АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Семенюк Т.А., Саліхова В.В.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Сокуренко НаталіїВікторівни від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк»

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 липня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.07.2016 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду Сокуренко Н. В., діючи від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» за довіреністю, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неправомірне застосування позовної давності, не урахування судом тієї обставини, що зобов'язання припиняється належним виконанням, а зобов'язання за договором відповідачем виконані не були. Місцевим судом не було встановлено жодної обставини, яка б виключала право банку на нарахування процентів та комісії після спливу строку повернення кредиту у зв'язку з його непогашенням позичальником.

До суду апеляційної інстанції представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» не з'явився, повідомлений належним чином про що свідчить зворотне поштове відправлення 292 ( а.с.146).Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача за договором про надання правової допомоги- адвокат ВеніаміноваА.П. просила апеляційну скаргу відхилити,подала письмові заперечення .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем був пропущений трирічний строк на звернення до суду із даним позовом, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх правильними.

Відповідно до ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 24.02.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір №K2XRFB80730441, за умовами якого відповідачу було надано споживчий кредит у розмірі 2311,30 грн. на строк 19 місяців з 24.02.2011 р. по 23.09.2012 р. включно зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Як зазначено у вказаному договорі, дата останнього погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 23.09.2012 р.

Зі змісту заяви позичальника слідує, що відповідач ознайомилася та згодна із Умовами надання споживчого кредиту та своїм підписом підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Окрім того, відповідач погодилася, що вказана заява разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір.

Як було встановлено судом першої інстанції, умови кредитного договору банком були виконані в повному обсязі, відповідачці був наданий споживчий кредит у розмірі 2311,30 грн., разом з тим, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів за кредитним договором не виконувала.

Унаслідок вищевикладеного, як вказує представник позивача, станом на 02.02.2016 р. заборгованість відповідача за кредитним договором становить 31 846, 47 грн., з яких заборгованість за кредитом - 636, 86 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2,19 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 904,19 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань з договором - 28 310, 54 грн., штрафи відповідно до п. 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина штрафу - 500 грн., процентна складова штрафу - 1492, 69 грн.

Веніамінова А.П., яка діє від імені та в інтересах відповідачки ОСОБА_2, в суді першої інстанції заявила клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 22.10.2014 р. у справі № 6-127цс 14, аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Зі змісту Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, ксерокопія яких міститься в матеріалах справи, зокрема пункту 1.7.31 вбачається, що строк позовної давності стосовно вимог щодо повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, видатків банку по розділам 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.5.2., 2.16., 3.1., 3.17. Умов та правил складає 50 років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Разом з тим, надана представником позивача копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам не містить підпису відповідачки на підтвердження її ознайомлення із вказаними умовами та погодження із ними, представником позивача також не було надано доказів на підтвердження того, що на момент підписання кредитного договору ОСОБА_2 ознайомлювалася саме з наданою представником банку редакцією Умов надання споживчого кредиту.

А відтак, представником позивача не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладався договір про збільшення позовної давності.

Враховуючи ту обставину, що кінцевим строком повернення кредиту відповідно до заяви позичальника № K2XRFB80730441 є 23.09.2012 р., саме починаючи з вказаної дати позивач протягом трьох років не був позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Таким чином, трирічний строк для звернення позивача до суду з даним позовом закінчився у вересні 2015 року, проте позивач звернувся із позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 лише у лютому 2016 року.

Згідно із ст..266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається,що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

А відтак, подання представником відповідачки клопотання про застосування позовної давності у 3 роки є підставою для відмови у позові відповідно до положень ст. 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 754/2636/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 12705 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.