Справа № 456/1836/16-ц
Провадження № 2/456/1318/2016
РІШЕННЯ

іменем України

26 жовтня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за договором про сплату аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про сплату аліментів на дітей, скасування заборгованості по сплаті аліментів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментних платежах за договором про сплату аліментів на утримання неповнодітньої дитини ОСОБА_4 09.07.1999р. народження та малолітньої дитини ОСОБА_5 22.10.2010р. народження в розмірі 38 380 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 15 січня 2016р. вона та відповідач уклали договір про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватни нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_6 Згідно з цим договором відповідач зобовязувався щомісячно сплачувати на утримання дітей 5000 грн. в рівних долях кожному. Відповідно до п.2 Договору аліменти повинні бути сплачені не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на імя матері рахунок. Вона повідомила відповідача про відкритий рахунок та передала банківські реквізити такого. Однак, з часу укладення даного Договору відповідач сплачував значно меншу від визначеної суму. Загалом за період з 15.01.2016р. по 15.06.2016р. на зазначений рахунок відповідачем перераховано 4800 грн. Таким чином відповідач заборгував за цей період 20 200 грн.

Пунктом 11 Договору передбачено, що у разі невиконання, несвоєчасного чи неналежного виконання умов договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобовязаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3% від несплаченої суми аліментів за кожен день прострочення зобвязання. За її підрахунками розмір пені становитиме 18180 грн. Таким чином загальна сума заборгованості складає 38380 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про розірвання договору про сплату аліментів на дітей та скасування заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що у звязку з різкою зміною матеріального становища не зміг сплачувати аліменти у встановленому договором розмірі, тому щомісячно переводив на рахунок відповідачки аліменти у розмірі 1200 грн.

Причиною такої зміни матеріального становища стало те, що він вимушений був на вимогу відповідачки погасити усі борги за кредитними договорами, які укладались в інтересах сімї та витрачались на потреби нашої сімї. Кредитні договори укладались як ним так і відповідачкою. Однак, заборгованість сплатив він одноособово. У звязку із розірванням шлюбу, припиненням спільного проживання, він переніс сильний стрес та душевне хвилювання, що відобразилось на його стані здоровя. Загострилась неврологічна хвороба хребта. Раніше він їздив на заробітки тому мав реальну можливість сплачувати аліменти в розмірі, визначеному Договором. Але у звязку із погіршенням стану здоровя не може надалі працювати за кордоном, тому займається пошуками роботи в Україні. Заборгованість утворилась через неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному Договором розмірі.

Відповідно до п.10 Договору, розмір аліментів, визначений в даному догові, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду або позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, та в інших випадках, передбачених законом.

Цей договір може бути змінено або розірвано у будь-який час за взаємною згодою сторін. Зміна чи розірвання договору здійснюється у нотаріальній формі. Одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Він звертався до відповідачки з проханням зменшити розмір аліментів, визначений договором у звязку із зміною його матеріального стану та стану здоровя. Однак, остання відмовилась. Він не ухиляється від сплати аліментів та щомісяця перераховує кошти на утримання дітей, а також купляє необхідні речі для дітей.

Згідно з п.11 передбачено, що у разі випадку суттєвої зміни матеріального чи сімейного стану сторін та у разі недосягнення згоди про зміну або розірвання договору, а також у випадку порушення його умов кожна із сторін має право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору.

Тому, з врахуванням вимог ч.1 ст. 192, ч.1 ст.197 СК Україн, п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 він вимушений звернутися до суду з даним позовом про розірвання договору про сплату аліментів та звільнення його від сплати заборгованості за аліментним обовязком.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_7 первісний позов підтримали, зустрічний заперечили. Останній зазначав, що на момент укладення Договору про сплату аліментів ОСОБА_2 взагалі не працював, на час розгляду даної справи він працює та отримує заробітну плату, тому твердження останнього про суттєву зміну матеріального стану є безпідставне.

ОСОБА_2 та його представники - адвокат ОСОБА_8 і ОСОБА_9 первісний позов заперечили, зустрічний підтримали, покликаючись на викладені в ньому обставини. ОСОБА_2 пояснив, що за час перебування у шлюбі ним та колишньою дружиною було укладено 5-6 кредитних договорів, за якими отримано в кредит до 140 000 грн., які витрачалися на оплату навчання старших дітей, встановлення в будинку опалення та вікон і дверей. Щоб повенути кредитні кошти він змушений був виїхати за кордон на заробітки. На час укладеня Договору між ним і ОСОБА_1 була усна домовленість про те, що половина з отриманих щомісяця аліментів - 2500 грн. остання повинна витрачати на погашення кредитів, решту - 2500 грн. на утримання неповнолітніх дітей. Однак, відповідачка не сплачувала заборгованість за кредитними договорами. В кінцевому рахунку він змушений був позичати кошти та самостійно погашати заборгованість за кредитними договорами, яка становила приблизно 100 000 грн., що підверджуєжться наданими ним письмовими доказами. На даний час заборгованість по кредитах ним погашена повністю. Через це він не мав можливості сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі, тому й перераховував щомісячно на утримання дітей 1200 грн. Із-за погіршення стану здоровя він ме має змоги виїжджати за кордон на заробітки, тому з 20.09.2016р. влаштувався на роботу до ФОП ОСОБА_10 на посаду менеджера з продажу з окладом 1550 грн.

Оскільки на даний час стан здоровя позивача погіршився, що підтверджується довідками, наданими Стрийською ЦРЛ на запит його представника, суттєво змінився його матеріальний стан його щомісячний заробіток становить 1550 грн., він не має змоги сплачувати у визначеному Договором розмірі та сплатити заборгованість по аліментах, тому позивач та його представник наполягали на розірванні Договору та звільненні позивача від заборгованості по аліментах.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2016р. шлюб між ОСОБА_3 до ОСОБА_2 розірваний. Позивачці після розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст.189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

15 січня 2016р. сторониуклали договір про сплату аліментів на дітей - ОСОБА_4 09.07.1999р. народження та ОСОБА_5 22.10.2010р. народження. Договір посвідчений приватни нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі під №76. Згідно з цим договором ОСОБА_2 зобовязувався щомісячно сплачувати на утримання дітей 5000 грн. в рівних долях кожному. Відповідно до п.2 Договору аліменти повинні бути сплачені не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на імя матері рахунок. ОСОБА_1 повідомила відповідача за первісним позовом про відкритий рахунок та передала банківські реквізити такого. Однак, з часу укладення даного Договору останній за період з 15.01.2016р. по 15.06.2016р. на зазначений рахунок перераховав 4800 грн. Таким чином ОСОБА_2 заборгував за зазначений період 20 200 грн. Розмір даної заборгованості ОСОБА_2 не оспорюється.

Допитана в судовому зщасіданні свідок ОСОБА_11 ствердила, що ОСОБА_2 є її біологічним батьком. Останній щомісячно сплачує аліменти в розмірі 1200 грн. Договір про сплату аліментів на дітей укладався в її присутності. Ініціаторами укладення договору були обидві сторони. Батько погодився на укладення зазначеного Договору, щоб уникнути кримінальної відповідальності за розбещення неповнолітньої.

Пунктом 11 Договору передбачено, що у разі невиконання, несвоєчасного чи неналежного виконання умов договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобовязаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3% від несплаченої суми аліментів за кожен день прострочення зобвязання. Згідно з наданим ОСОБА_1 розрахунком розмір пені становитиме 18 180 грн. Таким чином загальна сума заборгованості складає 38 380 грн.

Частиною 2 статті 189 СК України передбачено, що в разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Незважаючи на те, що зазначена норма фактично пропонує альтернативу, Пленум Верховного Суду України (ВСУ) дотримується однозначної позиції, згідно з якою стягнення аліментів за договором здійснюється не за рішенням суду, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органами державної виконавчої служби (пункт 16 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Враховуючи наведене, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за договором про сплату аліментів задоволенню не підлягає, оскільки законодавством передбачено, що в разі невиконання останнім свого обов'язку за договором стягнення аліментів з нього здійснюється не за рішенням суду, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органами державної виконавчої служби.

ОСОБА_2 обґрунтував свої позовні вимоги про розірвання Договору тим, що на момент укладення такого їздив на заробітки за кордон, тому мав можливість щомісячно виплачувати на утримання двох дітей обумовлену у договорі суму 5000 грн. Однак, згодом втратив можливість виїжджати на заробітки за кордон на заробітки через погішення стану здоровя, вимушений був витрачати значну суму коштів на погашення заборгованості по банківських кредитах, влаштуватися на роботу в Україні - на посаду менеджера до ФОП ОСОБА_10, де його щомісячний заброіток становить 1550 грн. Вважає, що наведені ним обставини свідчать про суттєву зміну його матеріального та сімейного стану та є підставою для розірвання Договору, оскільки ОСОБА_1 не погоджується зменшити розмір аліментів, визначений договором.

