Провадження №2/760/6326/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про повернення позовної заяви/

04 листопада 2016 року Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шереметьєва Л. А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним, суддя

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним заповіт його померлої матері ОСОБА_3 на користь відповідачки.

Позовна заява підлягає поверненню позивачу для подачі до належного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичних осіб пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред»являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Зі змісту позову вбачається, що предметом спору сторін є заповіт ОСОБА_3 від 11 травня 1993 року, яким остання заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК).

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За змістом вказаної норми виключна підсудність встановлена для позовів про будь-які права з приводу нерухомого майна.

З точки зору закону виключна територіальна підсудність встановлюється законодавцем з метою вирішення спору конкретним, прямо передбаченими у законі судами.

В такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Оскільки спір, що виник між сторонами, стосується визнання заповіту недійсним, до складу спадщини увійшло нерухоме майно- квартира АДРЕСА_1 для такої вимоги встановлено виключну підсудність по місцю знаходження майна.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.07.2012 року №6-47/0/9-12 на позови про визнання заповіту недійсним поширюються правила виключної підсудності і пред'являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

Виходячи з цього, предмету позову, знаходження квартири, яка є предметом спору, поза межами територіальної підсудності Солом»янського районного суду м. Києва, вимоги позивача не підсудні Солом»янському районному суду м. Києва.

Виходячи з цих обставин, звернення позивача до Солом»янського районного суду м. Києва з позовом недопустимий з точки зору ч.1 ст.114 ЦК України.

Відповідно до ст.115 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

За таких обставинах позовна заява підлягає поверненню позивачу для подачі до належного суду.

Керуючись ст.109, ч.1 ст.114, 115, ч.3 ст.121ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним повернути позивачу для подачі до належного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення або отримання до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя