Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2016 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в особі:

головуючого судді - Бедьо В.І.

при секретарі - Холмогоровій Л.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3

представника відповідача Ужгородської районної державної нотаріальної контори - Комар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Ужгородської районної Державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частку домогосподарства в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, Ужгородської районної Державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частку домогосподарства в порядку спадкування за законом, мотивуючи його наступним.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Позивачка зазначає у позові, що від народження по теперішній час проживає в АДРЕСА_1.

Батьки позивачки ОСОБА_6 разом з нею та її чоловіком ОСОБА_10 на підставі дозволу №1 на право виконання будівельних робіт районного архітектора виконкому Ужгородської районної ради народних депутатів на земельній ділянці по АДРЕСА_1 протягом 1984-1986 років побудували двоповерховий житловий будинок з господарським будівлями.

19 серпня 1989 року виконавчим комітетом Ужгородської районної ради народних депутатів на підставі рішення №121 від 09.08.1089 року, ОСОБА_8, батьку позивачки було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, що складалось з одного будинковолодіння з надвірними прибудовами, розташованого в АДРЕСА_1.

Реєстрацію права власності ОСОБА_8 на зазначене нерухоме майно проведено 21 серпня 1989 року Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що свідчить відмітка на зворотній стороні свідоцтва про право власності.

Позивачка вказує на те, що чинною на той час ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року майно нажите подружжям за час шлюбу визнавалось спільною сумісною власністю, батьки позивачки ОСОБА_6 набули право власності на домогосподарство по АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності, частки яких визначалися рівними.

Після смерті ОСОБА_9 07 жовтня 1993 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 як співвласника дворогосподарства по АДРЕСА_1, згідно ст.525 ЦК Української РСР 1964 року, відкрилась спадщина на належну ОСОБА_11.1/2 частку нерухомого майна, на яку покійна заповіту не оформила і така підлягала успадкуванню за законом.

На день відкриття спадщини ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги за законом являлись позивачка ОСОБА_6, як донька померлої, та чоловік покійної ОСОБА_8, частки яких при спадкоємстві за законом чинним законодавством визначались рівними.

Позивачка ОСОБА_6, яка на день смерті спадкодавці ОСОБА_9 проживала з покійною, від належної їй за законом спадщини не відмовилась та прийняла належну їй ? частку спадкового майна, оскільки фактично вступила в управління та володіння вказаним нерухомим майном.

Іншу частку майна покійної ОСОБА_9 успадкував її чоловік ОСОБА_8, який став власником 3/4 частки дворогосподарства.

Факт прийняття позивачкою ОСОБА_6 спадкового майна після смерті матері ОСОБА_11 позивач підтверджує довідкою Середнянської селищної ради № 2514 від 03 листопада 2015 року, а також рахунками та квитанціями про сплату ОСОБА_6 послуг телефонного зв'язку, енергопостачання та газопостачання в помешкання по АДРЕСА_1 на підставі укладених ОСОБА_10 договорів, що були укладені після смерті матері ОСОБА_9, а згодом - і батька ОСОБА_8

З урахуванням викладеного, а саме факту прийняття позивачкою ОСОБА_6 1/4 частки спадкового майна після смерті ОСОБА_9, чоловік останньої ОСОБА_8 на думку позивачки вправі був розпоряджатися лише 3/4 часткою дворогосподарства по АДРЕСА_1 при оформленні заповіту від 25 липня 1997 року, засвідченого секретарем Середнянської селищної ради та зареєстрованого в реєстрі за №34.

У зв'язку з оформленням спадкодавцем ОСОБА_8 вказаного заповіту Ужгородською районною Державною нотаріальною конторою 22 червня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку з належними до нього господарським будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, тобто на все нерухоме майно, що розміщене за вказаною адресою, у тому числі і на ? частку нерухомого майна успадковану за законом позивачкою ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_9.

У вказаному свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що успадковане ОСОБА_2 нерухоме майно належало померлому ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 19.08.1989 року, що на думку позивача не відповідає дійсності, оскільки позивачка ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_9 , як спадкоємець за законом, прийняла у спадок ? частку нерухомого майна, а відтак спадкодавець ОСОБА_8 міг розпоряджатись лише 3/4 часткою нерухомого майна, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_11.

Таким чином оформлене відповідачці ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.06.2015 року призвело до позбавлення позивачки ОСОБА_6 права власності на належну їй частку нерухомого спадкового майна.

Крім того відповідач ОСОБА_2 погрожує виселенням з вказаного помешкання, а тому у позивачки виникла необхідність у захисті своїх прав.

На підставі наведеного позивачка просить встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_9, визнати за ОСОБА_6 права власності в порядку спадкування за законом на ? частку домогосподарства по АДРЕСА_1, зобов'язати Ужгородську районну державну нотаріальну контору внести зміни у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2015 року, виданому ОСОБА_2, а також - у Спадковому реєстрі, про зменшення частки права власності ОСОБА_2 на успадковане майно за заповітом.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав, викладених у змісті позовної заяви.

Представник відповідачки ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Представник відповідача Ужгородської районної Державної нотаріальної контори Комар В.В. в судовому засіданні залишив вирішення позовних вимог на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що предметом спору є нерухоме майно, що складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1

На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, зокрема свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

19 серпня 1989 року виконавчим комітетом Ужгородської районної ради народних депутатів на підставі рішення №121 від 09.08.1089 року, ОСОБА_8, батьку позивачки, було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1.

Реєстрацію права особистої власності ОСОБА_8 на зазначене нерухоме майно проведено 21 серпня 1989 року Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки спірні правовідносини виникли у 1996 році, то до них застосовується законодавство, чинне на час їх виникнення.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином час відкриття спадщини відбувся в період чинності ЦК УРСР, нормами якого передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини)

Після смерті ОСОБА_9 у відповідності до ст.525 ЦК Української РСР 1964 року відкрилась спадщина на належну ОСОБА_9 частку нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_9 заповіту не оформила і відповідно належна їй частка майна підлягала успадкуванню за законом.

На день відкриття спадщини ОСОБА_9 спадкоємцями першої черги за законом являлись позивачка ОСОБА_6, як донька померлої, та чоловік покійної - ОСОБА_8, частки яких при спадкоємстві за законом чинним законодавством визначались рівними.

Позивачка ОСОБА_6, яка на день смерті спадкодавці ОСОБА_9 проживала з покійною, прийняла належну їй частку спадкового майна, оскільки фактично вступила в управління та володіння вказаним нерухомим майном.

Вказану обставину зокрема в судовому засіданні підтвердили допитані судом свідки - ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які є жителями с. Вовкове, які підтвердили, що на день смерті ОСОБА_9 позивачка ОСОБА_6 разом з чоловіком, дітьми проживали разом з ОСОБА_9

На підставі вказаних вставновлених обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті її матері ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9, підлягає до задоволення.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, що стверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 9.

У відповідності до довідки № 2335 від 15.10.2015 року виданої Виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району на момент смерті батька - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року разом з ним в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 в с. Вовкове Ужгородського району Закарпатської області були зареєстровані, проживали та вели спільне господарство: донька - ОСОБА_6, зять - ОСОБА_10, внук - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, внучка - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві особистої власності спадкове майно, що складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що 25.07.1997 року ОСОБА_8 оформив заповіт, посвідчений Середнянською селищною радою, зареєстрований у реєстрі за № 34, у якому визначив спадкоємцем належного йому майна : житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ОСОБА_2, відповідачку по справі.

22.06.2015 року ОСОБА_2 на підставі вказаного заповіту Ужгородською районною Державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом по спадковій справі, зареєстровано в реєстрі за №3-627, за яким відповідачка ОСОБА_2 набула право власності на вищезазначене нерухоме майно в цілому.

ОСОБА_6 ставить вимоги в позовній заяві про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на ? частку домогосподарства по АДРЕСА_1 в с. Вовкове Ужгородського району та зобовязати Ужгородську районну державну нотаріальну контору внести зміни у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 22 .06.2015 року, виданому ОСОБА_2, а також у Спадковомуу реєстрі, про зменшення частки права власності ОСОБА_2 на успадковане майно за заповітом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із роз'яснень, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України від 15.05.2013 р № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" вбачається, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Набуття у власність ОСОБА_8, який являється батьком позивачки ОСОБА_6 та дідусем відповідачки ОСОБА_2, спірного житлового будинка відбулося у період норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунальною господарства УРСР 31.01.1966 р.

В судовому засіданні на підставі пояснень учасників судового процесу та письмових доказів по справі судом встановлено, що за життя ОСОБА_8 заповів домоволодіння відповідачці - ОСОБА_2

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 .06.2015 року, видане ОСОБА_2, дійсне, ніким не скасоване.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

У відповідості до матеріалів справи позивачка ОСОБА_6не вчинила дій, предбачених чинним законодавством, які необхідні для набуття права власності на спірне нерухоме майно.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

На підставі наведеного, враховуючи, що позивачем не доведено в передбаченому законом порядку підстав для визнання за ОСОБА_6 права власності на спірне домоволодіння, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.10, 11, 60-62, 208, 209, 212-218 ЦПК України, 392, 1216, 1218 , 1220, 1222, 1223, 1226 , 1267 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року матері ОСОБА_9.

В решті позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бедьо В.І.