УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Бердичева в інтересах ОСОБА_4, заінтересована особа - Бердичівська державна нотаріальна контора, про визнання права на спадщину,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2004 року прокурор м. Бердичева звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 із позовом, в якому просив:

- поновити строк для прийняття спадщини ОСОБА_4, встановивши їй для цього додатковий строк;

- визнати за ОСОБА_4 право на спадщину на 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходились за адресою: АДРЕСА_1, а також право користування земельною ділянкою площею 455 кв. м, якою раніше користувалась ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 січня 1960 року ОСОБА_6 заповів в рівних частках своїм дочкам ОСОБА_5 та ОСОБА_7 спірний житловий будинок, які у 1973 році оформили право власності на нього по 1/2 частини кожній та право користування земельною ділянкою площею 910 кв. м, а саме по 455 кв. м кожній.

Вказав, що рішенням міськвиконкому № 300 від 16 травня 1974 року ОСОБА_7 було надано дозвіл на забудову нового житлового будинку з обумовленням у ньому, що частину належного їй старого будинку буде знесено. Новий будинок має нову адресу: АДРЕСА_2.

На даний час власниками цього будинку є ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які згідно договору дарування від 01 березня 2002 року також мають право користування земельною ділянкою площею 455 кв. м, якою раніше користувалась ОСОБА_7

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 до 26 січня 2004 року не знала про факт набуття її матір'ю ОСОБА_5 права власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель, вона не могла оформити своєчасно право на спадщину, у зв'язку з чим просив задовольнити позов.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2004 року встановлено ОСОБА_4 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини терміном один місяць.

Визнано за ОСОБА_4 право на спадщину на Ѕ частини будинку та надвірних будівель, що знаходились в АДРЕСА_1, а також право на користування земельною ділянкою площею 455 кв. м, якою раніше користувалася ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9 задоволено, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2004 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_8, ОСОБА_9 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із положень ст. ст. 1270, 1272 ЦК України в редакції 2004 року, та вважав, що ОСОБА_4 пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважної причини, а тому визначив їй додатковий строк для прийняття спадщини і визнав за нею право на спадщину.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють; врахував роз'яснення, викладені в абз. 4 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та виходив з того, що спадкодавиця ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ст. ст. 1270,1272 ЦК України в редакції 2004 року, як щодо визнання права на спадщину, так і визначення додаткового строку для її прийняття; при цьому судом вмотивовано оцінено за наданими судовими рішеннями та враховано, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з 2002 року користувалися спірною земельною ділянкою, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про їх права та обов'язки без залучення їх до участі у справі.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А.Нагорняк