22-ц/775/791/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Харитонова Г.Л. Категорія 53 Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Песоцької Л.І.

секретар - Трушкова Г.М,.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

13 травня 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ПрАТ «Маріупольській металургійний комбінат ім.Ілліча» (далі - ПрАТ «ММК ім.Ілліча») про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, де зазначив, що з 25 травня 2005 року він працював слюсарем - ремонтником в ПрАТ «ММК ім.Ілліча». Наказом № 335 від 14 квітня 2016 року він був звільнений у зв'язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи (підстава - довідка ЛКК № 686/5, службова записка). З наказом він незгодний, вважає звільнення незаконним, оскільки хоча довідкою він був визнаний непридатним для роботи слюсарем - ремонтником, проте згідно з витягом з його медичної картки, протипоказань до роботи немає. Також вважає, що довідка ЛКК має лише рекомендаційний характер, а питання неможливості працівником продовжувати доручену роботу внаслідок втрати працездатності віднесено виключно до компетенції МСЕК, вирішення питання щодо профпридатності робітника також входить до компетенції лише МСЕК. Вказує, що для звільнення працівника за ч. 2 ст. 40 КЗпП України необхідно, щоб неналежне виконання обов'язків було саме результатом стану здоров'я, але таких обставин не існує. Внаслідок грубого порушення трудового законодавства відносно нього, йому відповідачем була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 1000 грн. Враховуючи вищевикладене, просив скасувати наказ № 335 від 14.04.2016 року про звільнення, поновити його на посаді слюсаря - ремонтника 5 розряду у ПрАТ «ММК ім.Ілліча», стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2016 р. по 13.05.2016 р у розмірі 4087,90, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1000 грн..

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ПрАТ «Маріупольській металургійний комбінат ім.Ілліча» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Донецької області в якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, просив рішення від 23.08.2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. В скарзі зазначав, що наказ №335 від 14.04.2016 року, виданий на підставі висновку ЛКК №686/5, не є законним, оскільки ґрунтується на висновку, що не містить фактичних та об'єктивних даних стану здоров'я ОСОБА_2, який не мав захворювань, що перешкоджали б йому працювати на його робочому місці. Наголошує, що суд не звернув уваги на те, що не дивлячись на існування висновку ЛКК №68 від 15 жовтня 2015 року та медичної довідки № 686/5 від 01.12.2015 року, він продовжував працювати кілька місяців на тій самій посаді, належно виконував покладені на нього обов'язки, до часу його звільнення скарг на стан здоров'я у нього не було. Вважає, що рішення суду суперечить п. 21 ПП ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року. Вважає, що рішення суду першої інстанції було ухвалене однобічно та упереджено, що позбавило його права на справедливий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, які просили задовольнити апеляційну скаргу, заперечення представника ПрАТ «Маріупольській металургійний комбінат ім.Ілліча» Щербакової Н.В., яка просила відхилити апеляційну скаргу, залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що з 24 травня 2005 року позивач працює слюсарем - ремонтником цеху переробки шлаків та відходів виробництва в ПрАТ «ММК ім.Ілліча» (а.с.6).

Висновком ЛКК № 68 від 15 жовтня 2015 року за результатами медичного обстеження, ОСОБА_2 був визнаний непридатним до виконуваної роботи внаслідок стану здоров'я. Згідно з медичною довідкою № 686/5 від 01.12.2015 року ОСОБА_2 не придатний для роботи за професією слюсаря-ремонтника, йому протипоказана робота на висоті, фізичні перевантаження, підняття тяжкості більш ніж 10 кг. (а.с.10).

Розпорядженням № 1552 від 02.12.2015 року ОСОБА_2 до вирішення питання з його працевлаштування був тимчасово відсторонений від виконання своїх обов'язків слюсаря - ремонтника 5 розряду та переведений з його згоди на ділянку механослужби слюсарем-ремонтником 5 розряду (при майстернях). З даним розпорядженням ОСОБА_2 був ознайомлений .( а.с.30)

02.12.15р., 14.12.15р.та 10.02.16 р. позивачу в межах існуючого штатного розкладу запропоновано усі інші посади, які були вільні на комбінаті, від яких ОСОБА_2 відмовився, про що складені відповідні протоколи, та проти чого позивач не заперечував у суді першої інстанції (а.с.31-37).

