Справа № 727/7322/13-ц
Провадження № 2/727/153/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Судді: Семенка О.В.

за участю секретаря: Гончарук Н.Г.,

представника позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягненя боргу за договором позики.

На обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем 10 серпня 2010 року був укладений договір позики, згідно умов якого вона надала відповідачу грошові кошти у сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, а відповідач зобовязався повернути їй надані в позику гроші в строк до 30 грудня 2010 року. Однак, відповідач у зазначений в договорі строк позику не повернув. Зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з метою врегулювання спору, однак відповідач від виконання взятих на себе зобовязань за договором позики ухиляється. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договром позики від 10 серпня 2010 року в розмірі 319 720,00 грн. та сплачений судовий збір в сумі 3 197 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що ніяких грошей йому позивачкою не передавалися, і ніяких грошей він не отримував від неї. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримавши викладені обставини в запереченні на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 10 серпня 2010 року був укладений договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Згідно пункту 1.1 даного договору, позивачка ОСОБА_4 надала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США.

Відповідно до п.п. 1.2, 2.1 вищевказаного договору відповідач ОСОБА_2 зобовязався повернути позивачці ОСОБА_4 надані в позику гроші в строк до 30 грудня 2010 року включно.

Підписавши договір позики, відповідач ОСОБА_2 ствердив факт передачі йому грошових коштів у сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США та погодився із викладеними умовами договору.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, заперечуючи проти задоволення позову відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що спірний договір позики від 10 серпня 2010 року підписаний не позивачкою, а її чоловіком ОСОБА_5, а суду не була представлена довіреність, що діяла у 2010 році, яка б надавала можливість останньому укладати з ним договір від імені позивачки у договорі від 10 серпня 2010 року. Крім того, як на підставу своїх заперечень відповідач ОСОБА_2 зазначив, що згідно проведеної судово-почеркознавчої експертизи №782-к від 18 липня 2014 року по справі №727/380/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору неукладеним категоричної відповіді на питання суду «чи зроблений підпис… власноручно ОСОБА_5 або іншою особою» не надано, тобто не встановлена сторона договору.

При цьому будучи допитаним в якості свідка позивач ОСОБА_2 показав, що в 2009 році знайомий ОСОБА_6 познайомив його з чоловіком позивачки ОСОБА_5. Оскільки йому були необхідні кошти для здійснення підприємницької діяльності, ОСОБА_5 під особисту відповідальність ОСОБА_6 погодився позичити потрібні відповідачу кошти. З метою пролонгації договорів в період 2009 -2010 років між ним та ОСОБА_5 було укладено ще декілька договорів позики на туж суму, яку він нібито отримував у ОСОБА_5, а по закінченню дії договорів повертав. Всі договори ним передавалися через ОСОБА_6. В 2010 році з невідомих йому обставин його знайомий ОСОБА_6 повідомив, що для слідуючої пролонгації договору позики йому необхідно повернути позичені грошові кошти, які йому знову будуть надані в позику по новому договору. Тому ним через ОСОБА_6 було передано позивачці ОСОБА_4 40 000 доларів США з підписаним ним та скріпленим печаткою приватного підприємця проектом договору позики від 10 серпня 2010 року. Однак за даним договором позивачка ОСОБА_4 грошей в позику не надала, а ОСОБА_6 пояснив, що переданий ним договір позики від 10.08.2010 року знищено.

Зясувавши характер правовідносин сторін, встановивши обставини по справі, суд надає їм оцінку, керуючись наступним.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 1051 ЦК України надає позичальнику право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Як вбачається із матеріалів справи, які були досліджені в судовому засіданні, відповідач в січні 2014 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Чернівці з позовом до позивачки ОСОБА_4 про визнання договору позики неукладеним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 17.10.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики від 10 серпня 2010 року неукладеним відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, а судове рішення набрало законної сили.

Окрім того, в грудні 2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Чернівці з позовом до позивачки ОСОБА_4 про визнання договору позики від 10 серпня 2010 року недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06.04.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 13 травня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, а судове рішення набрало законної сили.

При розгляді вищезазначених справ відповідач ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовів посилався на ті ж обставини, на які посилається в запереченнях проти цивільного позову у даній справі, а саме на те, що жодних боргових зобовязань перед ОСОБА_4 не має, гроші позичав у 2009 році у чоловіка позивачки ОСОБА_5, які в подальшому повернув, з позивачкою ОСОБА_4 особисто не знайомий, при укладенні договору позики від 10.08.2010 року ні з позивачкою ні з її чоловіком ОСОБА_5 не зустрічався, а договір позики від 10.08.2010 року не підписаний позивачкою. При цьому судами при розгляді зазначених справ було встановлено безпідставність даних доводів ОСОБА_2.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших прав, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Крім того, згідно із ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами запису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 27 постанови Пленуму "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N 2, виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

За таких обставин, позиція відповідача на думку суду, не ґрунтується на будь-яких належних і допустимих доказах та спростовується встановленими судом обставинами по справі та вищенаведеними доказами.

З огляду на викладене доводи відповідача ОСОБА_2 та його представника в судовому засіданні щодо не укладення спірного договору позики від 10.08.2010 року, а також його безгрошовості з наведених підстав суд не бере до уваги.

Відтак, оскільки спірний договір є чинним, у відповідності до положень статті 629 ЦК України він є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписом ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В порушення умов договору позики та вищевказаним нормам закону, відповідач ОСОБА_2 кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США до даного часу позивачці ОСОБА_4 не повернув, що підтвердив особисто відповідач в судовому засіданні, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, що за офіційним курсом гривні до долару США станом на 01 серпня 2013 року (а.с.7), тобто на день звернення до суду з даним позовом складає 319 720,00 грн. задовольнивши вимоги позовної заяви, а також сплачений судовий збір в сумі 3 197 грн.

Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до задоволених позовних вимог та ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного ст.ст. 530, 533, 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.1, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикизадовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договром позики від 10 серпня 2010 року в розмірі 319 720,00 грн. (триста девятнадцять тисяч сімсот двадцять) та сплачений судовий збір в сумі 3197,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 29.01.2016 року.

СУДДЯ: СЕМЕНКО О.В.