КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3515/15-ц
Провадження № 2/552/15/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкування з дитиною,-

В С Т А Н О В И В:

22.06.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про усунення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з сином, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний по рішенню Київського районного суду м. Полтави 17 вересня 2012 року. Вони мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якого визначене з відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідач усіляко перешкоджала йому у спілкуванні із сином тому він вимушений був звернутись до суду із позовом про усунення йому перешкод у вихованні та спілкуванні з сином. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.10.2013 року його позовні вимоги задоволені частково. Встановлені зустрічі з сином двічі на тиждень щосереди та щонеділі, у святкові дні, визначені ст. 73 КЗпП України, і в день народження дитини з 09 до 13 год. в присутності матері. Відповідач не завжди виконувала вказане рішення суду, а окрім того жодного разу не дозволяла йому поспілкуватись із сином на одинці. Посилався на те, що сину виповнилось п»ять років. Він вже став більш самостійний, потребує більшого спілкування, а тому він неодноразово пропонував відповідачеві давати йому сина, щоб він міг проводити час із сином одноособово без її присутності, але вона категорично відмовлялась. З цього приводу він звертався до Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, але вирішення цього питання не знайшов. Вважає,що у зв»язку з тим, що син підріс він має можливість зустрічатись із сином, приймати участь у його вихованні особисто, без присутності його матері, він також має право відпочивати разом із сином, проводити із сином більше часу. Просив зобов»язати відповідача не чинити перешкоди в спілкуванні з сином та встановити часи спілкування із сином у відсутності матері двічі на тиждень щосереди, щонеділі, у святкові дні, визначені ст. 73 КЗпП України,і в день народження сина кожного року з 09.00 до 13.00, надати йому можливість в літній період відпочивати разом із сином та три рази на місяць брати сина на добу до себе по місцю його проживання, з п»ятниці на суботу ( перший, третій, четвертий тиждень). Також зазначав, що діями відповідача, яка перешкоджала йому у спілкуванні із сином йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 20 000 грн. Просив стягнути з відповідача 20 000 грн. моральної шкоди на його користь.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги повністю, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві, просили стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 4000 грн. за надання правової допомоги та інші судові витрати..

Відповідач позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вона перебуває із позивачем у неприязнених стосунках, що вона йому не довіряє і ніколи не дозволить щоб він спілкувався із сином без її присутності. Пояснила, що позивач не завжди приходить у визначені судом дні на побачення із сином, а коли приходить , то вони відвідують втрьох різні дитячі розважальні заклади для дітей, вона дійсно не надає позивачеві можливості спілкуватись із сином наодинці, ніколи не залишає сина разом із позивачем , бо недовіряє йому. Позивач оплачує усі розважальні заходи для сина і для неї , вона із сином катається на катку, ходить в кіно, катається на паровозі, а позивач сидить та чекає їх. Вона не згодна з тим, щоб позивач проводив час із сином наодинці, без її присутності, бо син може захворіти, а позивач не зможе надати йому відповідну допомогу. Також пояснила, що коли позивач пропускає дні відвідування сина, дитина чекає його і дуже страждає, коли батько не приходить.

Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради у судове засідання представника не направив, надав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і побачення позивача із сином необхідно призначити відповідно до розпорядження голови районного державної адміністрації № 382 від 21.12.2015 року. Представник пояснив, що вони не виконали ухвали Київського районного суду м. Полтави від 30.07.2015 року про надання висновку з приводу участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином, що голова Полтавської районної державної адміністрації видала розпорядження про встановлення способу та порядку участі позивача у вихованні сина. Вказане розпорядження було прийняте з урахуванням пояснень матері дитини, яка пояснила, що дитина перебуває на диспансерному обліку , жодних медичних документів, які б були видані в установленому законом порядку про те, що дитина хворіє, перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного спеціального догляду під час вирішення вказаного питання не надавались, а вони такі документи не витребували. Також до уваги були прийняті пояснення лікаря Полтавської ЦРЛ , яка була членом комісії, що розглядала звернення позивача. Комісія прийняла до уваги ту обставину, що оскільки сторони конфліктують між собою, то батько не може спілкуватись із сином без присутності матері. Також представник наголосила, що позивач проживає в однокімнатній квартирі, а тому він не може зустрічатись із сином без присутності матері та брати сина за місцем свого проживання, бо однокімнатна квартира є недостатньою для зустрічей позивача із сином.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Установлено, що позивач є батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2012 року місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 визначене з матір»ю , ОСОБА_2, відповідачем по справі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.10.2013 року встановлений порядок і час зустрічей батька із дитиною, а саме двічі на тиждень - щосереди та щонеділі, у святкові дні, визначені ст. 73 КЗпП України ( 1 січня, 7 січня, 8 березня, 1 і 2 травня, 9 травня, 28 червня та 24 серпня ) і в день народження дитини кожного року з 09.00 до 13.00 години.