14 березня 2016 року адміністрація комбінату звернулася до профспілкового комітету первинної профспілкової організації ЦПШ ПАТ «ММК ім.Ілліча» з поданням про дачу згоди на звільнення ОСОБА_2 за станом здоров'я. Розгляд подання проводився у присутності позивача 28 березня 2016 року та в цей день профспілковий комітет первинної профспілкової організації ЦПШ надав згоду на звільнення ОСОБА_2 за п.2 ст.40 КЗпП України. ( а.с.40-41).

Наказом № 335 від 14 квітня 2016 року його було звільнено у зв'язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню даної роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення є службова записка, довідка ЛКК № 686/5 від 01.12.2015 р..(а.с.18).

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що згідно з випискою з амбулаторної картки станом на 24.01.2016 року у нього протипоказань до роботи немає.

Разом з тим судом встановлено, що протягом 2015 року позивач неодноразово перебував на лікарняному, в тому числі тричі з гіпертонією. Згідно з випискою амбулаторно картки, виданої міською лікарнею № 9 працівників департаменту морського флоту м.Маріуполя, станом на 24.01.2016 року у ОСОБА_2 встановлено захворювання - гіпертонічна хвороба 1 ступеню ( гіпертонічна криза) ( а.с.8, 45,71-79).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив, що підприємство - відповідач звільнило позивача на законних підставах, оскільки відповідно до медичної довідки № 686/5 позивача було визнано непридатним для роботи за професією слюсаря-ремонтника, а у зв'язку з відмовою позивача перейти на іншу посаду, за згодою профспілкового комітету, наказом № 335 від 14 квітня 2016 року він був правомірно звільнений за ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується.

Згідно з п.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника з підстав передбачених п. 1, 2-5.7 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як роз'яснено п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів», судам належить мати на увазі, що при розгляді справ про звільнення за п.2ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Зі справи вбачається, що відповідно до медичної довідки № 686/5 позивача було визнано непридатним для роботи за професією слюсаря-ремонтника, і 02.12.15р., 14.12.15р.та 10.02.16 р. в межах існуючого штатного розкладу йому були запропоновано усі інші посади, які були вільні на комбінаті, від яких ОСОБА_2 відмовився.

Наявність обставин, які враховуються при вирішенні питання придатності робітника до роботи з певними умовами, і які були прийняті до уваги при вирішенні придатності ОСОБА_2 до займаної роботи, підтвердила суду першої інстанції свідок ОСОБА_6, яка є членом комісії ЛКК, і 15.10.2015 року приймала участь в складанні висновку щодо ОСОБА_2. При визначенні придатності позивача до виконання своїх обов'язків комісія керувалася наказом МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій». Цим Порядком зазначена періодичність профоглядів працівників та умови прийняття відповідних рішень. Крім того, ними враховуються особливості та умови праці, а саме - фактори виробничого та трудового процесу, гігієнічні умови. Висновок щодо ОСОБА_2 був зроблений на підставі виявлення у нього гіпертонічного кризу, яких за півроку було три, що врахувала комісія при винесенні висновку про його непридатність для виконання трудових обов'язків та протипоказань з урахуванням карти його умов праці.

Стаття 169 КЗпП України зобов'язує власника або уповноважений ним органу за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов'язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Аналогічні вимоги закріплені у п. 1.3. Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій».

Як вбачається з карти умов праці, робоче місце позивача ОСОБА_2 слід вважати таким, що включає важкі та шкідливі умовами праці, що відповідає показнику списку № 2.( а.с.26-28).

Пунктом 2.16 Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» передбачено,що результати попереднього (періодичних) медичного огляду працівників і висновок Комісії про стан здоров'я заносяться до Картки працівника, який підлягає попередньому (періодичним) медичному. На підставі Картки працівника Комісією видається працівнику медична довідка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника за формою, зазначеною у додатку 8.

Відповідно до п. 8 Додатку 6 (перелік загальних медичних протипоказань до роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу) вищевказаного Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року, до протипоказань відносять гіпертонічну хворобу III стадії та II стадії (кризовий перебіг, тобто такий, коли при періодичному медогляді питання про профпридатність вирішується індивідуально).

Матеріалами справи підтверджується, що протягом 2015 року позивач неодноразово перебував на лікарняному листі у зв'язку із гіпертонічною хворобою із 1 ступеню із кризовим перебігом.

Судом встановлено, що саме у відповідності до Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року 01.12.2015 року позивачу була видана довідка за № 686/5, яка включала висновок про те, що ОСОБА_2 не придатний для роботи за професією слюсаря-ремонтника, йому протипоказана робота на висоті, фізичні перевантаження, підняття тяжкості більш ніж 10 кг.( а.с.10).

За таких обставин, суд першої інстанції, врахувавши фактичні обставини справи, вимоги закону, надав вірну оцінку доказам у справі і прийшов до правильного висновку про відмову в позові, оскільки підприємством дотримані усі вимоги закону при звільненні ОСОБА_2.

Твердження позивача про те, що фактично він не мав протипоказань за станом здоров'я, оскільки він страждав тільки гіпертонічної хворобою І стадії, яка не включена до переліку медичних протипоказань до роботи зі шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу, а включені до нього тільки гіпертонічна хвороба 2 та 3 стадії, тому висновок ЛКК є неправильним, не відповідають обставинам справи.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги колегією суддів була допитана в апеляційному суді в якості свідка ОСОБА_7 - голова комісії ЛКК, яка приймала рішення щодо придатності позивача до роботи. Свідок підтвердила суду, що при визначенні придатності позивача до виконання своїх обов'язків комісія керувалася наказом МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», враховувала умови його праці та стан здоров'я робітника. Свідок пояснила також, що комісією було враховано й захворювання позивача на гіпертонічну хворобу з кризовим перебігом. Тобто, наявність кризового перебігу при такому захворюванні є підставою для того, щоб діагноз позивача підпадав під п.8 Додатку 6 наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року, в якому визначений перелік загальних медичних протипоказань до роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу, незважаючи на діагноз «гіпертонічна хвороба 1 стадії», встановлений лікарем, до якого звертався позивач за медичною допомогою на час хвороби.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що він після його відсторонення від роботи знов виконував роботу у попередніх об'ємах належним чином на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду протягом пів року по день його звільнення (14 квітня 2016 року), що на його думку підтверджує фактичну відсутність підстав для його звільнення. Між тим, такі доводи вже були проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду справи.

Судом враховано, що згідно з положеннями п. 2.15 Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року питання придатності до роботи в кожному окремому випадку вирішується індивідуально з урахуванням особливостей функціонального стану організму (характеру, ступеня прояву патологічного процесу, наявності хронічних захворювань), умов праці та результатів додаткових методів обстеження. Питання втрати працездатності позивачем ЛКК не вирішувалося.

Згідно з п.3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 , медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Між тим, питання придатності до виконання професійних обов'язків вирішується саме за наказом МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій».

Відповідно до п. 3.6. Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року, роботодавець відсторонює від роботи працівників, які не пройшли в установлений термін медичні огляди, та не допускає до роботи працівників, яким за медичним висновком така робота протипоказана за станом здоров'я.

Пунктом 2.27 Наказу МОЗ № 246 від 21.05.2007 року «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» передбачено, що результати медичного огляду можуть бути оскаржені роботодавцем або громадянином у закладах охорони здоров'я вищого рівня або в судовому порядку.

ОСОБА_2 висновок ЛКК не оскаржував.

Надані позивачем колегії суддів довідки про стан його здоров'я у вересні 2016 року, видані йому міським профпатологом та міським кардіологом (а.с.148-149), не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки з них можливо встановити тільки те, що на час розгляду справи апеляційним судом позивач страждає вегетосудинною дистонією по гіпертонічному типу, тобто, іншим захворюванням.

Також не можна прийняти до уваги доводи апеляції щодо незаконності судового рішення у зв'язку із тим, що, на думку позивача, відповідач не довів неможливість належного виконання трудових обов'язків позивачем саме внаслідок стану здоров'я. Матеріалами справи достатньо доведено, що позивач має протипоказання за станом здоров'я для роботи слюсаря-ремонтника на робочому місці, яке він займав. А згідно з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за п.2ст.40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

Л.І Песоцька