Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/327/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Березівський районний суд Одеської області

у складі судді Курти Л.С.

при секретарі Авдєєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Березівка Одеської області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та діючої в інтересах своїх малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом примусового виселення та вселення до житлового будинку та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Березівський районний сектор Головного управління міграційної служби України в Одеській області про усунення перешкод в користування майном шляхом примусового виселення та вселення до житлового будинку.

23.04.2015 року нею була подана уточнена позовна заява, у якій були виключені з числа відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9..

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 19 травня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків(а.с.102-103).

25.05.2015 року позивачем були виконані умови ухвали та подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_2, та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом примусового виселення та вселення до житлового будинку та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням(а.с.107-110).

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 03.07.2015 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду(а.с.132-133) .

Ухвалою судової колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року ухвала Березівського районного суду Одеської області від 03.07.2015 року скасована та справа направлена на новий розгляд(а.с.175-176).

14 грудня 2015 року справа призначена до розгляду(а.с.210).

У судові засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності(а.с.38).

Представник позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у користування житловим будинком АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, у житловому будинку

АДРЕСА_1 вона проживає за домовленістю з її попереднім власником, ОСОБА_10, яка отримала у неї 2 000 доларів США та дозволила проживати 10 років, до 14 листопада 2016 року. Також пояснила, що вона не перешкоджала ОСОБА_1 у користуванні будинком, так як вона жодного разу до житлового будинку не приходила та не намагалась ним користуватися чи володіти ним. Починаючи з листопада 2006 року вона відкрито та безперервно проживає у будинку, зі згоди ОСОБА_10 зареєстрована у ньому. ОСОБА_2 також пояснила, що вона не набула право на вказаний будинок, але у зв'язку з тим, що у неї немає іншого житла, щоби проживати зі своїми дітьми, вона проживає у вказаному будинку. Крім того, у неї не було спору з власником будинку, ОСОБА_1, яка не пропонувала їй виселитися з будинку.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми не перешкоджає позивачу користуватися житловим приміщенням і підстав для задоволення позову немає.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про спадщину за законом від 24 квітня 2012 року ОСОБА_1 є власником ? частини житлового будинку під АДРЕСА_1 (а.с.17). Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 вересня 2014 року вона є власником ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 ( а.с.27). Таким чином ОСОБА_1 повністю належить житловий будинок під АДРЕСА_1.

У вказаному житловому будинку зареєстрована та проживає з листопада 2006 року ОСОБА_2 та її малолітні діти( а.с.67).

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, понятим 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отримавши 24 квітня 2012 року у спадщину ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 набула право на володіння, користування, розпорядження вказаним майном.

Достовірно знаючи про те, що у житловому будинку АДРЕСА_1 проживає та зареєстрована ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_1 03 вересня 2014 року придбала у ОСОБА_11 ? частину вказаного житлового будинку, наражаючи себе на певні ризики.

Після оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 16 березня 2015 року звернулась до суду з вказаним позовом .

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень..

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин ОСОБА_1, як власник житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права на користування та розпорядження своїм майном.

Домовленість на проживання ОСОБА_2 зі своїми малолітніми дітьми у будинку АДРЕСА_1 існувала з попереднім власником будинку, ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_10 померла, а новий власник житла -ОСОБА_1 отримала право на користування на володіння своєю власністю.

За таких обставин ОСОБА_2 та її малолітні діти втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 так як новий власник не бажає укладати з ними будь-яку угоду відносно вказаного будинку.

Посилання відповідача на домовленість з попереднім власним на проживання до 14.11.2016 року є безпідставною, так як усі домовленості припинили свою дію після смерті ОСОБА_10, а власник будинку, ОСОБА_1 має право на розпорядження ним на власний розсуд. Крім того, наданий ОСОБА_2 договір оренди від 14 листопада 2016 року не відповідає вимогам закону.

Цивільним законодавством України не передбачене право користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселились , але на час розгляду справи не мають на те законних підстав. За таких обставин власник житла має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. Проте суд, захищаючи право власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заявляючи позов про виселення ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми із будинку

АДРЕСА_1. позивач посилається на ст.71,72,116 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду та не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів

Згідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та діючої в інтересах малолітніх дітей, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 , третя особа - орган опіки та піклування Березівської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користування майном шляхом виселення та вселення до житлового будинку та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

У іншій частині позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ КУРТА Л.С.