У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 січня 2016рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів:ика відповідача Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,Мартинюка В.І., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року, в с т а н о в и л а: У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що у січні 2012 року він домовився з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 на купівлю у нього 234 000 штук повнотілої цегли, у зв'язку з чим у період з 22 лютого по 17 травня 2012 року він передав безпосередньо відповідачу у якості попередньої оплати вартості цегли грошові кошти в сумі 185 575 гривень. Факт отримання коштів підтверджується розпискою відповідача від 19 липня 2012 року, в якій ОСОБА_7 зазначає, що частину зобов'язань з передачі йому цегли в кількості 49 900 штук вартістю 39 920 гривень він виконав, а решту цегли в кількості 184 100 штук загальною вартістю 145 655 гривень зобов'язується віддати у термін до 04 серпня 2012 року. Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань з відпуску цегли, 21 жовтня 2013 року він направив відповідачу листа, яким повідомив, що відмовляється від отримання цегли и вимагає в термін до 31 жовтня 2013 року повернути йому грошові кошти в сумі 145 655 гривень, які складають вартість недоотриманої цегли, однак відповідач грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості, інфляційні втрати за період з 01 листопада 2013 року по грудень 2014 року, що складає 36 431 гривню 83 копійки, та 3 % річних від суми боргу за 462 дні прострочення оплати (з 01 листопада 2013 року по 05 лютого 2015 року) у розмірі 5 530 гривень 14 копійок, а також 1 876 гривень 16 копійок судових витрат. У травні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення своїх позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача, крім боргу, що становить 187 616 гривень 97 копійок (складається з основної заборгованості, інфляційних втрат за період з 01 листопада 2013 року по грудень 2014 року та 3 % річних від суми боргу), також 69 008 гривень 85 копійок, які утворилися за рахунок донарахування 3 % річних від суми заборгованості за період від дати подання позову до дати розгляду справи, що дорівнює 1 400 гривень 49 копійок, та інфляційні втрати (з урахуванням коефіцієнту інфляції за період з січня по квітень 2015 року включно), а також 3 690 гривень 08 копійок судових витрат у зв'язку із збільшенням суми позову. У липні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення своїх позовних вимог, в якій збільшив суму позову на розмір 3 % річних від заборгованості за період з 03 червня по 13 липня 2015 року, що дорівнює 490 гривень 77 копійок, та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу з урахуванням встановленого Держкомстатом України індексу інфляції за травень - червень 2015 року, сума яких становить 7 035 гривень 80 копійок, вказуючи, що загальна сума 3 % річних від заборгованості та інфляційних складає 7 526 гривень 57 копійок, остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь 264 152 гривні 39 копійок та судові витрати у зв'язку із збільшенням суми позову. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року збільшений позов задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 264 152 гривні 39 копійок, що становить суму попередньої оплати разом з процентами та враховуючи індекс інфляції. Вирішено питання про стягнення судових витрат. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи позов та встановивши, що між сторонами укладений договір купівлі-продажу, який не потребує нотаріального посвідчення; відбулася попередня оплата позивачем вартості цегли, відповідач зобов'язання за договором не виконав, суд першої інстанції та підставі ч. 3 ст. 693 ЦК України дійшов висновку про необхідність повернення суми попередньої оплати, сплати процентів та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ФОП ОСОБА_7 припинив свою підприємницьку діяльність, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а тому відповідач не може нести майнову відповідальність за укладеним договором купівлі-продажу як фізична особа. Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вимоги до рішення суду апеляційної інстанції викладені у ст. 316 ЦПК України. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини. Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає. Так, до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року (справа № 6-125цс13). Ухвалюючи рішення, апеляційний суд викладеного не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не може нести майнову відповідальність за укладеним договором купівлі-продажу як фізична особа. Натомість, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, а апеляційний суд, перевіряючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року скасувати, рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 13 серпня 2015 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М.Ситнік П.О.