Справа № 455/600/15 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/783/6065/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ПАТ «УкрСиббанк» - Ільків С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулось з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 18.02.2008р. в сумі 17698 доларів США та пені в розмірі 5538 грн. 35 коп., а також судових витрат.

Оскаржуваним рішенням позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительки АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18.02.2008р. в сумі 17698,00 доларів США та 5538,35 грн. пені, які перерахувати на р/р № 0113 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, .

Стягнуто з ОСОБА_5. та ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 грн. в рівних частинах, тобто по 1827,00 грн. з кожного, перерахувавши їх на р/р № 0113 в АТ "УкрСиббанк", МФО 351005, .

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було з»ясовано адресу фактичного проживання ОСОБА_3, як відповідача по справі, оскільки вона тривалий період проживає за межами України. Судом також не з»ясовано, чи було попереджено банком споживача про можливі валютні ризики пов»язані з наданням кредиту в іноземній валюті, і чи взагалі їй було відомо про заборгованість по поверненню кредитних коштів перед банком. Просить врахувати, що позивачем не надано жодного доказу про отримання ОСОБА_3 за адресою її прописки рекомендованого листа із вимогою банку про сплату заборгованості, а на розписках про отримання рекомендованого повідомлення міститься лише підпис ОСОБА_7, що підтверджує факт неповідомлення банком апелянта про існування заборгованості. На підставі вищенаведеного апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ПАТ «УкрСиббанк» Ільків С.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредиту у встановлені строки, та враховуючи те, що згідно договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором в повному обсязі, суд прийшов до висновку про солідарне стягнення заборгованості з боржника і поручителя, відповідачів по справі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із змісту зазначеної статті випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем виступає фінансова установа.

Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст 611, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з умов договору про надання споживчого кредиту № 0, укладеного 18.02.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", перейменованого в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 та умов договору поруки, укладеного між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в подальшому перейменованим на ПАТ "УкрСиббанк".

Згідно з договором про надання споживчого кредиту № 0, укладеного 18.02.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", перейменованого в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 19900 доларів США та зобов'язувався повернути його у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку до договору № 1, але не пізніше 16.02.2018 р. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачу кредиту, процентна ставка була встановлена у розмірі 13.9 % річних, після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягала перегляду відповідно до умов договору. 12.02.2009р. між представником позивача та відповідачем ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0, якою змінено схему погашення кредиту.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 18.02.2008р. між відповідачем ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», в подальшому перейменованим на ПАТ "УкрСиббанк", укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_5 зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором № 0 від 18.02.2008р., укладеним між боржником ОСОБА_5 та кредитором, згідно п.3.1 вказаного договору він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. 28.01.2015р.

Банк свої зобов'язання за Договором виконав, що підтверджується випискою з руху коштів по рахунку № 81000 ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував, не сплачував поточні платежі по погашенню тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 06.05.2015р. у нього утворилася перед банком заборгованість на суму 17698 доларів США, що складається з 16165.11 доларів США заборгованості за кредитом, 1532.89 долари США заборгованості за відсотками. Крім того, банком відповідно до п.4.1 кредитного договору нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 5538.35 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачами не заперечувався, ними не надано іншого розрахунку заборгованості на спростування розміру заборгованості, зазначеної позивачем.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 не виконував умови кредитного договору щодо повернення кредиту у встановлені строки згідно з графіком, який є невід»ємною частиною кредитного договору, та те, що згідно договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором в повному обсязі, суд прийшов до вірного висновку про солідарне стягнення з боржника та поручителя 17698 доларів США заборгованості по тілу кредиту та по відсотках, 5538.35 грн. пені.

Стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість по тілу кредиту та по відсотках в іноземній валюті, суд першої інстанції вірно виходив з положень п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст.533 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 не було відомо про наявність заборгованості, оскільки вона банком про наявність заборгованості не повідомлялася, спростовується тим, що 28.01.2015р. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 надсилалися вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, які залишені і боржником, і поручителем без задоволення, у зв»язку з чим кредитор 29.05.2015 року звернувся з позовом. Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 перебувала за межами України не підтверджені належними та допустимими доказами, а посилання на те що зазначену вимогу банку вона не отримувала, спростовується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у якому міститься підпис особи, яка його отримала. Доказів тверджень того, що підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не належить ОСОБА_3, суду не було надано.

Зважаючи на те, що договір про надання споживчого кредиту №0 від 18.02.2008 року відповідачами не оспорювався, такий є чинним, на думку колегії суддів безпідставними та необґрунтованими є доводи апелянта про те, що при укладенні цього договору не враховано абз.3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким заборонено надання кредиту в іноземній валюті. Такі доводи апелянта не спростовують висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів.

З врахуванням положень ч.3 ст. 309 ЦПК України, відповідно до якої порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, зазначені апелянтом в апеляційній скарзі порушення норм процесуального права, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі не призвели до неправильного вирішення справи, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про під ставність позову.

Інші доводи апеляційної інстанції також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А відтак, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, зазначених представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в поданій ним апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 27 серпня 2015 року-залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.