АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М., Одинака О.О.

секретар: Окармус О.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідачів Костюченка О.В., Єгорова П.В.

розглянувши апеляційні скарги Міністерства освіти і науки України та Буковинського державного фінансово-економічному університету на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Буковинського державного фінансово-економічному університету про визнання незаконним наказу про дострокове розірвання контракту та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства освіти і науки України, Буковинського державного фінансово-економічному університету (далі - БДФЕУ) про визнання незаконним наказу про дострокове розірвання контракту та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що наказом Міністерства освіти і науки України №83-к від 09 березня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1», достроково розірвано контракт від 15 лютого 2012 року №І-8 та звільнено його з посади ректора Буковинського державного фінансового-економічного університету з 11 березня 2016 року, у зв'язку з невиконанням умов вказаного контракту, а саме пункту 1 (в частині реалізації державної політики в галузі освіти і науки), підпункту 12 пункту 10 в частині дотримання законодавства: за невиконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №44 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету» та наказу Міністерства

22ц-978/16 головуючий по 1 інстанції Піхало Н.В.

Категорія: 53 доповідач Кулянда М.І.

освіти і науки України від 19 лютого 2016 року №137 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету».

Зазначав, що 15 лютого 2012 року його, на підставі контракту №І-8 Міністерством освіти і науки України, призначено на посаду ректора Буковинського державного фінансового-економічного університету строком на п'ять років, з 15 лютого 2012 року по 15 лютого 2017 року, на конкурсній основі , згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про вищу освіту», на умовах викладених в контракті.

20 січня 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №44-р «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету», а саме про реорганізацію БДФЕУ, шляхом приєднання до Чернівецького національного університету ім. Ю. Федьковича.

19 лютого 2016 року Міністерством освіти і науки України прийнято наказ №137 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету», яким створено комісію з реорганізації. Пунктом 6 даного наказу ректора БДФЕУ зобов'язано забезпечити безперешкодний доступ членів комісії до будівель, приміщень та всіх підрозділів університету та надати первинні документи фінансово-господарської та іншої діяльності на вимогу членів комісії. Крім цього, даним наказом установлено, що ОСОБА_1 відповідальний за збереження службових документів та інформації, яку вони містять, втрату та несанкціоноване знищення відповідних документів.

Вказував, що не допускав будь-якого невиконання розпорядження КМУ та наказу МОН, не чинив перешкод в доступі членів ліквідаційної комісії до будівель, приміщень та всіх підрозділів БДФЕУ, жодних вимог, будь-кого з членів ліквідаційної комісії, по наданню первинних документів фінансово-господарської звітності до нього не поступало. Він продовжував відповідати за збереження службових документів та інформації, яку вони містять, у відповідності до визначеного в наказі обов'язку.

Підставою його звільнення з посади ректора БДФЕУ став п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (підстави передбачені контрактом), а саме невиконання умов контракту в частині не реалізації державної політики в галузі освіти і науки (п.1 Контракту) та не дотримання законодавства України (п.п.12 п.10 Контракту).

Вважав, що будь-яких дій по порушенню статуту БДФЕУ він не допускав, а також не порушував трудової дисципліни, не вчиняв жодних активних дій чи проступків, які б можна було трактувати, як порушення умов контракту чи невиконання посадових обов'язків, йому не оголошувались догани і його не притягували до дисциплінарної відповідальності за порушення трудового чи будь-якого іншого законодавства.

Також вказував на те, що внаслідок порушення його трудових прав з боку відповідача він зазнав значних моральних страждань, які виразились у перебуванні в постійному пригніченому стані, погіршенні стану здоров'я та призвело до негативних змін у його житті, була непоправно заплямована його трудова репутація, честь, гідність та авторитет, оскільки він очолював даний навчальний заклад понад 26 років.

За весь час, протягом якого він очолював вказаний навчальний заклад, отримав численну кількість грамот, подяк та інших заохочень за сумлінну та віддану працю. Як ректор БДФЕУ, він відомий на всю країну, за роки відданої праці користується повагою та шаною посадових осіб органів влади, науковців та жителів нашої держави й відповідно дії відповідача по його незаконному звільненню завдали непоправної шкоди його честі та гідності, авторитету як відомої особи та його незаплямованій репутації, як керівника навчального закладу, який уже 26 років поспіль успішно розвивається, збільшується та прогресує.

Посилався й на те, що викликані незаконним звільненням душевні страждання та переживання негативно вплинути на його загальний стан здоров'я.

Крім того, порушення відповідачем його трудових прав у вигляді незаконного звільнення з посади вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він змушений прикласти сил для відновлення заплямованої репутації, змушений виправдовуватися та пояснювати своїм друзям і колегам те, що він ні в чому не винен, що справно виконував покладені на нього трудові обов'язки, адже поклав значну частину свого життя (26 років) на розвиток і розквіт університету. Оскільки він продовжує в університеті здійснювати викладацьку роботу, будучи доктором економічних наук, професором, змушений фактично доводити перед студентами свою компетентність, кваліфікацію, відновлювати свій авторитет.

Враховуючи вищенаведене, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України №83-к від 09 березня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1», яким достроково розірвано контракт від 15 лютого 2012 року №І-8 та звільнено його з посади ректора Буковинського державного фінансового-економічного університету з 11 березня 2016 року;

- поновити його на посаді ректора Буковинського державного фінансового-економічного університету з 11 березня 2016 року;

- анулювати запис в трудовій книжці про звільнення з роботи за порушення умов контракту, згідно п. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю України;

- стягнути з Буковинського державного фінансового-економічного університету на його користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, з 11 березня 2016 року по дату ухвалення судового рішення;

- стягнути з Міністерства освіти і науки України на його користь завдану моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000 гривень та судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства освіти і науки України №83-к від 09 березня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1», яким достроково розірвано контракт від 15 лютого 2012 року №І-8 та звільнено ОСОБА_1 з посади ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11 березня 2016 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету з 11 березня 2016 року.

Анульовано запис в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з роботи за порушення умов контракту, згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Стягнуто з Буковинського державного фінансово-економічного університету на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, з 11 березня 2016 року по 01 червня 2016 року в розмірі 35 475 гривень з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

На вказане рішення Міністерство освіти і науки України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Також апеляційну скаргу подав Буковинський державний фінансово-економічний університет, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянти вважають, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційні скарги Міністерства освіти і науки України та Буковинського державного фінансово-економічного університету підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 15 лютого 2012 року № 60-к ОСОБА_1 призначено ректором Буковинського державного фінансово-економічного університету строком на п'ять років, з 15 лютого 2012 року по 15 лютого 2017 року, як обраного за конкурсом, згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про вищу освіту», на умовах, викладених у контракті.

15 лютого 2012 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України в особі Міністра ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено контракт про призначення останнього на посаду ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету строком на п'ять років, з 15 лютого 2012 року по 15 лютого 2017 року.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 09 березня 2016 року № 83-к на підставі підпункту 2 п. 27 контракту № І-8 від 15 лютого 2012 року достроково розірвано контракт від 15 лютого 2012 року № І-8 та звільнено ОСОБА_1 з посади ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету 11 березня 2016 року у зв'язку з невиконанням умов контракту від 15 лютого 2012 року № І-8, а саме, пункту 1 (в частині реалізації державної політики в галузі освіти і науки), підпункту 12 пункту 10 (в частині дотримання законодавства), враховуючи невиконання розпорядження Кабінету міністрів України від 20 січня 2016 року № 44 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансово-економічного університету» та наказу МОН від 19 лютого 2016 року № 137 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансово-економічного університету», відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Міністерством освіти і науки України допущені порушення вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваного наказу №83-к від 09 березня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1», яким достроково розірвано контракт від 15 лютого 2012 року №І-8 та звільнено його з посади ректора Буковинського державного фінансового-економічного університету з 11 березня 2016 року у зв'язку з невиконанням умов контракту від 15 лютого 2012 року №І-8, а саме пункту 1 (в частині реалізації державної політики в галузі освіти і науки), підпункту 12 пункту 10 (в частині дотримання законодавства), за невиконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №44 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету» та наказу Міністерства освіти і науки України від 19 лютого 2016 року №137 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету», що призвело до незаконного звільнення ОСОБА_1

Такий висновок суду є правильним та обґрунтованим, відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами) передбачено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, судді повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті, для його розірвання.

Відповідно до пункту 26 контракту визначено, що він припиняється: у зв'язку із закінченням строку його дії; за угодою сторін; достроково за вимогою керівника чи за вимогою Міністерства; з ініціативи керівника у зв'язку з порушенням Міністерством законодавства про працю та у випадку невиконання Міністерством умов, передбачених цим контрактом. З ініціативи Міністерства дострокове розірвання контракту може бути здійснено за обставин, передбачених трудовим законодавством, а також: у зв'язку із прийняттям рішення про його відкликання з посади вищим колегіальним органом громадського самоврядування вищого навчального закладу ІІІ-ІV рівнів акредитації, що обрав його на посаду; при невиконанні керівником умов контракту; через систематичне невиконання або неналежне виконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом; за одноразове грубе порушення керівником законодавства та невиконання обов'язків, покладених на нього цим контрактом, унаслідок чого навчальний заклад зазнав збитків на значну суму; за невиконання начальником закладу зобов'язань щодо сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів, а також щодо несвоєчасної виплати заробітної плати працівникам.

Як встановлено судом, підставою для звільнення позивача за п.8 ст. 36 КЗпП України стали службова записка директора департаменту персоналу МОН ОСОБА_6 від 09 березня 2016 року №5/1-83-16-вн, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_1, як керівник та ректор БДФЕУ, не виконав покладені на нього наказом МОН від 19 лютого 2016 року(пункт 6 наказу) обов'язки щодо забезпечення безперешкодного доступу членів комісії до будівель, приміщень та всіх підрозділів університету та надання первинних документів фінансово-господарської та іншої діяльності на вимогу членів Комісії та МОН та не допустив до приміщення закладу директора департаменту вищої освіти МОН - ОСОБА_7, який був відряджений для проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи, у зв'язку із виданням розпорядження КМУ від 20 січня 2016 року № 44-р, й відповідно такі дії ОСОБА_1 унеможливили виконання вказаного розпорядження КМУ.

Крім того, в службовій записці зазначено, що ОСОБА_1, як ректор БДФЕУ, неодноразово викликався до департаменту персоналу МОН для вирішення нагальних питань діяльності університету листами від 09 лютого 2016 року № 5/2-152 та від 15 лютого 2016 року № 5/2 - 165, а також для надання пояснень з приводу ситуації, яка склалась навколо проведення процедури реорганізації, у тому числі проведення незаконного мітингу в МОН, факту недопущення співробітника МОН до приміщення та невиконання розпорядження Уряду.

Згідно пункту 1 контракту керівник зобов'язаний безпосередньо та через органи управління навчальним закладом, на підставі засад єдиноначальності та колегіальності прийняття рішень виконувати роботу щодо управління навчальним закладом, забезпечувати його ефективну діяльність, реалізовувати державну політику в галузі освіти і науки, а Міністерство зобов'язується створювати належні умови для його роботи та здійснювати оплату праці керівника. Відповідно до пункту 2 цей контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між керівником та Міністерством.

У пункті 10 контракту наведено перелік обов'язків керівника Буковинського державного фінансово-економічного університету, та відповідно до підпункту 12 пункту 10 контракту керівник зобов'язаний забезпечити дотримання законодавства, вживання заходів щодо вдосконалення управління навчального закладу, зміцнення фінансово-господарської, трудової дисципліни.

У спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень ЦПК України та КЗпП України доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено наявність таких порушень умов контракту позивачем, які б давали підстави для його звільнення.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження законності звільнення ОСОБА_1 з посади ректора БДФЕУ та законності підстав для дострокового розірвання контракту від 15 лютого 2012 року, а саме не надано конкретних доказів на підтвердження вчинення позивачем будь-яких дій щодо невиконання розпорядження КМУ № 44-р від 20 січня 2016 року «Про реорганізацію Буковинського державного фінансово-економічного університету» та виданого на виконання даного розпорядження МОН наказу № 137 від 19 лютого 2016 року «Про реорганізацію Буковинського державного фінансово - економічного університету», яким створено комісію з реорганізації, а на її членів покладено ряд обов'язків, й відповідно доказів вчинення позивачем як ректором БДФЕУ дій, що порушили положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в частині неможливості внесення відомостей до ЄДР, Конституцію України та Закон України «Про центральні органи виконавчої влади».

Посилання апелянта МОН України на листи від 09 лютого 2016 року №5/2-152 та від 15 лютого 2016 року № 5/2-165, які надані суду апеляційної інстанції, як на докази порушення позивачем умов контракту є безпідставними і надуманими, оскільки із змісту згаданих листів вбачається, що ОСОБА_1 запрошується на засідання наради для вирішення нагальних питань діяльності Буковинського державного фінансово-економічного університету без уточнення теми наради. Твердження апелянта, що ОСОБА_1 не виконав розпорядження Кабінету Міністрів України №44 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету» та наказу Міністерства освіти і науки України від 19 лютого 2016 року №137 «Про реорганізацію Буковинського державного фінансового-економічного університету» і не зреагував на виклики, спростовується показами ОСОБА_1, який стверджував, що листи він отримував під час хвороби та перебуваючи на лікарняному, що не було спростовано представниками відповідачів.