З довідки, яка видана головним лікарем Стрийської ЦРЛ 13.10.2016р. за №1016, вбачається, що ОСОБА_2 у період з 2015р. по 12.09.2016р. неодноразово звертався за амбулаторною медичною допомогою у поліклінічне відділення із скаргами на підвищення артеріалоьного тиску. Йому встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст. та рекомендловано лікування.

Згідно з довідкою, яка видана ФОП ОСОБА_10, ОСОБА_2 на підставі наказу №2-к від 19.09.2016р. прийнятий на роботу на посаду менеджера з продажу з 20.09.2016р. з окладом 1550 грн. ОСОБА_11 обставина підтверджується записом у трудовій книжці серії АМ №194837 на імя ОСОБА_2

Дана обставина підтверджується записом у трудовій книжці серії АМ №194837 на імя ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_12 ствердила, що на прохання сестри відповідача позичила останньому загалом 100 000 грн. (в січні 2016р. 40 000 грн, у березні 30 000 грн., у квітні 30 000 грн.), які він витратив на погашення банківських кредитів.

ОСОБА_2 представлені докази на підтвердження укладення кредитних договорів, стягнення з останнього в порядку виконання судових рішень заборгованості за цими договорами та погашення ним даної заблоргованості.

ВСУ, проаналізувавши практику застосування судами ст.16 ЦК України, прийшов до висновку, що ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, повязаних з сімейними відносинами, тощо. З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст.16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст.16 ЦК і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК (ст.8 Сімейного кодексу України (далі СК)).

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Існує думка, що розірвати договір про сплату аліментів не можна, оскільки будуть порушені права дитини. Суд не погоджується з подібною позицією, оскільки наслідком розірвання такого договору не є припинення права на аліменти в цілому (для цього є інші підстави, передбачені СК України). Окрім цього це суперечитиме вимогам ст.16 ЦК України.

Слід також зазначити, що порядок застосування статей 651 і 652 ЦК України в сімейних правовідносинах в деякій мірі визначено статтею 8 СК Україні. Так, якщо певні питання не врегульовані СК України, можливе застосування норм ЦК України за умови, що це не суперечить суті сімейних відносин.

Окрім цього питання розірвання договору про сплату аліментів не врегульовано СК України. Натомість частина 1 ст.192 СК України передбачає лише можливість судовим рішенням зменшити розмір аліментів, визначений договором, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника аліментів, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 2 та 3 ст.6 ЦК України передбачачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Частина 1 ст.13 та частина 1 ст.14 ЦК України визначають, що особа здійснює цивільні права та виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 203 ЦК України визначає, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Пунктом 11 укладеного між сторонами Договору, зміст якого суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, визначено, що у випадку суттєвої зміни матеріального чи сімейного стану сторін та уразі недосягнення згоди про зміну або розірвання цього договору, а також у випадку порушення його умов, кожна із сторін має право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору.

Таким чином, стороні, що вимагає зміни або припинення договору про сплату аліментів, при неотриманні згоди іншої сторони надано право звернутися до суду з позовом про зміну або розірвання договору.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_2 з 20.09.2016р. працює у ФОП ОСОБА_10 на посаді менеджера з продажу з окладом 1550 грн., що свідчить про суттєву зміну його матеріального стану та неможливість щомісячно сплачуват встановлені Договором аліменти в розмірі 5000 грн.; відсутність в останнього інших доходів, підтверджених належними та допустимими доказами, які б дозволили наділі виконувати умови Договору; недосягнення між сторонами згоди про зміну або розірвання Договору про сплату аліментів, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_13 в частині розірвання Договору підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вирішуючи позов ОСОБА_2 в частині звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки наданий останнім доказ довідка, яка видана ФОП ОСОБА_10, про прийняття на роботу на посаду менеджера з окладом 1550 грн., свідчить про суттєву зміну матеріального стану ОСОБА_2 лише з 20.09.2016р. Окрім цього, суд вважає, що ОСОБА_2, який віднайшов можливість погасити заборгованість по кредитних договорах перед банками, спроможний був віднайти можливість погасити й заборгованість по аліментах.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.189,194,197 СК України, ст.ст.651,652 ЦК України, п.16 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за договором про сплату аліментів відмовити.

Зустрічний позов задовільнити частково. Розірвати договір про сплату аліментів на дітей, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 15 січня 2016р. приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 76.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування заборгованості по сплаті аліментів відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя ОСОБА_14