ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року. Справа № 174/989/15-ц

п/с № 2/174/24/2016

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю:позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Смоли» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, та за зустрічним позовом державного підприємства «Смоли» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду 25.11.2015 року, та змінам до нього від 14.01.2016 р. (а.с.71-72), позивач зазначив, що, згідно з наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 17.06.2014 р. № 99-к/к, його, ОСОБА_1, призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Смоли» з 18.06.2014 р., на якій він пропрацював до 26.12.2014 р. Наказом Міністра енергетики та вугільної промисловості України від 26.12.2014 р. № 291-К/К, його було звільнено з роботи 26 грудня 2014 р., у зв'язку з поновленням на роботі керівника, який раніше займав цю посаду, на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Частина 1 ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р., провадження № 22-ц/774/9372/15 по цивільній справі № 174/757/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Смоли» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, встановлено, що згідно розрахункових листків за грудень 2014 року та січень 2015 року з позивачем було здійснено розрахунок при звільненні за виключенням виплати йому вихідної допомоги згідно зі ст.44 КЗпП України.

Апеляційний суд встановив, що на день розгляду справи в апеляційному порядку відповідачем недоплачена позивачу вихідна допомога у розмірі 37,40 грн. Ця сума була стягнута з відповідача згідно з резолютивною частиною рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України вказані обставини не потребують доказування.

До цього часу рішення апеляційного суду в цій частині про стягнення з відповідача вихідної допомоги у сумі 37,40 грн. не виконано.

Згідно зі ст. 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 р. у цивільній справі № 174/757/15-ц стягнуто з ДП «Смоли» на його користь суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.12.2014 р. по 17.08.2015 р. у розмірі 76 479,93 грн., яку було зменшено рішенням апеляційного суду від 09.11.2015 р. до 57 115,03 грн.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.08.2015 р. по цей час (25.11.2015 р.)

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р. встановлено, що його середньогодинний заробіток за останні два місяці роботи складає 54,95 грн.

Кількість робочих днів за період з 18.08.2015 р. по цей час (25.11.2015 р.) складає 71 день.

Відповідно до ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Вказане відповідає 8 годинам на день при 5- денній робочій неділі.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 18.08.2015 р. по 25.11.2015 р. визначається наступним чином: 54,95 грн. х 8 год. х71 день = 31 211,60 грн.

Пункт 3 ч. 1 ст. 232 КЗпП України встановлює, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40, 44, 116, 117, 161, 232, 237-1 КЗпП України, ст.15, ЦК України, ст. 3,4, 110, 118-120 ЦПК України, позивач прохає стягнути з Державного підприємства «Смоли» (, місцезнаходження: 51917, Дніпропетровська обл., місто Дніпродзержинськ, ПРОСПЕКТ АНОШКІНА, будинок 179) на його користь (і/н НОМЕР_1, місце проживання: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Олійника, б. 1) 31 211,60 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.08.2015 р. по 25.11.2015 р., судові витрати покласти на відповідача.

14.01.2016 року позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог та зазначив, що ним заявлені позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Смоли» 31211,60 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.08.2015 р. по 25.11.2015 р.

Оскільки на даний час повний розрахунок при звільненні відповідач з ним так і не здійснив, позивач вважає за необхідне збільшити свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача додатково середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.11.2015 р. по 18.01.2015 р. у сумі 16 265,20 грн., яка обґрунтована та розраховується наступним чином:

Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 р. у цивільній справі № 174/757/15-ц стягнуто з ДП «Смоли» на його користь суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.12.2014 р. по 17.08.2015 р.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р. встановлено, що його середньогодинний заробіток за останні два місяці роботи складає 54,95 грн. Кількість робочих днів за період з 18.08.2015 р. по цей час (25.11.2015 р.) складає 71 день.

Відповідно до ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Вказане відповідає 8 годинам на день при 5-денній робочій неділі. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 18.08.2015 р. по 25.11.2015 р. визначається наступним чином: 54,95 грн. * 8 год. *71 день = 31 211,60 грн.

Відповідно до заяви позивача від 14.01.2016 р. (а.с.71-72), ним було збільшено розмір позовних вимог та надано наступний розрахунок.

Кількість робочих днів за період з 26.11.2015 р. по 18.01.2016 р. складає 37 днів.

Відповідно до ст. 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Вказане відповідає 8 годинам на день при 5-денній робочій неділі. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 26.11.2015 р. по 18.01.2016 р. визначається наступним чином: 54,95 грн. х 8 год. х37 днів = 16 265,20 грн.

І

Загальна сума позову з урахуванням збільшення розміру позовних вимог складає 47 476,80 (31 211,60 + 16 265,20) грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 40, 44, 116, 117, 161, 232, 237-1 КЗпП України, ст.15, ЦК України, ст. З, 4, 31, 110, 118-120 ЦПК України, позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Смоли» (, місцезнаходження: 51917, Дніпропетровська обл., місто Дніпродзержинськ, ПРОСПЕКТ АНОШКІНА, будинок 179, на його користь (і/н НОМЕР_1, місце проживання: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Олійника, б. 1, - 47 476,80 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.08.2015 р. по 18.01.2016 р., судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач позов не визнав та до початку розгляду справи по-суті, 08.12.2015 р. надав зустрічний позов (а.с.29-32), в якому зазначив, що 26 листопада 2015 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 174/898/15-ц 2/174/457/2015 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Смоли» про стягнення суми заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум. Відповідач за первісним позовом вважає доцільним сумісний розгляд первісного та зустрічного позову, оскільки це дозволяє більш повно та об'єктивно дослідити всі обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємосуперечливого та взаємовиключного судового рішення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі № 22-ц/774/9372/15, № 174/757/15, рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року змінено в частині визначення суми стягнутої з Державного підприємства «Смоли» на користь ОСОБА_1: - вихідної допомоги при звільненні, зменшивши її розмір з 2315,10 грн. до 37,40 грн.; - в частині визначення суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.12.2014 року по 17.08.2015 року, зменшивши її розмір з 76 479,93 грн. до 57 115,03 грн.; - загальної суми, що підлягає стягненню, зменшивши її з 78 794,93 грн. до 57 152,43 грн. з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законами України; - суми судового збору, зменшивши її з 866,93 грн. до 571,15 грн.

За первісною позовною заявою, позивач просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а саме вихідної допомоги у сумі 37,40 грн. за період з 18.08.2015 року по 25.11.2015 року., в розмірі суми середнього заробітку 31 211,60 грн.

Позивач у первісному позові посилається на те, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області в цій частині, про стягнення вихідної допомоги у сумі 37,40 грн. відповідачем не виконано та вважає, що відповідно до вимог ст. 113 КЗпП України, має право на стягнення середнього заробітку в розмірі 31 211,60 грн. за визначений період, тобто з 18.08.2015 року по 25.11.2015 року.

Фактичні обставини справи не відповідають дійсності з огляду на наступне. 28.09.2015 року платіжним дорученням № 2352 від 28.09.2015 року позивач за зустрічним позовом в порядку негайного виконання рішення суду сплатив на користь відповідача за зустрічним позовом суму середнього заробітку в розмірі 60049,33 грн. за період з 26.12.2014 по 17.08.2015 року, а разом з податками та іншими обов'язковими платежами сума склала 76 479,93 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області зменшено суму виплати середнього заробітку на користь Відповідача за зустрічним позовом з 76 479, 93 грн. на 57 115,03 грн. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів, що склало 44 847,96 грн.

Тобто, сума середнього заробітку, що підлягала сплаті на користь Відповідача за зустрічним позовом мала складати 44 847,96 грн. а залишок до виплати суми вихідної допомоги 37,40 грн. що в сукупності мало складати 44 885,36 грн. Тобто, це саме та сума, яку відповідач за первісним позовом мав сплатити за вірного вирішення спору судом першої інстанції на користь позивача = 44 885,36 грн.

Оскільки, 28.09.2015 року відповідач за первісним позовом сплатив 60049,33 грн. на користь позивача за первісним позовом, а не 44 885,36 грн., то станом на сьогодні сума незаконно отриманих грошових коштів позивачем за первісним позовом склала 15 163,97 грн. Проте, оскільки сума вихідної допомоги була повністю сплачена позивачем за зустрічним позовом 28.09.2015 року, наводиться розрахунок середнього заробітку з 18.08.2015 року по 27.09.2015 року.

№Місяць/рікКількість робочих годин,Оклад, грн.
1Жотвень 2014 р.169,28874,09
2Листопад 2014 р.160,09215,39
Всього:329,218089,48

Середньогодинний заробіток складає 54,95 (329,2/18089,48).

Кількість робочих годин за період з 18.08.2015 року по 27.09.2015 року - 223,6 годин, (серпень 2015 року - 8,2 год. = 71,8, а вересень 2015 року - 8,2 год=151,8). Отже, загальна нарахована сума середнього заробітку склала за період з 18.08.2015 року по 27.09.2015 року 12 286,82 грн.

Сума середнього заробітку за визначений період з утриманням податків, відповідно до вимог законодавства України, складає 9 883,52 грн. (1776,67 грн. - ПДФО, 184,30 грн. - військовий збір, 442,33 грн. - єдиний соціальний внесок, що в сукупності склало 2403,30 грн.) Отже, з урахуванням наведеного. Відповідач за зустрічним позовом має сплатити на користь позивача за зустрічним позовом 5 280,45 грн.

Відповідно до ч. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, «суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин».

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 123,124 ЦПК України, позивач за зустрічним позовом прохає:

1. Прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду в одному провадженні з первісним позовом.

2. В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Смоли», про стягнення суми середнього заробітку за час затримки належних звільненому працівникові сум, відмовити повністю.

3. Зустрічну позовну заяву Державного підприємства «Смоли» до ОСОБА_1, про стягнення грошових коштів, задовольнити повністю.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Смоли» суму грошових коштів у розмірі 5280,45 грн.

5. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Смоли» судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги та їх обґрунтування підтримав в повному обсязі та підтримав письмові заперечення проти зустрічного позову (а.с. 43-44, 76-77), в яких він, посилаючись на ч.2 ст. 382 ЦПК України, наполягає на безпідставності зустрічного позову та відсутності доказів того, що відповідач сплатив йому заборгованість з вихідної допомоги в суми 37.40 грн. З його додаткових пояснень витікає, що відповідач не повідомив ні його ні Апеляційний суд про виплату йому решти суми вихідної допомоги - 37.40 грн. На даний час він не має можливості підтвердити факт цієї оплати, тому наполягає на позовних вимогах з врахуванням їх збільшення.

Представник відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнала в повному обсязі, зустрічний позов підтримала в повному обсязі. З її пояснень витікає, що при добровільній оплаті в порядку негайного виконання рішення Вільногірського міського суду, за виконавчим листом, на користь ОСОБА_1, на його зарплатну банківську картку, було перераховано 28.09.2015 р. - 60049.33 грн., тобто визначена судом сума, за виключенням утриманих податків та інших обов'язкових платежів. Оскільки за рішенням Апеляційного суду, сума, що підлягала стягненню, була зменшена до 44847.96 грн., з врахуванням утриманих обов'язкових платежів, то ця сума разом з недоплаченою вихідною допомогою в сумі 37.40 грн. склала - 44885.36 грн., внаслідок чого відбулася переплата коштів ОСОБА_1 на суму 15163.97 грн.( 60049.33 грн. - 44885.36 грн.). Тому слід від цієї суми відрахувати суму середнього заробітку за період з 18.08.2015 р. по 28.09.2015 р., тобто по час повного розрахунку з позивачем, що складає - 9883.52 грн., та стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП "Смоли" переплачену йому суму - 5280.45 грн. Окрім того, представник прохає прийняти до уваги, що підприємством сплачено на користь ОСОБА_1, на його зарплатну банківську картку, 26.10.2015 року, решту вихідної допомоги в сумі - 37.40 грн. Чому про це не було повідомлено позивачу та при розгляді апеляційної скарги в листопаді 2015 р. представник надати відповідь не може. Положення ч.2 ст. 382 ЦПК України, які застосував Апеляційний суд в своєму рішенні, стосовно переплати коштів ОСОБА_1, їй відомі, проте вона вважає, що має право з цим не погоджуватися.

Вислухавши сторони, дослідивши надані у справі докази, а саме:

квитанцію про сплату судового збору за подачу позову від 25.11.2015 року в сумі 312.12 грн. (а.с.1);

копію наказу № 99-к/к від 17.06.2014 р. про призначення ОСОБА_1 виконуючим обовязки директора Державного підприємства «Смоли» (а.с. 5);

копію наказу № 291-к/к від 26.12.2014 р. про звільнення ОСОБА_1 26.12.2014 р. від виконання обовязків директора Державного підприємства «Смоли», у звязку з поновленням на посаді керівника, який раніше займав цю посаду (а.с. 6);

копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року (а.с. 7-10);

копію роздруківки рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року з реєстру судових рішень (а.с.11-15);

копію витягу із паспорта громадянина України, згідно якого ОСОБА_1 29.06.1955 р. н., зареєстрований за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1,

платіжне доручення № 3047 від 04.12.2015 року про сплату судового збору ДП «Смоли» в сумі 1378,00 грн. (а.с. 28);

копії платіжних доручень: від 28.09.2015 року про сплату ДП «Смоли» середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні Касьян в сумі 60049,33 грн., від 28.09.2015 року про сплату військового збору в сумі 1147,20 грн., від 28.09.2015 року про сплату прибуткового податку в сумі 14537,88 грн., від 28.09.2015 року про сплату єдиного внеску в сумі 745,42 грн. (а.с. 33-34),

квитанцію про сплату судового збору ОСОБА_1 від 14.01.2016 року в сумі 551.20 грн. (а.с.70);

копію платіжного доручення від 26.10.2015 року про сплату ДП «Смоли» остаточного розрахунку при звільнення ОСОБА_1 в сумі 37,40 грн. (а.с. 86);

копію наказу-постанови № 240 від 25.09.2015 року про зупинку виробництва, постановлено зупинити виробництво іонообмінних смол з 01.10.2015 року з відновленням роботи виробництва 19.10.2015 року (а.с. 87-88);

копію наказу-постанови № 282 від 13.11.2015 року про зупинку виробництва, постановлено зупинити виробництво іонообмінних смол з 16.11.2015 року по 30.11.2015 року (а.с. 89-90);

копію наказу-постанови № 303а від 11.12.2015 року про зупинку виробництва, постановлено зупинити виробництво іонообмінних смол з 28.12.2015 року по 01.03.2016 року (а.с. 91-92) - суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із спору, стосовно наявності факту неповного розрахунку підприємством відповідача з працівником при його звільненні, в звязку з несплатою вихідної допомоги, та у звязку з порушенням строків розрахунку при звільненні.

Відповідно до цих правовідносин, пояснень сторін та внаслідок дослідження в судовому засіданні та оцінки в сукупності та взаємозвязку всіх представлених доказів, керуючись законом, суд доходить висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі, з наступних підстав.

Позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем в період з 18.06.2014 р. по 26.12.2014 р. та виконував обовязки директора підприємства, за наказом власника підприємства відповідача, Міністерства енергетики та вугільної промисловості, що підтверджується документально копіями наказів про прийняття на роботу та про звільнення, а також не заперечується відповідачем.

Звільнення позивача відбулося за ініціативи власника підприємства відповідача, Міністерства енергетики та вугільної промисловості, на підставі п.6 ст. 40 КЗпП України, в звязку з поновленням на посаді директора, за рішенням суду, працівника, який раніше займав цю посаду.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо в цей день працівник не працював, то виплата зазначених сум проводиться не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В грудні 2014 р. та в січні 2015 р. відповідач нарахував позивачу в порядку розрахунку при звільненні, відповідно, 13217.27 грн. та 3008.73 грн., при цьому не виплатив позивачу вихідну допомогу при звільненні, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст. 40, ст. 44 КЗпП України, відповідно до яких, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.09.2015 року (а.с. 7-10), з відповідача на користь позивача було стягнуто - 78 794.93 грн. (сімдесят вісім тисяч сімсот девяносто чотири гривні 93 копійки), із яких: 2315.10 грн. - вихідна допомога при звільненні, 76 479,83 грн. - середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.12.2014 р. по 17.08.2015 р., при цьому із суми - 76 479,83 грн. відповідачу слід утримати передбачені законами України податки та інші обовязкові платежі.

Відповідно до копії роздруківки рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року, рішення Вільногірського міського суду було змінене, а саме: "Апеляційну скаргу Державного підприємства «Смоли» - задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року змінити в частині визначення: суми стягнутої з Державного підприємства «Смоли» на користь ОСОБА 2 вихідної допомоги при звільненні, зменшивши її розмір з 2315,10 грн. до 37,40 грн.; суми середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 26.12.2014 року по 17.08.2015 року, зменшивши її розмір з 76 479,93 грн. до 57 115,03 грн.; загальної суми, що підлягає стягненню, зменшивши її з 78 794,93 грн. до 57 152,43 грн. з утриманням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законами України; суми судового збору, зменшивши її з 866,93 грн. до 571, 15 грн."

Також в рішенні Апеляційний суд зазначив, що "Доводи апеляційної скарги відповідача, щодо сплати ОСОБА 2 на користь ДП «Смоли» суми у розмірі 15 201,37 грн., що стягнута з ДП «Смоли» в порядку негайного виконання рішення суду відповідно до виконавчого листа у справі № 174/757-15ц, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч.2 ст.382 ЦПК України, у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення.".

Суд повністю, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, погоджується з даним висновком Апеляційного суду і вважає, що ця обставина є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову.

Суд доходить висновку, що відповідач, всупереч ст. 116 КЗпП України, не розрахувався в повному обсязі з позивачем при його звільненні, в тому числі і після винесення вищезазначених судових рішень, внаслідок чого залишилася несплаченою сума вихідної допомоги - 37.40 грн., яка фактично була сплачена на користь позивача тільки 26.10.2015 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 2634 від 26.10.2015 р. Тобто цю дату - 26.10.2015 р. суд і вважає датою повного розрахунку при звільненні з роботи позивача ОСОБА_1

Оскільки відповідач, після звільнення позивача з займаної посади 26 грудня 2014 р. та до 26.10.2015 р. не розрахувався з позивачем в повному обсязі, не виплативши вихідну допомогу при звільненні в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь позивача, згідно вимог ст. 117 КЗпП України, середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні, тобто, з врахуванням попередніх вищезазначених судових рішень, за період з 18.08.2015 по 26.10.2015 р., що складає за розрахунком суду - 21980.00 грн. [54.95 грн. (середньогодинний заробіток позивача) х 8 годинний робочий день х 50 робочих днів за період з 18.08.2015 р. по 25.10.2015 р. включно)].

Суд не приймає заперечення представника відповідача, що при розрахунку середньогодинного заробітку позивача слід брати до уваги зупинення на підприємстві виробництва іонообмінних смол, оскільки відповідач не надав відповідного розрахунку, сам застосував в своєму позові розрахунок - 54.95 грн., та не довів, що зупинення виробництва та його наслідки стосуються і оплати праці директора підприємства.

Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд погоджується з посиланнями позивача на Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, стосовно офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, а саме, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки відповідач фактично з позивачем не розрахувався, щодо виплати йому вихідної допомоги в повному обсязі, та сплатив частину вихідної допомоги за судовими рішеннями 28.09.2015 р., то слід визнати, що тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення середньомісячного заробітку, не є таким, що пропущений позивачем, оскільки він звернувся з позовом до суду в черговий раз 25.11.2015 р., після того, як йому стало відомо за рішенням Апеляційного суду від 09.11.2015 р., щодо не сплаченої відповідачем суми - 37.40 грн.

Згідно ст.ст.10,11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд задовольняючи первісний позов частково, приймає до уваги обовязковість, згідно законів України, утримання з стягнутої суми середньомісячного заробітку 21980.00 грн. податків та обовязкових платежів, що повинен здійснити відповідач при виконанні судового рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, керуючись ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», доходить висновку, що судові витрати у справі за первісним позовом, в виді судового збору за майнові вимоги 551.20 грн., слід покласти на відповідача, Державне підприємство «Смоли», стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 зазначену суму - 551.20 грн., для відшкодування судових витрат в виді судового збору; надлишково сплачений судовий збір за подачу первісного позову в сумі - 312.12 грн., за квитанцією від 25.11.2015 р., слід повернути ОСОБА_1 через Управління Державної казначейської служби України у м. Вільногірську, Дніпропетровської області; судові витрати за зустрічним позовом, в виді судового збору на суму - 1378.00 грн., слід покласти на позивача за зустрічним позовом, Державне підприємство «Смоли».

На підставі ст.ст. 8, 43, 124 Конституції України, ст.ст.3-6,9, 11,16 ЦК України, ст.ст. 1-3, 21, 115-117, 221, 232, 233, 238 КЗпП України, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 217, 218, 222, 223, 294, 367 ч.2 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Смоли», , місцезнаходження: 51917, Дніпропетровська обл., місто Дніпродзержинськ, проспект Аношкіна, буд.179, на користь ОСОБА_1, 29.06.1955 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН № НОМЕР_1, який мешкає та зареєстрований за місцем проживання за адресою: 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Олійника, буд. 1, - 21980.00 грн. (двадцять одну тисячу дев'ятсот вісімдесят гривень 00 копійок), що складає середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.08.2015 р. по 25.10.2015 р., включно, при цьому із суми - 21980.00 грн. відповідачу слід утримати передбачені законами України податки та інші обовязкові платежі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.08.2015 р. по 25.10.2015 р., включно, в сумі - 21980.00 грн., з врахуванням утриманих з цієї суми податків та обовязкових платежів.

Судові витрати за первісним позовом, в виді судового збору на суму - 551.20 грн., покласти на відповідача, Державне підприємство «Смоли», стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 зазначену суму - 551.20 грн., для відшкодування судових витрат в виді судового збору.

Надлишково сплачений судовий збір в сумі - 312.12 грн., за квитанцією від 25.11.2015 р., повернути ОСОБА_1 через Управління Державної казначейської служби України у м. Вільногірську, Дніпропетровської області, , надавши ОСОБА_1 за його заявою оригінал квитанції від 25.11.2015 року, після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Смоли» грошових коштів в сумі 5280.45 грн.

Судові витрати за зустрічним позовом, в виді судового збору на суму - 1378.00 грн., покласти на позивача за зустрічним позовом, Державне підприємство «Смоли».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.