Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Фаловської І.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Іваненко Ю.Г., Умнової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3звернулась до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на те, що судовим рішенням із ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Разом з цим відповідач належним чином аліменти не сплачував, в зв'язку із чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на листопад 2013 року, складає 17 899 грн 41 коп. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що за період з січня 2013 року по 24 липня 2015 року відповідач зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) у зв'язку з несплатою аліментів, яка згідно її розрахунків складає 164 525 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 179 грн 75 коп. неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3просить скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким заявлені нею позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах касаційної скарги.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Однак вказані вимоги ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом дотримані не були.

Судами встановлено, що відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2006 року із ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох дітей в розмірі 400 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 19 червня 2006 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем ВДВС Свалявського РУЮ заборгованість ОСОБА_4 за виконавчим листом Свалявського районного суду від 06 липня 2006 року станом на 08 січня 2014 року складає 17 899 грн 41 коп. За даним розрахунком щомісячна сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 363 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходячи із наявності вини відповідача у виникненні заборгованості за аліментами,дійшов висновку, що сума неустойки (пені) від суми несплачених аліментів підлягає стягненню лише за період з січня 2013 року до дня досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто по 21 листопада 2013 року.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.

Проте погодитися із вказаними висновками судів не можна.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 196 цього Кодексу при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 25 липня 2015 року № 6-2022цс15.

Проте, вирішуючи спір, суди вказане не врахували, не надали оцінки розрахунку заборгованості по аліментам (а.с. 8), з якого вбачається, що заборгованість виникла за період з січня 2013 року та на день звернення до суду із позовом не сплачена в повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що пеня нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, то заявлення позовних вимог про сплату суми пені в зв'язку із несплатою аліментів за період включно по день звернення із позовом є правомірним.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку щодо періоду за який підлягає стягненню сума неустойки (пені), оскільки нарахування пені не обмежується датою припинення стягнення аліментів.

Враховуючи вищевикладене, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Фаловська

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В. Умнова