Твердження апелянта МОН України про те, що дії ОСОБА_1, як ректора БДФЕУ, з приводу подачі позову до Окружного адміністративного суду м. Києва про визнання протиправним та скасування розпорядження КМУ від 20 січня 2016 року №44-р, а також не допуск директора департаменту вищої освіти МОН України - ОСОБА_7 до адміністративно-навчального корпусу БДФЕУ з метою зустрічі з колективом навчального закладу та надання консультацій з приводу проведення процедури реорганізації є порушеннями ним вимог пункту 27 контракту №1-8, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки звернення із позовом до суду - це обраний стороною спосіб захисту порушеного права і не може свідчити про будь-які порушення умов контракту.

Як убачається із матеріалів справи наказом № 137 від 19 лютого 2016 року МОН було створено комісію з реорганізації БДФЕУ. На членів комісії, в тому числі позивача, покладено ряд обов'язків, зокрема, відповідно до пункту 6 даного наказу на ОСОБА_1, як керівника та ректора БДФЕУ, покладено обов'язок щодо забезпечення безперешкодного доступу членів комісії до будівель, приміщень та всіх підрозділів університету та надання первинних документів фінансово-господарської та іншої діяльності на вимогу членів Комісії. Директор департаменту вищої освіти ОСОБА_7 не входив до складу даної комісії та її членом не був. Крім того, на момент перебування ОСОБА_7 у м. Чернівці, з 1 по 4 лютого 2016 року, наказу МОН № 137 від 19 лютого 2016 року «Про реорганізацію Буковинського державного фінансово-економічного університету» не існувало, а тому висновок суду про те, що апелянтом не надано належних да допустимих доказів того, що ОСОБА_1, як ректор БДФЕУ, порушив пункт 6 наказу та вчинив дії по неможливості виконання розпорядження КМУ від 20 січня 2016 року №44-р, а також і порушення положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в частині неможливості внесення відомостей до ЄДР, Конституцію України та Закон України «Про центральні органи виконавчої влади», є правильним.

Помилковими є доводи апелянта МОН України про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спростовуються висновком суду першої інстанції, яким визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства освіти і науки України №83-к від 09 березня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1», про дострокове розірвання контракту від 15 лютого 2012 року №І-8 та звільнення ОСОБА_1 з посади ректора Буковинського державного фінансово-економічного університету, чим уже позивачу завдана моральна шкода у вигляді порушення нормальних життєвих зв'язків через необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення втраченого авторитету.

Посилання апелянта БДФЕУ щодо не залучення судом першої інстанції комісії з реорганізації Буковинського державного фінансово-економічному університету, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки до комісії перейшли повноваження щодо управління справами БДФЕУ є не обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 35 ЦПК України треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Відносно зазначених вимог закону колегія суд вважає, що в суду першої інстанції не було підстав залучати до участі в справі в якості третьої особи, комісію з реорганізації Буковинського державного фінансово-економічного університету, оскільки рішення по даній справі будь-яким чином не може вплинути на її права та обов'язки щодо позивача чи відповідача, так як предмет спору витікає із трудових правовідносин.

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Буковинського державного фінансово-економічному університету про анулювання запису в трудовій книжці про звільнення з роботи за порушення умов контракту, згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України, суд першої інстанції не звернув увагу на безпідставність заявлених вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.8 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство. Зміни вносяться на підставі наказу керівника підприємства, який видається на виконання рішення органу, який визнав незаконним звільнення працівника.

Отже, зміни до трудової книжки вносяться за результатом вирішення спору і не можуть бути окремим способом захисту порушеного права.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Задовольняючи позов про стягнення з Буковинського державного фінансово-економічному університету на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не звернув увагу, що відповідно до наказу ректора БДФЕУ №18-а від 10 лютого 2016 року, робочий день з понеділка 07 березня 2016 року було перенесено на суботу 13 лютого 2016 року і в зв'язку з цим допустив помилку у розрахунках середньої заробітної плати, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до табеля обліку робочого часу, ОСОБА_1 у лютому 2016 року відпрацював 12 днів і тому сума нарахованої йому заробітної плати за січень-лютий 2016 року повинна ділитися не на 30, а на 31 відпрацьований ним день, а саме:

19 350 гривень 23 копійки (сума нарахованої за січень-лютий 2016 року заробітної плати) : 31 день = 624 гривні 20 копійок (середньоденна заробітна плата позивача).

