Справа № 175/1598/16-ц
Провадження № 2/175/641/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, третя особа: Управління Держгеокадастру України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про відновлення меж земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відновлення межі земельної ділянки, в якому просила постановити рішення, яким відновити в натурі межу належної їй земельної ділянки по вул. Польова, 6-а в с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області у відповідності з Державним актом про право власності на цю земельну ділянку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що 31 березня 2000 року вона придбала у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 800 кв.м., розміщену на території ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області у с. Олександрівка по вул. Червоноселищна, 106, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства. 04 квітня 2000 року їй було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради № 19 від 19 березня 2014 року належній їй земельній ділянці присвоєно адресу: село Олександрівка, вулиця Польова, 6-а. Однак коли у 2014 року вона звернулася до державного кадастрового реєстратора Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, виявилося, що ОСОБА_3 розширив кордони своєї земельної ділянки за рахунок її земельної ділянки у розмірі два погонні метри. Площа її земельної ділянки з земельною ділянкою ОСОБА_5 співпадає у перетині на 2,6345%. Це сталося тому, що при виготовленні технічної документації на свою земельну ділянку ОСОБА_3 межі з нею не погоджував, а її підпис, який там є, їй не належить. 12 травня 2014 року вона звернулася до сільського голови ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району ОСОБА_6 із заявою про встановлення меж земельної ділянки по вул. Польова, 6-а. Однак актом обстеження земельної ділянки констатовано неможливість встановлення меж земельних ділянок її, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Так, Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду від 22 червня 2015 року залишено без змін, було відмовлено у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_2 сільської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, на тій підставі, що наявна технічна помилка у висновках геодезиста, що можливо виправити тільки шляхом відновлення меж земельної ділянки у порядку, передбаченому Законом України «Про державний земельний кадастр», Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», та рекомендовано звернутися до інженера-геодезиста, щоб останній виконав роботу з відновлення межі її земельної ділянки. Однак, звернувшись до інженера-геодезиста ОСОБА_7, отримала відповідь за підписом ОСОБА_2 сільського голови про те, що під час приїзду інженера-геодезиста вона не запросила представників ОСОБА_2 сільської ради. Оскільки розгляд її звернення до ОСОБА_2 сільської ради з питання відновлення межі її земельної ділянки не приніс позитивного результату, вона звернулася за судовим захистом порушеного права.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_8 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх, посилаючись на обставини зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник за довіреністю ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляд справи без їх участі (а.с.44-45).

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області у судове засідання не зявився.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_7, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 91, 96, 103 ЗК України, власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Згідно з ст. ст. 143, 146, 149 ЗК України вилучення (викуп) та припинення права користування або права власності на земельну ділянку чи її частину за відсутності на це згоди землекористувача або власника може здійснюватись виключно в судовому порядку.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 березня 2000 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 800 кв.м., яка розташована за адресою: с. Олександрівка по вул. Червоноселищна, 106 в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с.20). 04 квітня 2000 року ОСОБА_1 отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП Дн 042580, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 845 ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів (а.с.19).

Земельна ділянка ОСОБА_1 межує з земельною ділянкою по вул. Червоноселищна , 104 с. Олександрівка загальною площею 0,1290 га, яка перебуває у власності ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Дн № 15855 від 09 липня 1997 року, кадастровий номер :02:002:0067.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 19 від 19 березня 2014 року належній позивачці земельній ділянці площею 0,080 га присвоєно адресу: село Олександрівка, вулиця Польова, 6-а (а.с.17).

В 2014 році ОСОБА_1 звернулася до державного кадастрового реєстратора Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області з питанням щодо присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, і в процесі підготовки технічної документації виявилося, що земельна ділянка ОСОБА_3 перетинається з земельною ділянкою ОСОБА_1 Згідно рішення реєстратора № РВ-014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 10 липня 2014 року, площа земельної ділянки ОСОБА_1 з земельною ділянкою ОСОБА_5 співпадає у перетині на 2,6345% (а.с.16).

