Справа № 530/1413/15-ц
Номер провадження 2/530/11/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Павловська В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків в приміщенні Зіньківського районного суду, позовну заяву

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Зіньківського районного суду Полтавської області звернулась громадянка ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь 4126,20 грн., в тому числі : матеріальної шкоди - 1039 грн., моральної шкоди - 1500 грн., судовий збір - 487,20 грн., на оплату експертного дослідження - 600 грн., витрати на надання юридичної допомоги - 500 грн..

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували повністю та просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши в судовому засіданні доводи сторін та пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову, з наступних підстав:

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначається у позовній заяві, 16.06.2015 року, близько 16 год., по вул. Дзержинського, 63, у м.Зінькові, відповідач таємно викрала металевий лист, розміром 275 x 95 см, з належного позивачці паркану, чим на її думку завдала їй матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування своїх позоних вимог позивач посилається постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.07.2015 року у справі №530/1034/2015-п про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст.51 КУпАП - дрібне викрадання чужого майна шляхом крадіжки, а також на висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 76 від 07 липня 2015 року.

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач ОСОБА_2, голіруч вирвала з належного їй деревяного паркану вмонтований туди металевий лист розміром 275 х 95 см, розламавши при цьому чотири погонних метри деревяного паркану, зробленого із штакетника, а потім положила вищевказаний лист металу на дах своєї прибудови до сарая, що зробила за період часу приблизно від 5 до 7 хвилин, бо коли чоловік позивачки, у зазначений проміжок часу, прибіг у двір до відповідачки, він побачив металевий лист, який вже лежав на даху належної їй прибудови до сарая.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснила, що іще за життя її нині покійний чоловік ОСОБА_4, збудував прибудову до сарая, висота якої близько 2,5 метри, дах якої було ним вкрито двома металевими листами із зшитого заліза для покрівлі, кожна з яких шириною близько 1 метра та довжиною близько 2,7 метра.

Один із вищевказаних листів металевої покрівлі, вітром зірвало з даху прибудови і зкинуло в ярок, з яким межує прибудова до сарая, а так-як лист покрівлі досить масивний вона незмогла витягти його із ярка і лист залишався там лежати досить довгий час.

Згодом відповідач помітила, що її сусіди ОСОБА_1 підперли вищезгаданим листом заліза, зі сторони ярка, свій гнилий забор, щоб той зовсім не впав у ярок, тоді вона взяла і перетягла свій лист заліза від забору позивачки до себе у двір.

16.06.2015 року близько 16 години до неї у двір прибіг чоловік позивачки ОСОБА_5, який вчинив побутову сварку і поки вона, побоюючись за своє життя та здоровя, ходила в міліцію писати на нього заяву, він зірвав з даху належної їй прибудови до сарая другий лист металевої покрівлі, який був прибитий гвіздками і забрав його до себе у двір.

Також відповідач пояснила, що ніяких металевих листів вмонтованих у паркан позивачки вона не виривала і на кришу своєї прибудови до сарая не клала, так-як фізично не змогла б цього зробити за станом здоровя та у наслідок похилого віку.

Позивач вказує на те, що постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 02.07.2015 року у справі про вчинення адміністративного правопорушення громадянкою ОСОБА_2 за ознаками ст. ч. 1 ст.51 КУпАП - дрібне викрадання чужого майна шляхом крадіжки, яка набрала законної сили, судом було встановлено, що 16.06.2015 року громадянка ОСОБА_2 близько 16 години по вул.Дзержинського, 63, в м.Зіньків, Полтавської області, таємно викрала металевий лист розміром 275 х 95 см з господарського паркану належного ОСОБА_1, а тому вона вважає, що вона звільнена від доказування.

Відповідно частини 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд бере до уваги, що вище вказаною постановою суду не було встановлено, факту руйнування відповідачкою господарського паркану належного ОСОБА_1, як не було встановлено і того факту, що зазначений лист металу було вмонтовано тим, чи іншим шляхом, в господарський паркан позивачки.

Предметом спору у даній справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої крадіжкою металевого листа з господарського паркану шляхом виривання знього вмонтованого металевого листа та у наслідок руйнування паркану.

За таких обставин суд не вбачає підстав передбачених частиною 4 ст. 61 ЦПК України, для звільнення позивача від доказування в частині, що стосується фактів виривання відповідачкою з господарського паркану вмонтованого туди металевого листа, що стало причиною руйнування господарського паркану та потягло за собою матеріальну і моральну шкоду позивачеві.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП від 25.06.2015 року №129828, громадянка ОСОБА_2 16.06.2015 року близько 16 години в м.Зіньків, по вул. Дзержинського, 63, здійснила таємне викрадення металевого листа розміром 275 х 95 см..

Зі змісту висновку ст. ДІМ СДІМ Зіньківського РВ УМВС України в Полтавській області майора міліції ОСОБА_6 від 26.06.2015 року, про результати розгляду звернення громадянина, вбачається, що 16.06.2015 року до Зіньківського РВ УМВС звернулась відповідач ОСОБА_2 із заявою про те, що 16.06.2015 року о 15 год 30 хв. громадянин ОСОБА_5 ображав її нецензурною лайкою. Також 16.06.2015 року до Зіньківського РВ УМВС звернулась позивач ОСОБА_1 із заявою про те, що 16.06.2015 року о 15 год 30 хв. громадянка ОСОБА_2 викрала у неї лист заліза та обізвала її чоловіка ОСОБА_5 нецензурною лайкою. Також 16.06.2015 року до Зіньківського РВ УМВС звернулась відповідач ОСОБА_2 із заявою про те, що 16.06.2015 року громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_1 викрали у неї лист заліза, який лежав на даху її сарая.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви про подію зареєстрованою Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області 16.06.2015 року за №1329 громадянка ОСОБА_2 повідомила про те, що 16.06.2015 року близько 15 год. 30 хв. зять покійного ОСОБА_7, тобто ОСОБА_5, вчиняв відносно неї хуліганські дії і ображав нецензурною лайкою.

Як вбачається із заяви про подію зареєстрованою Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області 16.06.2015 року за №1330 громадянка ОСОБА_2 повідомила про те, що 16.06.2015 року близько 16 год. громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_1 викрали у неї лист заліза, який лежав надаху сарая.

Також в матеріалах справи наявна заява про подію громадянки ОСОБА_1, датована 16.06.2015 року, на якій відсутня відмітка про її реєстрацію Зіньківським РВ УМВС України в Полтавській області, в якій ОСОБА_1 повідомила про те, що близько 15 год. 30 хв. громадянка ОСОБА_2 ображала заявницю та її чоловіка нецензурною лайкою та викрала у неї лист заліза з паркану чим завдала збитків на суму 100 грн..

Згідно пояснень ОСОБА_1 наданих 16.06.2015 року вбачається, що 16.06.2015 року близько 15 години 30 хвилин вона разом з чоловіком перебуваючи у своєму господарстві почули, що у паркані їхньої огорожі ламаються прольоти і штахет та звук стукотіння металевого листа, а коли вони підбігли до паркану то побачили, що ОСОБА_2 витягла з парканної огорожі металевий лист, який було встановлено ще її покійним батьком ОСОБА_7, розміром 2 м. х 60 см. та поклала його на дах свого сараю.

Відповідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (із змінами та доповненнями), - При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам зокрема слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Таким чином має бути причинний звязок між протиправними діямиями відповідача та матеріальною шкодою завданою позивачеві.

Згідно наявного в матеріалах справи висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 76 від 07 липня 2015 року, на вирішення дослідження поставлене питання - яка вартість відновлюваного ремонту зруйнованої частини деревяної огорожі довжиною 4 м у домоволодінні позовача.

В матеріалах вищевказаного дослідження відсутні відомості, які б підтверджували, що зруйнована частина деревяної огорожі довжиною 4 м у домоволодінні позовача була пошкоджена шляхом виривання з неї вмонтованого туди металевого листа.