Як вбачається із матеріалів справи, час вимушеного прогулу слід рахувати з 11 березня 2016 року по 1 червня 2016 року (день винесення судом рішення) й відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», кількість робочих днів за визначений період часу складає 55 днів (березень - 14 днів, квітень - 21 день, травень - 19 днів та червень - 1 день), а отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає сплаті позивачу становить 34 331 грн. (624 грн. 20 коп. х 55 днів) з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів.

В зв'язку із зміною та скасуванням рішення суду в частині підлягає перерозподіл судових витрат.

Так, з МОН України на користь держави слід стягнути 1 650 гривень недоплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги (при подачі апеляційної скарги апелянт мав сплатити 110 % від 3 704 грн. 80 коп. - 4 075 грн. 28 коп., а сплатив тільки 2 425 грн. 28 коп.). Аналогічно слід стягнути з БДФЕУ на користь держави 1 874 гривень недоплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги (при подачі апеляційної скарги апелянт мав сплатити 110 % від 3 704 грн. 80 коп. - 4 075 грн. 28 коп., а сплатив тільки 2 201 грн. 20 коп.).

Крім цього, з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути 551 гривень 20 копійок судового збору за подачу позовної заяви як за вимогу немайнового характеру про анулювання запису у трудовій книжці, від сплати якої він не був звільнений.

Із п. 36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 № 10 вбачається, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Як вбачається із змісту позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вимогою до МОН України про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 гривень, яку задоволено судом у розмірі 5 000 гривень, тобто на 5 %, а отже з МОН України на користь ОСОБА_1 слід стягнути 75 гривень судового збору, пропорційно задоволеним вимогам.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, з МОН України на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1 281 гривень 25 копійок витрат на правову допомогу, а з БДФЕУ - 1 208 гривень 75 копійок пропорційно задоволеним позовним вимогам в суді першої інстанції.

Також в силу вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача МОН України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 606 гривень 32 копійки (за задоволену вимогу апеляційної скарги немайнового характеру в частині скасування рішення суду про анулювання запису у трудовій книжці) судового збору, а з БДФЕУ - 624 гривні 32 копійки (за задоволену вимогу апеляційної скарги немайнового характеру в частині скасування рішення про анулювання запису у трудовій книжці 606 гривень 32 копійки та частково задоволену на 3 % майнову вимогу про зміну розміру середньомісячного заробітку 18 гривень 20 копійок).

Отже, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року в частині стягнення з Буковинського державного фінансово-економічного університету на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 11 березня 2016 року по 01 червня 2016 року у розмірі 35 475 гривень з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів слід змінити, стягнувши з Буковинського державного фінансово-економічного університету на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 11 березня 2016 року по 01 червня 2016 року у розмірі 34 331 гривень з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року в частині анулювання запису в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з роботи за порушення умов контракту, згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України та в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

У решті, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Міністерства освіти і науки України та Буковинського державного фінансово-економічного університету задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року в частині стягнення з Буковинського державного фінансово-економічного університету на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 11 березня 2016 року по 01 червня 2016 року у розмірі 35 475 гривень з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів, змінити.

Стягнути з Буковинського державного фінансово-економічного університету на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 11 березня 2016 року по 01 червня 2016 року у розмірі 34 331 гривень з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року в частині анулювання запису в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з роботи за порушення умов контракту, згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України та в частині розподілу судових витрат, скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Буковинського державного фінансово-економічному університету про анулювання запису в трудовій книжці про звільнення з роботи за порушення умов контракту, згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України, відмовити.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь держави 1 650 гривень судового збору.

Стягнути з Буковинського державного фінансово-економічного університету на користь держави 1 874 гривень 08 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 551 гривню 20 копійок судового збору за подачу позовної заяви.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 75 гривень судового збору.

Стягнути з Буковинського державного фінансово-економічного університету на користь ОСОБА_1 1 281 гривень 25 копійок витрат на правову допомогу.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 1208 гривень 75 копійок витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Буковинського державного фінансово-економічного університету 624 гривні 52 копійки судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Міністерства освіти і науки України 606 гривень 32 копійки судового збору за подачу апеляційної скарги.

У решті, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: