Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 16 жовтня 2007 року за кредитним договором відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 404 000 грн на строк до 16 жовтня 2017 року. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 08 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2 558 676 грн 11 коп., із яких: 401 378 грн 09 коп. - тіло кредиту, 528 006 грн 25 коп. - проценти, 1 442 571 грн 96 коп. - пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина), 121 829 грн 82 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути із боржника.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором: 401 378 грн 09 коп. - тіло кредиту, 317 184 грн 37 коп. - проценти, 64 640 грн - комісія, 721 285 грн 95 коп. - пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина), 121 829 грн 82 коп. - штраф (процентна складова), а всього 1 626 568 грн 20 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Умовами п. 4.5. кредитного договору встановлено, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами у 5 років.

Правильно визначивши характер спірних правовідносин, застосувавши згідно їх змісту норми правового регулювання, перевіривши обставини справи доказами, які оцінено за правилами ст. 212 ЦПК України, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що платежем від 26 грудня 2011 року на суму 100 грн, вчинення якого ОСОБА_4 доказами не спростовував, переривається перебіг п'ятирічного строку позовної давності за вимогами банку, що свідчить про звернення позивача у липні 2015 року із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах встановленого строку.

Не впливають на законність судових рішень у справі й посилання заявника на те, що після рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок дострокового стягнення сум за кредитом припинилися кредитні зобов'язання, оскільки встановлені обставини невиконання вказаного рішення суду не позбавляють кредитора можливості захистити свої права в інший спосіб шляхом стягнення кредитної заборгованості.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року, № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

О.В. Закропивний