Також в матеріалах вищевказаного експертного дослідження відсутні докази того, що в деревяній огорожі, яка була предметом дослідження, взагалі були вмонтовані тим, чи іншим шляхом листи металу, які б становили невідємну частину огорожі, при цьому на предмет дослідження не ставилось питання про те, чи взагалі був у зазначеній огорожі вмонтований металевий лист і якщо був, то яким саме чином його туди було вмонтовано.

Водночас з наявних в матеріалах справи фотографій господарського паркану вбачається, що огорожа позивачки стара і трухлява та ймовірно могла впасти й без стороннього втручання в наслідок старості, а також дії факторів природного впливу.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що належна відповідачці прибудова до сарая була вкрита листами заліза і після смерті свого чоловіка відповідачка ОСОБА_11 не проводила ремонту покрівлі прибулови до сарая.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що належна відповідачці прибудова до сарая була вкрита шифером. Коли і за яких обставин зник шифер з прибудови та куди він подівся свідок ОСОБА_12 пояснити незміг, посилаючись на те, що йому про це нічого невідомо. Також свідок ОСОБА_12 пояснив, що уздовж забору ОСОБА_1, зі сторони двору, з метою закрити дірки по низу забору, були встановлені металеві листи, шириною близько 50 см, візуально висотою на рівні колін людини середнього зросту.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що їй нічого невідомо відносно наявності в огорожі ОСОБА_1 тих чи інших листів металу і чим була вкрита прибудова до сараю ОСОБА_2 вона не памятає.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що уздовж забору ОСОБА_1, зі сторони двору, з метою закрити дірки по низу забору, встановлені металеві листи, шириною близько 50 см, візуально висотою на рівні колін людини середнього зросту.

Таким чином показаннями свідків наданими в судовому засіданні підтверджується той факт, що в господарстві ОСОБА_1 були листи металу аналогічного розміру до того про зникнення якого вона зазначала у своєму поясненні наданому працівникам міліції 16.06.2015 року, а саме листа металу розміром 2 м. х 60 см., а також те, що на прибудові до сарая ОСОБА_2 знаходився лист металу розміром 275 х 95 см., який був виявлений там працівниками міліції.

Інші заяви та пояснення, що були складені 16.06.2015 року не містять відомостей щодо розмірів металевого листа, який зник з паркану ОСОБА_1.

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований в м.Зіньків, вул.. дзержинського,63 виготовлений ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», який виготовлений станом на 14.06.2013 року, власником записано ОСОБА_7. (а.с.69). Згідно характеристики будинку, господарських будівель, опис основних конструктивних елементів6 є за «№2 огорожа, яка є з азбестоцементних листів в деревяних стовпах, 1985 року побудови».(а.с.73).

Відповідно до договору дарування від 15.07.2013 року ОСОБА_7 подарував вказане господарство ОСОБА_15 (а.с.86).

Працівниками Зіньківського РВ УМВС листа металу розміром 2 м. х 60 см., який зник з паркану громадянки ОСОБА_1 в господарстві ОСОБА_2 виявлено не було, натомість було виявлено металевий лист розміром 275 х 95 см на даху прибудови до сараю ОСОБА_2, який було знято та передано на зберігання ОСОБА_1.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що це були різні листи металу і лист металу який лежав на прибудові до сараю відповідачки ОСОБА_2 це не той лист металу, який зник з паркану позивачки ОСОБА_1.

Судом також було встановлено, що громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсіонерка і страждає хронічним серцевосудиним захворюванням з діагнозом хронічний пієлонефрит та періодично стаціонарно лікується, що підтверджується довідкою Зіньківської ЦРЛ від 01.10.20115 року № 160, а також випискою із медичної картки стаціонарного хворого від 28.09.2015 року №3123.

Згідно інформації розміщеної на інтернетсайті вага 1 квадратного метра кровельного металу товщиною 1мм становить близько 8 кг, таким чином із вищезазначеного слідує, що вага металевого листа розміром 275 х 95 мм, тобто майже 3 м.кв., становить близько 24 кг..

