УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Дніпровський районний у м.Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1, заінтересована особа Дніпровський районний у м.Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті.

Виходячи зі змісту поданої заяви, заявник ОСОБА_1 просить суд: «Встановити той факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Родинними стосунками (у праві) є кровний зв'язок між людьми (або кровне споріднення), з наявністю якого закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків.

Разом з тим, виходячи з матеріалів долучених до заяви ОСОБА_1 відсутні докази, що мають підтвердити родинний зв'язок між заявником та ОСОБА_2, в той же час сам факт наявності заповіту оформлений від імені ОСОБА_2 датований 19 грудня 2013 року, яка життя заповідала все належне їй майно ОСОБА_1, не може свідчити про наявність родинних стосунків між особою, яка залишила заповіт, та спадкоємцем за заповітом, та слугувати підставою для звернення заявника з даною заявою до суду в розумінні положень ст. 257-1 Цивільного процесуального кодексу України.

За нормами п.3 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, подана не уповноваженим представником заява повертається заявнику.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. ( ч.3 ст.235 Цивільного процесуального кодексу України)

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересована особа Дніпровський районний у м. Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті підлягає поверненню заявнику на підставі п.3 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки подано особою, яка не має повноважень на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Як передбачено у п.2 ч.1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» , сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. п.3 ч.3 ст.121, ст.ст. 235, 237 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Дніпровський районний у м. Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення факту смерті повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я :