Земельна ділянка площею 0,129 га, що розташована за адресою с. Олександрівка, вул. Червоноселищна, 104 належить ОСОБА_3 на підставі рішення ОСОБА_2 сільської ради від 21 травня 1997 року. На момент передачі відповідачу земельної ділянки у власність, суміжна земельна ділянка по вул. Червоноселищна, №106 в с. Олександрівка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 27 червня 1997 року. В порядку, передбаченому чинним законодавством, Інститутом Землеустрою Української академії аграрних наук було складено землевпорядну справу по наданню земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території с. Олександрівка по вул. Червоноселищна, 104 ОСОБА_2 сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Складовою частиною даної документації із землеустрою є ОСОБА_9 встановлення меж земельної ділянки складений 20 червня 1997 року, який підписано суміжним землевласником, якому належало право на суміжну земельну ділянку, а саме на той час ОСОБА_4. Тобто на момент передачі земельної ділянки ОСОБА_3, межі земельної ділянки були належним чином встановлені та погоджені землевласниками, що в свою чергу свідчить про дотримання вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Як свідчить ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних справ та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Однак, позовні вимоги не можуть будуватись на доводах і міркуваннях.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що площа земельної ділянки ОСОБА_1 із земельною ділянкою ОСОБА_3 співпадає у перетині на 2,6345%, внаслідок того, що при виготовленні технічної документації на свою земельну ділянку ОСОБА_3 її межі, як того вимагає законодавство з ОСОБА_1 не погоджував, а підпис позивачки їй не належить. Однак, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що порушення прав або інтересів позивачки відсутні, у звязку з тим, що попереднім власником земельної ділянки (яка наразі придбана та належить позивачці) та ОСОБА_3 було належним чином погоджено межі земельних ділянок, що унеможливлює та спростовує усі пояснення сторони позивача та доводи зазначені у позовній заяві.

За нормами ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, в даному випадку, подана позовна заява побудована виключно на доводах, які не підтверджено будь-якими доказами.

На момент придбання ОСОБА_1 земельної ділянки, відповідно до ОСОБА_9 по право приватної власності на землю, виданому на імя ОСОБА_4 при описі меж було зазначено співвласника ОСОБА_3 Також при отриманні позивачем державного акту на право приватної власності на землю, виданого 04 травня 2000 року на імя ОСОБА_1 в розділі опису меж також зазначено, що власником суміжної земельної ділянки (від В до Г) є ОСОБА_3 Встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 з моменту оформлення земельної документації та передачі земельної ділянки ОСОБА_3 жодного разу не було змінено, а відтак, ОСОБА_1 при укладенні договору та отриманні права власності на земельну ділянку була обізнана з її межами та з 2000 року визнавала дані межі.

Спір між сторонами у даній справі виник внаслідок технічної помилки у роботі геодезиста, перетинання спірних земельних ділянок не є фактичним. Така технічна помилка виправляється шляхом відновлення меж земельної ділянки у порядку, передбаченому Законом України «Про державний земельний кадастр», Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Так, відповідно до Рішення №РВ-014 від 10.07.2014 року, виданого ОСОБА_1Ф державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме технічна документація має бути заповнена належним чином, а саме межі земельної ділянки повинні бути погоджені з суміжним землекористувачем. Означене рішення свідчить саме про те, що позивачкою при складенні технічної документації було допущено порушення законодавства про землеустрій при складенні відповідної технічної документації та не погодження межі земельної ділянки, внесені до Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, в частині погодження даних меж з суміжними землевласниками.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З огляду на викладене, вбачається що відповідачі жодним чином не порушують права або законні інтереси позивачки, якою не надано будь-яких доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві факти, натомість докази, наявні у матеріалах справи спростовують посилання, подані ОСОБА_1 та викладені у позовній заяві. Крім того, про визначення певної межі між суміжними земельними ділянками, ОСОБА_1 обізнана більш ніж 10 років.

Отже, в результаті дослідження у судовому засіданні документації, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 вибрала невірний спосіб захисту своїх майнових прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи, позивачкою не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження того, яким чином відповідачі порушують її права як власника суміжної земельної ділянки, а визнання встановлених меж земельних ділянок на протязі більш ніж 10 років свідчить про безпідставність позовних вимог є підставою для залишення позовної заяви без задоволення.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. 91, 96, 103, 106, 143, 146, 149, 152, 153, 158 ЗК України, ст. 16 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3, третя особа: Управління Держгеокадастру України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про відновлення меж земельної ділянки,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Озерянська Ж.М.