Позивач звертався до Служби у справах дітей Полтавської районної адміністрації із заявою про невиконання відповідачем рішення суду в частині зустрічей та встановлення іншого способу його участі у вихованні дитини без присутності матері, але його заява не була розглянута. Позивач отримав відповідь, що відповідач викликалась до Служби у справах дітей у телефонному режимі, але не з»явилась з невідомих причин, а тому рекомендували йому звертатись до компетентних органів ( а.с. 11).

У судовому засіданні відповідач категорично відмовилась від зустрічей позивача із сином без її присутності.

Ч. 1 ст. 60 передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач, заперечуючи у задоволенні позовних вимог, не надала суду жодного доказу у підтвердження того, що зустрічі позивача із сином без її присутності негативно вплинуть на дитину та зашкодять інтересам дитини, що позивач яким-небудь чином скомпроментував себе як людина, громадянин та батько.

Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У відповідності з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в

якому вона проживає.

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір»ю на території Полтавського району Полтавської області, хоча і дитина і відповідач зареєстровані у Київському районі м. Полтави.

Як передбачено ч.ч.4, 5, та 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав,відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду,управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як зазначалося вище та убачається із пояснень представника Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації вони не виконали та не будуть виконувати ухвалу суду про надання письмового висновку щодо розв»язання спору між сторонами відносно виховання дитини. Із розпорядження голови Полтавської районної державної адміністрації № 382 від 21.12.2015 року убачається, що голова Полтавської районної державної адміністрації встановила спосіб та порядок участі позивача у вихованні сина як періодичні та систематичні побачення з ним : 1. Другу та четверту неділю кожного місяця в присутності матері; 2.у святкові та інші дні за домовленістю батьків.

Ч. 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він ж недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується із розпорядження голови Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області № 382 від 21.12.2015 року оскільки вказане розпорядження винесене без врахування положень передбачених ч. 4,5 ст. 19 СК України та порушує як права дитини на спілкування з батьком так і права батька в частині участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

У вказаному розпорядженні відсутні мотиви, з яких встановлення часу і місця спілкування батька з дитиною визначені тільки у присутності матері, а із пояснень представника Служби у справах дітей убачається, що вказане рішення фактично прийняте тільки з урахуванням думки матері дитини і жодні інші документи , які б свідчили про неможливість батька спілкуватись з дитиною без присутності матері не надавались та не досліджувались.

Як убачається із матеріалів справи, і ця обставина підтверджена у судовому засіданні відповідачем, дитина відвідує дитячий садочок, жодних медичних рекомендацій щодо неможливості за станом здоров»я дитини відвідування дошкільного дитячого закладу не існує, не існує висновку про те, що дитина хвора, перебуває на диспансерному обліку та потребує за станом здоров»я постійного додаткового догляду батьків чи постійного медичного догляду.

Із довідки Дитячої міської лікарні м. Полтави убачається, що дитина знаходилась на лікуванні у вказаній лікарні з 17.05.2014 року по 19.05.2014 року та з 20.11. 2015 року по 24.11. 2015 року .

Зазначені обставини не дають підстав вважати , що спілкування батьком з дитиною наодинці, без присутності матері зашкодить здоров»ю дитини.

Суд також не бере до уваги пояснення представника Служби у справах дітей про неможливість спілкування батька з дитиною без присутності матері з тих причин, що він проживає в однокімнатній квартирі.

Із акту обстеження проживання позивача від 15.06.2015 року ( а.с. 10) убачається що позивач один проживає в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, умови проживання задовільні, є необхідні меблі та побутова техніка.