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що відповідачка фізично не могла розламати 4 погонних мерти паркану, вирвати з нього вмонтований металевий лист розміром близько 275 х 95 см та покласти його на дах своєї прибудови до сарая на висоту близько 2,5 метрів і встигнути зробити це за 5 7 хвилин, як стверджує позивач.

Зазначені обставин спростовують доводи позивача відносно того, що відповідач могла вирвати із паркану вмонтований туди металевий лист розміром 275 х 95 см і положити його на свою прибудову до сараю висота, якої становить близько 2,5 метри.

Суд не приймає до уваги пояснень наданих ОСОБА_12 та ОСОБА_16 25.06.2015 року до матеріалів справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.51 КУпАП, так-як згідно постанови слідчого Зіньківського ВП Гадячького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_17 від 28 січня 2016 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000024 від 20.01.2016 року, за заявою ОСОБА_2 про вчинення відносно неї кримінального правопорушення громадянами ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_16 за ознаками ч. 2 ст. 384 КК України, яке полягає у наданні ними завідомо неправдивих показань свідків і потерпілого, зі штучним створення доказів обвинувачення з корисливих мотивів, було закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Обгрунтовуючи підстави для закриття кримінального провадження слідчий у своїй постанові зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що громадянка ОСОБА_2 неодноразово зверталась з письмовими заявами до Зіньківського ВП та всі надані нею заяви були розглянуті в порядку ЗУ «Про звернення громадян», також дані матеріали були витребувані. В ході вивчення даних матеріалів було встановлено, що громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_12 та ОСОБА_16 були лише опитані під час зібрання даних матеріалів, та під час їхнього опитування їм було роз'яснено лише зміст ст. 63 Конституції України. Також в ході досудового розслідування даного кримінального провадження було встановлено, що вище вказані особи не були допитані в якості свідків та не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань свідка згідно ст. 384 КК України. Відповідно до ст. 67 КПК України кримінальна відповідальність згідно ст. 384 КК України настає за завідомо неправдиве показання свідка чи потерпілого під час провадження досудового розслідування, здійснення виконавчого провадження або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи спеціальною тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України або в суді.

Суд вважає недоведеним належними доказами те, що відповідач ОСОБА_2 вирвала із паркану позивачки вмонтований металевий лист розміром 275 х 95 см, що саме цей металевий лист було вмонтовано у паркан позивачки і що взагалі у паркан позивачки було вмонтовано якийсь металевий лист. Також суд вважає сумнівними твердження позивача відносно того, що відповідач фізично могла голіруч вирвати із паркану вмонтований туди металевий лист розміром 275 х 95 см, розламити 4 погонних метрів паркану і повласти вказаний металевий лист на висоту близько 2,5 метри, встигнувши зробити все це на протязі 5 7 хвилин.

Відповідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином суд не вбачає причинного звязку між діями відповідачки ОСОБА_2 і руйнуванням 4 погонних метрів паркану позивачки ОСОБА_1, а також вважає, що позовні вимоги позивача, грунтуються на припущеннях не доведених належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими і не підлягають задоволенню.

Згідно Конституції України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Під моральною шкодою, згідно Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року №5, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п. 1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Пунктом 1 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Частиною 3 вказаної статті передбачено розмір грошового відшкодування моральної шкоди, що визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, ОСОБА_1, вона не надала суду доказів того, що її звернення за медичною допомогою знаходиться в причинному звязку із діями ОСОБА_2. Таких висновків експертизи не було надано позивачем. Крім того позивач не надала суду доказів того, що вона зверталася до відповідача з проханням відшкодувати їй моральні збитки. Таких доказів суду не було надано.

Крім того позивачем не надано доказів того, що вона зазнала значних моральних та психологічних страждань, які призвели до значного розладу нервової системи, що викликало порушення сну та призвело до нервового перевантаження та ті наслідки, на які вона посилалася в своїй позовній заяві в процесі судового розгляду справи.

Таких доказів здобуто не було. Оскільки відповідачем ОСОБА_2 ніяким чином не порушено права позивача ОСОБА_1, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову останньої в частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 88, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2016 року.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_18