Справа № 308/4093/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1В

позивача ОСОБА_2Т

представника відповідача Шевченко ВГ

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2Т до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" про визнання кредитного договору і додаткових до нього договорів недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2Т звернувся до суду з позовом до ПАТ "ВіЕйБі банк" про визнання кредитного договору та інших укладених до нього договорів недійсними. Свій позов позивач мотивував тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_2 14 червня 2007 року укладено кредитний договір № 82/4/07. На підставі вказаного договору позивач отримав кредит в сумі 1000 дол. США що еквівалентно 50500, 00 грн. Кредитні кошти надані терміном до 13.06.2017 року. за користування кредитними коштами встановлено сплату відсотків в розмірі 13 % , а за обслуговування кредиту встановлена щомісячна плата 35,35 грн.

У подальшому до Договору 20 червня 2008 року, 03 грудня 2008 року та 24 червня 2009 року між Банком та Позивачем укладено додаткові договори відповідно до яких умови Договору доповнено положеннями щодо сплати штрафних санкцій, змінено плату за користування кредитними коштами та внесено зміни до реквізитів сторін.

Разом з тим, за інінціативою банку кредитний договір змінювався тричі, однак позичальника жодного разу не повідомлено про зміну назви фанансової установи, грошові кошти позивач вносив вчасно . Після останнього внеску в лютомі 2015 року філія банку Ві Ей Бі з м.Ужгороду зникла . Вищевказані договори не відповідають вимогам чинного законодавства оскільки з умовами додаткових угод його належним чином ознайомлено не було, такий він підписав не вивчаючи. Також позивача при підписанні договору не попереджено про валютні ризики та підняття процентної ставки. Окрім наведеного, позивачем в касу банку сплачувались грошові кошти в рахунок повернення кредиту в дол. США. , оскільки курс валют постійно зростав позивач вважає що умови договору вже перевиконав та сплатив банку більше коштів ніж передбачено договором , таким чином за рахунок наведеного банк незаконного збагатився. Враховуючи вказане прозивач просив визнати укладені договори недійсними та стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 156261,3 грн.

До початку розгляду справи по суті, представник позивача подав до суду додаткові доповнення до позову, відповідно до якого вказано , що весь зміст кредитного договору № 82/4/07 складається з переліку обовязків позичальника перед банком: не проводити відчуження майна у будь-який спосіб, не укладати інших угод по отриманню нових кредитів, не здійснювати реконструкцію та перепланування предмету іпотеки, не виступати поручителем та гарантом по зобовязаннях інших осіб, регулярно повідомляти банк про свій фінансовий стан та ін.

Банк згідно цього договору звільняється від будь-яких обовязків, крім того, що після підписання договору кредиту видав кошти у сумі 10000 дол. США = 50500,00 грн., а потім повертає тіло кредиту та відсотки за користування кредитом. І може достроково припинити договір кредиту у разі несвоєчасного виконання своїх обовязків позичальником. Ця дія банку, згідно умов договору, не буде рахуватися односторонньою відмовою від виконання зобовязань.

Навіть просте зобовязання попереджати позичальника письмово про зміну місця виконання зобовязання банком не виконано. .

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд такі задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила суд відмовити в його задоволенні .

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Так, в судовому засіданні встановлено , що між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_2 14 червня 2007 року укладено кредитний договір № 82/4/07. На підставі вказаного договору позивач отримав кредит в сумі 1000 дол. США що еквівалентно 50500, 00 грн. Кредитні кошти надані терміном до 13.06.2017 року. За користування кредитними коштами встановлено сплату відсотків в розмірі 13 % , а за обслуговування кредиту встановлена щомісячна плата 35,35 грн.

У подальшому до Договору 20 червня 2008 року, 03 грудня 2008 року та 24 червня 2009 року між Банком та Позивачем укладено додаткові договори відповідно до яких умови Договору доповнено положеннями щодо сплати штрафних санкцій, змінено плату за користування кредитними коштами та внесено зміни до реквізитів сторін.

Банком умови договору виконано, а саме надано позивачу вказану договором суму коштів, що останнім у судовому засіданні не заперечувалось. ОСОБА_2Т згідно вищевказаних договорів взяв на себе зобов"язання по поверненню кредиту зі сплатою відсотків, що стверджується підписами на укладених між сторонами договорами. Разом з тим, у своїй позовній заяві ОСОБА_2Т зазначив, що договори ним було підписано особисто.

Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Таким чином, як вбачається з договору про надання кредиту № 82/4/07, на момент укладення такого, позичальником не наводилось жодних зауважень щодо змісту договору чи порушення його прав, а також щодо змісту іншизх додаткових укладених між сторонами договорів .Позивач з умовами та особливостями кредитування був ознайомлений, про можливі валютні ризики під час виконання зобов»язання повідомлений, про що свідчить підписання ним договорів.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Як встановлено в ході розгляду справи, кредитний договір, укладений між сторонами містить зобов'язання банку надати кредит, визначено розмір кредиту та умови його надання, визначено строки повернення кредиту та сплати процентів. При його укладенні дотримано усіх вимог закону, усіх істотних умов що ставляться до кредитних договорів та додержані вимоги статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів в редакції, яка діяла на час укладення договору.

Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, підставою для визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону на час його укладення, а тому наступні дії сторін, повязані з невиконанням чи неналежним виконанням умов договору, зокрема і виплати чи невиплати позичальнику кредитних коштів не можуть бути підставою для визнання самого кредитного договору недійсним. За таких обставин, посилання позивача в обґрунтування недійсності кредитного договору на обставини, які стосуються виконання умов кредитного Договору, не можуть бути підставою для визнання самого кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України одним з питань, яке суд повинен вирішити під час ухвалення рішення є те чи мали місце обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до положень ст.ст.57,58,59,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положеньст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналізуючи докази, надані позивачем у судовому засіданні на підтвердження позовних вимог ,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог, а відтак кредитний договір та додаткові договори до такого не можуть бути визнані не дійсними , оскільки позивач добровільно підписав та виконував умови договорів, такі умови не оспорював , його підпис свідчить про повне ознайомлення з запропонованими умовами банком. Отже, і сума зазначена позивачем до стягнення не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку , що позовні вимоги не є підставними і не обгрунтованими та не підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" про визнання кредитного договору і додаткових до нього договорів недійсним.- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

З повним рішенням суду сторони можуть ознайомитись через 5 днів .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4