Рішення

Іменем України

22 червня 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчук В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши письмово у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кобиловолоцької сільської ради, Теребовлянського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Кобиловолоцької сільської ради, Теребовлянського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за ним право власності на 3/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1, з яких 1/3 частку в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, а на 1/3 як за членом колишнього колгоспного двору, мотивуючи тим, що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач позовні вимоги підтримав та просить їх задовільнити.

Представник відповідача Кобиловолоцької сільської ради подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно довідки від 03 березня 2016 року № 658 виданої виконкомом Кобиловолоцької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, про те, що домоволодіння в АДРЕСА_1 є колгоспним двором, головою колгоспного двору на час видачі свідоцтва на право власності від 23 липня 1991 року була ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і два члени - дочка - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, зять - ОСОБА_1 1938 року народження.

Відповідно до довідки від 04 серпня 2015 року № 1072 виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності видане Кобиловолоцькою сільською радою згідно рішення виконкому № 20 від 23 липня 1991 року, зареєстрованого в Тернопільському ОО БТІ 10 вересня 1991 року за № 507, будинковолодіння являється колгоспним двором, що складається з двох членів.

Станом на 15 квітня 1991 року власниками домоволодіння, що в АДРЕСА_1, були: голова колгоспного двору ОСОБА_4 та члени ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що на АДРЕСА_1 були ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року).

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в АДРЕСА_1, які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких ОСОБА_4, як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння, іншим співвласникам - ОСОБА_3 належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння та ОСОБА_1 належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння.

Таким чином ОСОБА_4 як член колишнього колгоспного двору має право на 1/3 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 як член колишнього колгоспного двору має право на 1/3 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 як член колишнього колгоспного двору має право на 1/3 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки у майні спільної сумісної власності у вказаному колгоспному дворі.

Після смерті ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була її дочка ОСОБА_3, однак за життя належним чином не оформила своє право на спадщину, але прийняла її вступивши в оперативне управління спадковим майном, так як після смерті матері ОСОБА_4 продовжувала проживати у вказаному будинку та відповідно здійснювала догляд за ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і на її частку у майні вказаного колгоспного двору - 2/3 частку домоволодіння, що в АДРЕСА_1 відкрилась спадщина.

Відповідно до спадкування за законом (першої черги) ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб 26 травня 1990 року з ОСОБА_1.

Згідно довідки від 03 червня 2016 року № 658 виданої виконкомом Кобиловолоцької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, про те, що на день смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований в одному житловому будинку в АДРЕСА_1 чоловік ОСОБА_1 1938 року народження.

Відповідно до постанови виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори № 1488/02-14 від 28 вересня 2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що домоволодіння є колгоспним двором та не визначено часток кожного окремо.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 з яких: на 1/3 частку він має право як член колишнього колгоспного двору, а 2/3 частини -спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174 ЦПК України, ст.ст. 120, 123, 524, 525, 526, 527 ЦК Української РСР, ст. 392, 1223, 1268, 1261 ЦК України від 16 січня 2003 року, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Виділити право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 з яких: на 1/3 частку він має право як член колишнього колгоспного двору, а 2/3 частини -спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

Головуючий В.В.Малярчук