У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, втому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того , що позивач має психічні розлади здоров»я, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами.

Із пояснень відповідача убачається, що дитина сумує за батьком та страждає без побачень із батьком, що свідчить про тісний родинний зв»язок між ними та потребу у спілкуванні дитини з батьком.

Із змісту ст.159 СК України вбачається, що способом участі одного з батьків у вихованні дитини є періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо. При цьому мається на увазі, що такий спосіб визначається батьку, з яким дитина не проживає.

Статтями 149,159 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини: розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з

дитиною та у вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод; суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини, місце та час їх нього спілкування.

Та обставина, що відповідач не бажає, щоб дитина спілкувалась із батьком без її присутності не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Тільки в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд вважає, що заборона позивачеві зустрічатись з сином наодинці суперечить інтересам дитини та слугує задоволенню амбіцій відповідача, яка перебуває з позивачем у неприязнених стосунках.

Суд бере до уваги психофізіологічні особливості дитини, її велику, у порівнянні з дорослою людиною, вразливість, а також вік дитини, відсутність взаєморозуміння між батьками дитини щодо спілкування батька з дитиною, і вважає, що спілкування батька і дитини без присутності матері забезпечить дитині можливість спілкування як з матір'ю, так із батьком, а також сприятиме встановленню більш тісних родинних відносин між батьком і дитиною.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналогічні положення містяться у ст. ст. 14, 15 Закону України "Про охорону дитинства".

Спілкування є необхідною умовою здійснення батьками виховання дитини. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Легальне визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Орган державної влади також не уповноважений виносити рішення, яке обмежує право батьків та дитини на спілкування.

Право позивача на спілкування із сином не обмежене законом, але разом з тим суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визначенні днів та способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином.

Як убачається із матеріалів справи дитина відвідує дитячий садочок, у цьому році досягне шкільного віку та буде ходити до школи, а тому визначення часу зустрічей позивача у будні дні буде перешкоджати дитині відвідувати дитячий садочок та школу, а тому суд вважає, що такі зустрічі повинні відбуватись у неробочі дні, коли дитина вільна та не відвідує дитячий садочок та школу.

Щодо побачень на усі свята, які передбачені ст. 73 КЗпП України, то суд дійшов до висновку, що це буде порушувати права матері , яка також має право провести свята разом із сином, тому суд вважає, що зустрічі позивача з сином будуть корисні для розвитку дитини саме у ті свята, які супроводжуються яскравими дитячими заходами та якими є свято Нового Року, Різдва та Великодня.

Не може бути позбавлений права позивач зустрітись із сином у день його народження.

Суд також вважає , що є життєвою необхідністю для батька і дитини, яка не суперечить інтересам дитини , більш тривалі зустрічі, а саме спільний відпочинок у вихідні дні та у літні дні, коли дитина буде перебувати на канікулах.

У судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що відповідач тривало та постійно перешкоджала позивачеві зустрічатись із сином у спосіб, визначений рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2013 року, а тому підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає, тим більше, що часткове задоволення позовних вимог компенсує таку шкоду.

Оскільки позовні вимоги задовольняються судом частково, то судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно задоволенню позовних вимог, а тому суд дійшов до висновку про стягнення витрат , пов»язаних із наданням правової допомоги позивачеві у розмірі 2000 грн. та 243 грн. 60 коп. судового збору.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково

Зобов»язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом зустрічей, які відбуватимуться щонеділі , у святкові дні ( Новий рік 1 січня щороку, Різдво щороку , Великдень щороку ), в день народження дитини з 9.00 до 13.00 без присутності матері.

Кожної непарної п»ятниці ОСОБА_1 має право забирати сина ОСОБА_3 в період з 18.00 до 17.00 наступного дня з місця проживання матері, повідомляючи при цьому, де буде знаходитися син і повертати сина за місцем проживання матері у визначений час.

7 днів у літній період ( за наявності відпустки у позивача) відпочивати разом із сином з урахуванням медичних рекомендацій щодо місця відпочину для дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2 243 грн. 60 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Роз'яснити ОСОБА_2 що згідно з ч.4 ст.159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий Л.М. Васильєва