АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретаря Герман Я.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради, ОСОБА_5 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_1 у жовтні 2015 року звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради, ОСОБА_5 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю.

Вказувала, що є власником квартири 1а по вул.Боярко,14 м.Чернівці.

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки по вул.Боярко,16 м.Чернівці відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ЧВ №024586, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 5 жовтня 1999 року №686/90.

№22ц-1084/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Стоцька Л.А.

Категорія 2/5 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Зазначала, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 листопада 2012 року №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку», рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2014 року №518/17 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 27 листопада 2012 року №7853/23» ОСОБА_5 надано містобудівні умови та обмеження будівництва житлового будинку 16 по вул.Боярко м.Чернівці.

Посилаючись на здійснення будівництва з істотним порушенням будівельних норм і правил, порушення права власності, просила визнати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 листопада 2012 року №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку», рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2014 року №518/17 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 27 листопада 2012 року №7853/23», містобудівні умови та обмеження №990/15 від 10 квітня 2015 року на завершення будівництва індивідуального житлового будинку по вул.Боярка,16 м.Чернівці незаконними та скасувати, визнати незавершений будівництвом індивідуальний житловий будинок 16 по вул.Боярко м.Чернівці об»єктом самочинного будівництва, усунути перешкоди у користуванні квартирою 1а по вул.Боярка,14 м.Чернівці шляхом знесення ОСОБА_5 самочинного будівництва незавершеного індивідуального житлового будинку 16 по вул.Боярка м.Чернівці.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року позов задоволено.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалено з порушенням наведених норм.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абз.1 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції /адміністративною справою/ відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб»єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є законність рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 листопада 2012 року №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку», рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2014 року №518/17 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 27 листопада 2012 року №7853/23».

Статтею ст.7 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

За приписами підпункту 9 пункту а) частини першої статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень органів місцевого самоврядування серед інших повноважень належить й видача містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Згідно із положеннями статті 14 Закону України "Про основи містобудування" до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, зокрема, надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

За змістом п.1.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 7 липня 2011 року №109, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за N912/19650, містобудівна документація - затверджені текстові та графічні

матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого

використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 стосуються здійснення виконавчим комітетом Чернівецької міської ради владних управлінських функцій зі здійснення контролю у сфері містобудування у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва та містобудування.

Тому позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування підвідомчий адмінстративному суду і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас відсутня спільність предмета позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки незаконними, скасування, будівництва самочинним, усунення перешкод у користуванні власністю.

Окрім того, становище, яке існувало до видання оспорюваного акта, може бути відновлено застосуванням такого способу захисту порушеного права, як визнання незаконним (недійсним) акта суб»єкта владних повноважень.

Отже, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування.

Пунктом 1 ч.1 ст.205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, ухвалене у справі судове рішення в частині визнання рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 листопада 2012 року №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку», рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2014 року №518/17 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 27 листопада 2012 року №7853/23» незаконним і скасування підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Згідно положень ч. 2 ст. 206 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У такому разі необхідно повідомити ОСОБА_1, що розгляд позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись п.1 ч.1 ст.205, п.4 ч.1 ст.307, ч.1 ст.310 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23 червня 2016 року в частині визнання рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27 листопада 2012 року №753/23 «Про надання містобудівних умов та обмежень для завершення будівництва житлового будинку», рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 жовтня 2014 року №518/17 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 27 листопада 2012 року №7853/23» незаконним і скасування скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернівецьцої міської ради про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним та скасування закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді