Справа № 369/7578/15-ц
Провадження № 2/369/358/16
20.04.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Кондратенко М.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки,
У липні 2015 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Кредитпромбанк» звернувся із позовом до відповідача ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої вимоги банк обгрунтовує тим, що 14 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 49.41/01/13-Сн, яким були встановлені процедура та умови надання у майбутньому ОСОБА_2 кредитів (траншів) в національній валюті України в межах загальної суми 2 300 000 грн., а також взаємні права та обов'язки сторін.
Відповідно до умов п. 4.2. кредитного договору ОСОБА_2 зобов»язався повністю погасити свою заборгованість за кредитами у строк до 13 червня 2014 року.
14 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» і ОСОБА_2 уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав під розписку через касу готівкою 2 300 000 грн., що підтвердужється заявою на видачу готівки № ТR.241872.2175.1 від 14 червня 2013 року. Процентна ставка за кредитом була встановлена на рівні 16 % річних.
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, кредитні кошти не повернув, проценти та нараховану пеню на користь банку не сплачував.
10 квітня 2015 року на адресу позичальника ОСОБА_2 та іпотекодавця ОСОБА_1 банк направляв письмові вимоги про усунення порушення, з достроковим поверненням всієї суми заборгованості за кредитним договором.
Станом на 27 травня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.41/01/13-Сн від 14 червня 2013 року становить 2 384 207 грн. 03 коп., яка складається із: суми заборгованості за кредитом згідно з особовим рахунком 1 300 000 грн.; заборгованості за процентами 367 999 грн. 97 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 716 207 грн. 06 коп..
У судове засідання представник позивача ПАТ «Кредитпромбанк» не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином надав суду заяву в якій позов підтримав та просив задовольнити вимоги і розглянути справи за відсутності представника позивача.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
У судове засідання третя особа ОСОБА_2 не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Оскільки представник позивача у поданій позовній заяві не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов п. 1.1 цього договору процедура та умови надання банком у майбутньому кредитів (траншів) позичальнику у межах загальної суми 2 300 000 грн., процедура та умови повернення позичальником отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобовязання сторін, що виникнуть при наданні банком кредитів.
Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору зобовязання банку щодо надання кредитів та зобовязання позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобовязання сторін, передбачені цим договором, виникають з моменту укладення сторонами додаткових договорів про надання кредитів, які є невідємними частинами цього договору, в сумах, зазначених у таких додаткових договорах. Строк користування кожним окремим кредитором в межах загальної суми кредитів, встановленої п. 1.1. цього договору, та термін його кінцевого повернення визначаються додатковими договорами, але не пізніше терміну, встановленого пунктом 4.2 цього договору.
Згідно умов п. п. 2.1, 2.2, 2.3 кредитного договору банк надає позичальнику кредити на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів. Кредити надаються на споживчі цілі. Підставою для надання кредитів та сплати позичальником комісій за наданими кредитами за цим договором є додаткові договори, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання банку письмової заявки позичальника, в якій вказується сума та валюта кредиту, а також конкретна ціль кредитування.
Відповідно до умов п. 2.5 кредитного договору за надання кредитів у рамках цього договору позичальник сплачує банку комісію у розмірі, встановленому у додаткових договорах. Комісія сплачується позичальником у строк, встановлений у п. 4.16 цього договору.
Умови п. 2.8 кредитного договору передбачено, що при надходженні до банку коштів для погашення заборгованості за кредитами банк направляє ці кошти на погашення такої заборгованості у черговості: погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом; погашення простроченої заборгованості за кредитом; погашення строкової заборгованості за процентами за користування кредитом; погашення строкової заборгованості за кредитом; погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим договором.
Відповідно до умов п. 4.2 кредитного договору позичальник зобовязується повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, визначені відповідними додатковими договорами, але у будь-якому випадку не пізніше 13 червня 2014 року шляхом внесення грошових коштів готівкою у касу банку або шляхом безготівкового переказу зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунки банку, що вказані у додаткових договорах, а у випадку застосування банком права, передбаченого п. 6.6 даного договору в термін, зазначений у повідомленні-вимозі.
Згідно умов п. 4.6 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів, наданих відповідно до умов додаткових договорів та визначених такими додатковими договорами, а також порушення строків сплати процентів за користування такими кредитами, позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, визначеній додатковим договором, на підставі якого було надано кредит, строк повернення якого або строк сплати процентів за користування яким позичальником було прострочено.
Відповідно до умов п. 5.3 кредитного договору при розрахунку процентів враховується фактична кількість днів у розрахунковому періоді та році, якщо кредити надані у національній валюті України, або фактична кількість днів у розрахунковому періоді та 360 днів у році, якщо кредити надані у доларах США або євро. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом.
Відповідно до умов п. 6.2 кредитного договору банк має право у разі недотримання позичальником умов цього договору та/або недотримання позичальником/іпотекодавцем умов іпотечного договору/ договору застави вимагати дострокового його розірвання, припинення надання кредитів, повернення наданих кредитів, сплати процентів за користування ними, відшкодування збитків, заподіяних банком, внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та додаткових договорів до нього, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором та на предмет застави/іпотеки за іншими договорами застави/іпотеки, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором та додатковими договорами.
Згідно п. 6.6 кредитного договору у разі недотримання позичальником умов цього договору та/або додаткових договорів, а також у разі погіршення фінансового стану позичальника, вимагати дострокового повернення всіх наданих в рамках цього договору кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або додаткових договорів, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави/іпотеки згідно з іпотечним договором № 49.41/І01/1/13 від 14 червня 2013 року та іпотечним договором № 49.41/І01/2/13 від 14 червня 2013 року.
14 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 49.41/01/13-Сн від 14 червня 2013 року.
Відповідно до п. 1.1 додаткового договору № 1 до кредитного договору банк надає позичальнику кредит згідно з цим додатковим договором у сумі 2 300 000 грн..
Відповідно до п. 9 додаткового договору № 1 до кредитного договору основним забезпеченням погашення заборгованості за кредитом, наданим за цим додатковим договором, сплати процентів та пені є забезпечення, що зазначено у пункті 2.7 кредитного договору.
Також, відповідно до п. 2 додатковий договір № 2 до кредитного договору перший абзац пункту 6.6 кредитного договору викладено в редакції « 6.6. У разі недотримання позичальником умов цього договору та/або додаткових договорів, а також у разі погіршення фінансового стану позичальника, вимагати дострокового повернення всіх наданих в рамках цього договору кредитів, сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору та/або додаткових договорів, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави/іпотеки згідно з договором іпотеки № 49.41/І01/2/13 від 14 червня 2013 року, укладеним між банком і ОСОБА_1 За наявності обставин, визначених п. 6.6 цього договору, банк рекомендованим листом надсилає на адресу позичальника, зазначену в розділі 9.2 цього договору, письмове повідомлення-вимогу, де зазначає термін для дострокового повернення кредитів та сплати нарахованих процентів за користування ним та комісій.
За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 49.41/01/13-Сн від 14 червня 2013 року становить 2 384 207 грн. 03 коп., яка складається із: суми заборгованості за кредитом згідно з особовим рахунком 1 300 000 грн.; заборгованості за процентами 367 999 грн. 97 коп.; пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 716 207 грн. 06 коп..
14 червня 2013 року на забезпечення виконання умов кредитного договору № 49.41/І01/1/13, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, як іпотекодавцем був укладений іпотечний договір № 49.41/І01/2/13.
Згідно умов п.1.1 договору іпотеки у забезпечення зобовязань боржника перед іпотекодержателем за кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку майно.
Відповідно до умов п. 1.2 договору іпотеки істотними умовами договору є: розмір основного зобовязання 2 300 000 грн.; процентна ставка за користування кредитними коштами визначається за умовами додаткових договорів до кредитного договору; термін повернення кредитних коштів до 13 червня 2014 року включно; порядок виконання основного зобовязання визначається кредитним договором та усіма додатковими договорами до нього; відповідальність за порушення зобовязань за кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього: пеня у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у Додаткових договорах до кредитного договору за кожний день порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів від суми простроченого платежу, штраф у розмірі 3 % за ненадання іпотеко держателю будь-яких документів, обовязковість надання яких передбачена умовами кредитного договору, та у строки, встановлені кредитним договором.
Згідно умов п. 1.3 договору іпотеки у разі порушення боржником зобовязань, передбачених кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього, або порушення іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню у відповідності до положень розділу 4 цього договору, на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до умов п. 3.2.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно з метою погашення заборгованості боржника за кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього у разі набуття такого права згідно розділу 4 цього договору.
Згідно умов п. п. 4.1 4.3 договору іпотеки за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку із про строчкою виконання боржником зобовязань за кредитним договором та всіма додатковими договорами до нього, витратами повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами, повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору та всіх додаткових договорів до нього, або іпотекодавцем умов цього договору. При настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотеко держателем або погоджених з ним, від свого імені, за умови, щ кошти, вручені від реалізації будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.
Ціна договору купівлі-продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки субєктом оціночної діяльності, визначеного іпотеко держателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності із Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» на рівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості майна іпотекодержатель вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткової незалежної експертизи.
Згідно умов п. 4.4 іпотечного договору у випадку, коли виконання пункту 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.
Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.
Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним субєктом оціночної діяльності.
Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про іпотеку» іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього закону.
За правилами ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя юридичних осіб відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, для громадян України прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів; зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.
Внаслідок укладеного договору іпотеки ОСОБА_1, якому на праві власності належать передані в іпотеку земельні ділянки, було здійснено забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредитпромбанк».
Як вбачається з матеріалів справи на підставі заявки ОСОБА_2 на видачу готівки № TR.241872.2175.1 від 14 червня 2013 року, ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 2 300 000 грн. згідно з кредитним договором № 49.41/01/13-Сн від 14 червня 2013 року.
З викладеного вбачається, що банк належним чином виконав свої зобовязання за умовами кредитного договору № 49.41/01/13-Сн від 14 червня 2013 року.
Станом на 27 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредитпромбанк» становить 2 384 207 грн. 03 коп.
На адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 направлялись досудові вимоги за № 907/56.2-6371-01 від 07 квітня 2015 року, № 906/56.2-6312 від 07 квітня 2015 року щодо порушення основного зобовязання та іпотечного договору з повідомленням, що в разі непогашення простроченої заборгованості банком буде ініційовано примусове стягнення заборгованості за кредитом у судовому порядку шляхом звернення стягнення на заставне майно.
За правилами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Банк виконав свої обовязки, передбачені вимогами чинного законодавства, щодо надсилання боржнику та іпотекодавцю, який є відмінним від боржника, письмових вимог про погашення заборгованості, у разі невиконання яких банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, ні боржник ОСОБА_2, ні іпотекодавець ОСОБА_1 у встановлений банком строк свої зобовязання за договором, викладені у вимогах, не виконали.
За правилами ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
За вимогами ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.
Вимоги ст. 33 Закону України «Про іпотеку» встановлюють, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо предметом іпотеки є два або більше обєкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до вимог п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником чи іпотекодавцем порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі).
Отже, наведеними вище нормами законодавства не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Пункт 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.»
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
У зв'язку з тим, що банк належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором, а ОСОБА_2 порушив своє зобовязання, яке забезпечене іпотекою, а також враховуючи, що банк з дотриманням вимог чинного законодавства надсилав позичальнику та іпотекодавцю досудову вимогу про усунення порушень кредитного договору, у ПАТ «Кредитпромбанк»виникло законне право задовольнити свої вимоги та захистити порушене право за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за договором іпотеки № 49.41/І01/2/13 від 14 червня 2013 року.
З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором № 49.41/01/13-Сн від 14 червня 2013 року не погашена та становить 2 384 207 грн. 03 коп..
Оскільки вартість предмета іпотеки не перевищує розміру заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Кредитпромбанк», суд вважає за можливе задовольнити вимогу ПАТ «Кредитпромбанк»та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 49.41/І01/2/13 від 14 червня 2013 року.
Щодо заявлених вимог позивача про надання ПАТ «Кредитпромбанк» усіх прав для здійснення оформлення права власності та продажу вказаних земельних ділянок, отримання в будь-яких державних установах, підприємствах організаціях, нотаріусів, установ Державної реєстраційної служби органів земельних ресурсів, земельного кадастру будь-яких документів, необхідних для оформлення права власності та продажу вказаних земельних ділянок, а також право на безперешкодний доступ до зазначеного нерухомого майна з метою організації його продажу (демонстрації потенційним покупцям, огляду спеціалістами,експертами, оцінювачами) суд відмовляє, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись п. 9, 39, 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , ст. ст. 1, 3, 5, 7, 15, 17, 18, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ст. 204, ч. ч. 1, 3 ст. 215, ст.ст. 526, 546, 575, 589-591, п. 1 ч. 1 ст. 593, ст.ст. 629, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 88, 213, 215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1судовий збір у розмірі 35 763 грн. 11 коп. в дохід держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.