У х в а л а

іменем україни

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до селянського (фермерського) господарства «Нова України», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє», про визнання договору оренди землі недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до селянського (фермерського) господарства «Нова України» (далі - СФГ «Нова Україна»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє» (далі - ТОВ «Жильнельфа Вельє»), про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 липня 2001 року вона є власником земельної ділянки площею

2,3985 га, що розташована на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області.

У березні 2014 року вона дізналася, що у реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції зареєстровано договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, укладений із СФГ «Нова Україна».

Посилаючись на те, що вказаний договір оренди вона не підписувала й не уповноважувала інших осіб на його підписання, крім того, цей договір не містить усіх істотних умов, передбачених Законом України «Про оренду землі», а також відповідач не виконує свій обов'язок щодо застосування заходів по підвищенню родючості ґрунтів та порушує зобов'язання щодо сплати орендної плати, ОСОБА_3 просила позов задовольнити та визнати вищезазначений договір оренди недійсним.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 6 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року, у задоволенні позову

ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і передати справу на новий апеляційний розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та недоведеності позовних вимог, оскільки спірний договір оренди землі відповідає вимогам чинного законодавства, й позивачем не доведено, що такий договір порушує її права щодо земельної ділянки.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши про відповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 2,3985 га, яка розташована на території Теолинської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, з цільовим призначенням - для товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до умов спірного договору оренди землі від 17 липня

2012 року ОСОБА_3 передала належну їй на праві власності земельну ділянку у платне строкове користування (оренду) строком на 5 років для сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

За правилами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала про те, що вказаний договір оренди не підписувала й не надавала повноважень іншим особам на його підписання.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з висновком призначеної у справі комплексної почеркознавчої експертизи від 11 липня 2014 року № № 720,14-23, 1196/1423 два підписи від імені ОСОБА_3 в двох примірниках договору оренди землі від 17 липня 2012 року в графах «Орендодавець» - виконані рукописним способом кульковою ручкою пастою фіолетового кольору без застосування способів технічного відтворення підпису: підготовки олівцем, копіюванням через копіювальний папір або перетисненням з наступною обвідкою, а також без використання графопобудовників. Визначити, чи виконано два підписи від імені ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» в двох примірниках договору оренди землі від 17 липня 2012 року не виявилося можливим у зв'язку з повною неспівставимістю досліджуваних підписів та зразків і відсутністю зразків почерку з літерами «И», «С» та «р». Два підписи, від імені

ОСОБА_3 в графі «Орендодавець» в двох примірниках договору оренди землі від 17 липня 2012 року - виконані без наслідування будови та ознак зразків її підписів.

За правилами ст. 150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2014 року за клопотанням представника третьої особи - ТОВ «Жильнельфа Вельє», було призначено додаткову почеркознавчу експертизу.

Однак, призначена у справі додаткова експертиза проведена не була через невиконання клопотання експертів № 23/334-15 від 14 травня 2015 року щодо надання додаткових матеріалів.

Отже, суд апеляційної інстанції на виконання клопотання експертів здійснив відібрання зразків почерку й підпису позивача, але не направив такі зразки до експертної установи, що унеможливило проведення додаткової почеркознавчої експертизи, при цьому безпідставно відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про призначення повторної почеркознавчої експертизи, яким також було надано вільні та умовно-вільні зразки почерку ОСОБА_3, взагалі не вмотивувавши такого свого висновку.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При скасуванні попередньої ухвали апеляційного суду від 4 грудня 2014 року, суд касаційної інстанції в ухвалі від 25 лютого 2015 року зазначив про порушення судом апеляційної інстанції принципів цивільного судочинства щодо змагальності, всебічності та повноти розгляду справи через непризначення додаткової почеркознавчої експертизи.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовано попереднє судове рішення, не врахував і дійшов передчасного висновку щодо недоведеності та безпідставності вимог ОСОБА_3, взагалі не сприявши реалізації права позивача на проведення експертизи у справі.

Таким чином, на порушення вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України апеляційний суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, що мають визначальне значення у її вирішенні, а допустив суттєву неповноту у з'ясуванні таких обставин. Висновки суду у порушення вимог закону ґрунтуються на припущеннях.

Ураховуючи, що судом не дотримані всі вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин у справі, які мають значення для правильного вирішення справи, постановлену судом апеляційної інстанції ухвалу законною та обґрунтованою визнати не можна, а тому вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 липня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до селянського (фермерського) господарства «Нова України», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Жильнельфа Вельє», про визнання договору оренди землі недійсним передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік