Справа № 304/1648/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Панько В.Ф., Готра Т.Ю.,

секретарі: Шукаль О.Я.

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, на рішення Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 29 грудня 2007 року померла його мати ОСОБА_5, а 06 квітня 2008 року помер його вітчим ОСОБА_3, після смерті яких відкрилася спадщина, що складається з будинку № 163 в с. Ворочево Перечинського району. Він прийняв спадщину за ними, так як на час їх смерті і по 2011 рік постійно проживав у вказаному будинку. Для оформлення спадщини за батьками та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок він звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено в оформленні такої за відсутністю достатніх правовстановлюючих документів на даний будинок. Тому просить задовольнити позов та визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом.

Рішенням Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_3, який помер 06 квітня 2008 року, на житловий будинок № 163 в с. Ворочево Перечинського району Закарпатської області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу на рішення, якою просив скасувати Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року, та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що він є єдиним сином спадкодавця ОСОБА_3 і тільки він має право прийняти спадщину, а ОСОБА_4 являється пасинком спадкодавця, у звязку з чим не має правових підстав прийняти спадщину.

Судом встановлено, що 29 грудня 2007 року померла мати позивача ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 050654, виданим виконкомом Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 29 грудня 2007 року, а 06 квітня 2008 року помер його вітчим ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 060549, виданим виконкомом Ворочівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 07 квітня 2008 року (а. с. 5-8, 40).

Також встановлено, що згідно довідки Ворочівської сільської ради № 497 від 31 серпня 2012 року згідно погосподарської книги № 5, особовий рахунок № 168, головою домогосподарства № 163 в с. Ворочево Перечинського району був вітчим позивача ОСОБА_3, який помер 06 квітня 2008 року (а. с. 11).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №8 від 02 грудня 2014 року, мати позивача ОСОБА_6 02 березня 1966 року уклала шлюб з ОСОБА_3, який відповідно був вітчимом ОСОБА_4 (а. с.4-6, 40).

Згідно довідок Ворочівської сільської ради № 268 від 03 жовтня 2014 року та №496 від 31 серпня 2012 року, на день смерті ОСОБА_3, який помер 06 квітня 2008 року, і до 06 жовтня 2008 року за адресою с. Ворочево, № 163 ніхто зареєстрованим не значився, однак з 2000 року там проживав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 9-10, 12-13).

З довідок Ворочівської сільської ради № 18 від 02 лютого 2015 року та №19 від 02 лютого 2015 року вбачається, що ОСОБА_3, який являвся сином покійного ОСОБА_3, народився в с. Ворочево і до липня 1999 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, а також з квітня 2012 року без реєстрації проживає за вищевказаною адресою (а. с. 64, 65).

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна в порядку, передбаченому ст. 1217 ЦК України, тобто за заповітом або за законом.

У відповідності до ст.1216 спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, сприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 21 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України ( 2947-14 ) проте, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали

однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Частинами 1,3 ст.1268, ч. 1 ст.1269, ч. 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, за змістом зазначених норм закону прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця, а спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України строк.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не дав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У матеріалах справи є обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, апелянт зазначаючи те, що судом було порушеного його право на спадкування і черговість спадкування не надає докази того, що на день смерті він постійно проживав разом із спадкодавцем чи звертався до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини.

Заяву про прийняття спадщини після смерті батька апелянт не подавав.

Також, доводи апелянта про те, що між ним та позивачем існувала усна домовленість про порядок спадкування нічим не підтверджена і не має значення для справи.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Доводи викладені в апеляційній скарзі належними та допустимими доказами не доведені, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Перечинського районного суду від 13 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді