а іншою особою із наслідуванням її справжнього підпису (а.с. 27-52).

Аналізуючи у сукупності зібрані докази у справі, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 спірного договору та додаткових угод до нього не підписувала, що встановлено висновком експертизи, то судом першої інстанції вірно встановлений факт недійсності договору поруки № 3 від 31.03.2006 року та додаткових угод до нього.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду та стосуються переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права не є підставою для скасування рішення суду у звязку з правильним вирішенням справи (ч.3 ст. 309 ЦПК України).

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_8