Номер провадження: 22-ц/785/6040/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рiшення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та звернення стягнення на житловий будинок,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та звернення стягнення на житловий будинок посилаючись на те, що наприкінці 2007 року відповідач взяв в борг у позивачки грошові кошти в сумі 85000 доларів США. Проте, з огляду на довірливі і дружні відносини між сторонами спору, договору позики між сторонами на той час укладено не було. Пізніше, відповідачем повернуто частину боргу - 25000 доларів США, а на підтвердження боргових зобов'язань між позивачкою та відповідачем 15.01.2015 року було укладено договір позики у вигляді розписки.

На даний час сума боргу зменшилась до 60000 доларів США, що у еквіваленті на день подачі позову становить 1520400,00 грн.

На звернення позивачки про повернення боргу відповідач не реагує, ніяких намагань повернути борг не здійснює, з наведених підстав позивачка звернулась до суду та просила суд стягнути з відповідача остаточну суму боргу в розмірі 1520400,00 грн. та з метою повернення боргу, звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 192,80 м.кв., житловою площею 110,80 м.кв., з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Щорса, 5-Б та земельну ділянку, загальною площею 0,050 га (кадастровий номер: :02:003:0338), розташованої за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Щорса, 5-Б, належних відповідачу.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2016 року накладено арешт та заборонено відчуження у будь який спосіб на житловий будинок, який розташований за адресою: Біляївський район, Одеська область, с. Нерубайське, вул. Щорса, буд. 5-Б.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) борг у розмірі 1520400,00, що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 60000 (Шістдесят тисяч) доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент подачі позовної заяви. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційнуі скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що згідно розписки від 15 січня 20015 року, написаної ОСОБА_2, відповідач взяв у позивачки гроші в загальній сумі 85000 доларів США для будівництва будинку по вул. Щорса, 5-Б у с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, вартість якого відповідач самостійно оцінив у 170000 доларів США та зобов'язовувався повернути ОСОБА_3 половину (50%) від вартості будинку, за вирахуванням фактично повернених коштів у сумі 25000 доларів США, після продажу будинку. Ця обставина підтверджується розпискою відповідача. Відповідач не здійснив продаж будинку, та не розрахувався з позивачкою, тобто не виконав взяте на себе грошове зобовязання.

Сума основного боргу на день предявлення позовної заяви складає 60000 доларів США, що у еквіваленті на день подачі позову становить 1520400,00 грн.

З викладеного вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, що також підтвердив в судовому засіданні відповідач та свідки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо вимоги про звернення стягнення на житловий будинок суд обгрунтовано вважав їх безпідставними.

Стаття 16 ЦК України визначає перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких відсутній такий спосіб як звернення стягнення на майно. Звернення стягнення на майно це спосіб притаманній виконавчому провадженню, на стадії виконання рішення. Тому суд обгрунтовано вважав зайвим задоволення стягнення боргу та звернення стягнення на майно.

Судом правильно встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів, встановлено, що він не виконує свого обовязку по поверненню коштів, тому суд вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу за договором позики в сумі 1520400,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, що встановлені договором.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильне визначення судом спірних правовідносин, незастосування строку позовної давності та ненастання подіїї яка неминуче повинна настати в спірних зобовязаннях є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_4