йСправа № 304/1047/16-ц Провадження № 2/304/371/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Амарович В.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 08 січня 1958 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Дозволом №89 від 08 квітня 1961 року ОСОБА_2 дозволено будівництво житлового будинку в с. Тур'я-Ремета, вул. Чапаєва. Згідно виписки з протоколу засідання виконкому Тур'я-Реметівської селищної ради №5 від 19 травня 1961 року, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку по вул. Чапаєва в розмірі 0,7 га, призначену для будівництва житлового будинку. Рішенням виконкому Тур'я-Реметівської селищної ради №34 від 16 липня 1973 року прийнято рішення оформити право власності на житловий будинок по вул. Чапаєва, №40 за ОСОБА_2 Ухвалою Перечинського районного народного суду від 11 листопада 1981 року по справі №2-207/81 розділено житловий будинок в с. Тур'я-Ремета, вул. Чапаєва, №21 по 1/2 частині кожному з подружжя, в тому числі і 1/2 частину за позивачкою, а згідно мирової угоди від 29 листопада 1981 року ОСОБА_2 відмовився від своєї частки у власності на вищевказаний житловий будинок в її користь. 01 листопада 1989 року ОСОБА_2 помер, після чого вона прийняла спадщину за покійним та їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 січня 1992 року, а саме на 1/2 частину житлового будинку №21 по вул. Чапаєва (після перейменування вулиць вул. Сільвая) у с. Тур'я-Ремета Перечинського району. Після прийняття спадщини та реєстрації права власності на спадкове майно вона стала власником вищезазначеного житлового будинку в цілому. На даний момент вона має намір відчужити житловий будинок, однак виявилось, що право власності не зареєстроване в єдиному державному реєстрі. З метою належної реєстрації права власності на житловий будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вона звернулася із заявою до реєстраційної служби, однак листом №9/01-03 від 05 серпня 2016 року їй відмовлено у реєстрації права власності та повернуто заяву з доданими матеріалами. Оскільки вважає відмову відповідача такою, що порушує її право власності, тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та надвірні споруди Б, В, Д, Е, №1-№3 огорожа, розташовані в с. Тур'я-Ремета, вул. Сільвая, №63 Перечинського району Закарпатської області.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з цим, згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20 травня 2013 року, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» (рішення від 28 жовтня 1998 року), «Креуз проти Польщі» (рішення від 19 червня 2001 року). У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, оскільки суть позовних вимог ОСОБА_1 фактично зводиться до визнання відмови відповідача у реєстрації за позивачкою права власності на спірне майно неправомірною, а не до визнання за нею права власності на це майно, тому суддя приходить до висновку, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 6, 17 КАС України, ст.ст. 1, 15, 122 ч. 2 п. 1 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання права власності відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3