Справа № 285/1110/14-ц
провадження № 2/0285/929/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.05.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Помогаєва А.В., при секретарі Сарган О.А., за участі представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 287/1-548 від 24.12.2007 року та договором кредиту № 287/30-САФ03.16-2 від 24.12.2007 року в загальній сумі 287 103,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає що ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником за всіма правами та обов'язками Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», який 24.12.2007 року уклав із ОСОБА_3 договір кредиту № 287/30-САФ03.16-2, відповідно до якого останньому надано у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 203 940,00 грн. зі сплатою 13% річних на строк до 23.12.2014 року; а також укладено договір відновлювальної лінії № 287/1-548 відповідно до якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в загальному ліміті 11 284,00 грн. строком до 23.12.2014 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитними коштами.

Позикодавець свої зобов'язання виконав, видавши ОСОБА_3 кредит, а останній в свою чергу, свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитним договором.

Станом на 24.02.2014 року існує заборгованість по кредитному договору № 287/30-САФ03.16-2 в розмірі 268 044,57 грн., яка складається з :

1) 148 148,08 грн. - загальна заборгованість за кредитом;

2) 94 553,44 грн. - заборгованість по відсоткам;

3) 14 955,55 грн. - штрафні санкції за порушення терміну погашення кредиту;

4) 10 387,50 грн. - штрафні санкції за порушення терміну погашення відсотків.

Станом на 24.02.2014 року існує заборгованість по кредитному договору № 287/1-548 в розмірі 19 058,43 грн., яка складається з :

1) 8 554,41 грн. - загальна заборгованість за кредитом;

2) 8 374,09 грн. - заборгованість по відсоткам;

3) 1 176,76 грн. - штрафні санкції за порушення терміну погашення кредиту;

4) 953,17 грн. - штрафні санкції за порушення терміну погашення відсотків.

Для забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 було укладено договір поруки з ОСОБА_1

Заочним рішенням від 10.06.2014 року позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою суду від 10.02.2016 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на припинення поруки внаслідок закінчення строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки позичальник ОСОБА_3 у квітні 2009 року припинив виплачувати щомісячні платежі, строк виплати яких минув. Крім того, у 2010 році банк звернувся до нотаріуса за оформленням виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб «NISSAN», який належав позичальнику, з метою задоволення вимоги про повне дострокове погашення кредиту. Виконавчий напис виконано шляхом реалізації предмета застави. Таким чином, момент звернення до суду з позовом у даній справі 18.03.2014 року минув шестимісячний строк виконання зобов'язань за порукою.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не прибув, однак про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу без його участі, на підставі наявних доказів.

Суд також враховує, що ОСОБА_3 був присутнім у судовому засіданні підчас розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення та давав пояснення щодо невизнання позову, оскільки, на його думку, зобов'язання перед банком виконано шляхом відчуження предмета застави - транспортного засобу «NISSAN», який у нього було вилучено державним виконавцем згідно акту опису й арешту майна від 16.02.2011 року (а.с. 142).

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, тобто порука є способом забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень статей 553-554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність.

Судом встановлено, що згідно копії статуту (а.с. 29-31) ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк».

24.12.2007 року АКБСР «Укрсоцбанк» уклав з ОСОБА_3 договір кредиту № 287/30-САФ03.16-2, відповідно до якого позичальнику надано у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 203 940,00 грн. зі сплатою 13% річних на строк до 23.12.2014 року. Крім того, між ними укладено договір відновлювальної лінії № 287/1-548 відповідно до якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в загальному ліміті 11 284,00 грн. на умовах визначених договором кредиту та зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку, встановленому кредитним договором.

При укладенні Кредитного договору відповідач був повідомлений про умови кредитування в Банку. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов'язався повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, а у разі порушення ним своїх договірних зобов'язань - відсотки та штрафні санкції. ОСОБА_3 власним підписом підтвердив згоду з умовами кредитного договору (а.с. 6-8).

Згідно п. 4.1 договору кредиту, у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення (а.с. 7).

Пунктами 1.2, 1.3 кредитного договору передбачено заставу автомобіля «NISSAN Rogue» у якості забезпечення зобов'язань позичальника.

Також 24.12.2007 року ОСОБА_3 уклав з позивачем договір відновлювальної кредитної лінії № 287/1-548, згідно умов якого отримав максимальний ліміт у сумі 11284 грн. зі сплатою 15% річних строком до 23.12.2014 року, який у п. 1.3 також містить умову щодо застави того ж транспортного засобу «NISSAN Rogue» (а.с. 9-11).

У якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 287/10-САФ03.16-2 та 287/1-548 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір поруки № 1 від 04.09.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення суми кредиту та інших виплат передбачених вищезазначеним Договором кредиту та Договором відновлювальної кредитної лінії (а.с. 12-13).

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань по наданню кредитних коштів підтверджується меморіальними ордерами № 1, 14 (а.с. 62,63).

Однак, в порушення умов Кредитного договору позичальник несвоєчасно вносив платежі на погашення позики, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальній сумі 287 103, 00 грн., що підтверджується наданим розрахунком.

Правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не оспорювалась, будь-яких клопотань на його спростування відповідачами не заявлено.

Висловлені у попередніх судових засіданнях посилання відповідача ОСОБА_3 на факт задоволення вимог банку за рахунок предмета застави є такими, що не спростовують наявність заборгованості перед позивачем, оскільки часткове відшкодування заборгованості по кредиту в сумі 28554,38 грн. та по процентам в сумі 69022,54 грн. у серпні 2011 року визнається банком і враховано згідно наданого розрахунку та виписок по рахункам про зарахування коштів (а.с. 152, 153).

Позивачем надано копію виконавчого напису № 3127 від 28.04.2010 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за яким звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки NISSAN Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_3

Згідно зазначеного виконавчого напису АКБСР «Украсоцбанк» отримало право на відшкодування за рахунок коштів, від реалізації предмета застави, заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором в сумі 317 109,15 грн., що включає тіло кредиту та всі платежі за договором.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Новоград-Волинського МУЮ від 02.06.2010 року відкрито виконавче провадження №19562770 з виконання вищезазначеного виконавчого напису.

16.02.2011 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна - транспортного засобу марки NISSAN Rogue, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_3

26.082011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з недостатністю коштів від реалізації заставленого майна для погашення заборгованості.

Оскільки на теперішній час дія зобов'язань за позикою не припинена і заборгованість не погашена, банк має право вимагати її стягнення у судовому порядку. Наявність виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє позикодавця права вимагати примусового стягнення заборгованості станом на момент звернення до суду.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд визнає обґрунтованими заперечення представника відповідача ОСОБА_1 проти позову в частині вимог до поручителя, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки №1 від 04.09.2008 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України за наслідками перегляду справ з підстав неоднакового застосування законодавства судом касаційної інстанції при розгляді подібних спорів. Зокрема, у постанові від 18.07.2012 року №6-78цс12. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів України.

У кредитному договорі та договорі відновлювальної кредитної лінії строк виконання основного зобов'язання визначений щомісячними платежами згідно визначеного у договорі графіку.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число кожного місяця в межах строку повернення кредиту.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що позичальник припинив сплачувати кошти з грудня 2008 року.

Згідно виконавчого напису нотаріуса, заборгованість виникла починаючи з 09.04.2009 року.

Зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер, що випливає з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, або одного року від дня укладення договору поруки - якщо строк виконання зобов'язання не встановлено умовами договору.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку про припинення поруки щодо окремих частин кредитного зобов'язання, після спливу шести місяців з моменту настання строку кожного щомісячного платежу.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Аналогічні положення містяться у п. 3.2.3 кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору.

Як зазначено вище, позивач скористався своїм правом вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, звернувшись до нотаріуса для оформлення виконавчого напису №3127 від 28.04.2010 року.

Виконавчий напис перебував на виконанні у ВДВС Новоград-Волинського МУЮ і вимоги банку частково задоволено за рахунок продажу предмету застави.

Таким чином, банк змінив строк виконання зобов'язання позичальника, а у позичальника виник обов'язок достроково виконати вимогу банку про повернення кредиту та процентів у повному обсязі 28.04.2010 року.

Протягом встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання кредитор не пред'явив вимоги до поручителя, що має наслідком припинення поруки.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що припинення поруки є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_1

Згідно доданого до позовної заяви платіжного доручення, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2871,03 грн.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_2, на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 287/1-548 від 24.12.2007 року, договором кредиту № 287/30-САФ03.16-2 від 24.12.2007 року в сумі 287 103, 00 ( двісті вісімдесят сім тисяч сто три) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 871 грн. 03 коп.

У задоволенні позову в частині позовних вимог до ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2016 року.

Головуючий: А.В. Помогаєв