АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І.,Прядкіної О.В.

при секретарі Зеленській О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 липня 2016 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ у натурі частини житлового будинку та земельної ділянки у визначених межах, які є об'єктами права спільної сумісної власності, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ у натурі частини житлового будинку та земельної ділянки у визначених межах, які є об'єктами права спільної сумісної власності.

У позовній заяві вказував, що їм на праві спільної часткової власності, належить 13/20 частини житлового будинок з надвірними будівлями розташованих за адресою АДРЕСА_1. Колишня дружина в даному будинку не проживає та здає свою частку стороннім особам з якими у позивача відбуваються постійні сварки на побутовому ґрунті, в тому числі при оплаті комунальних послуг. Зазначає, що неодноразово звертався до ОСОБА_2 для вирішення даного питання, проте досягти компромісу не вдалося.

Просив поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1, та належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу як колишньому подружжю, визнавши за ОСОБА_3 кімнати будинку, які становлять ? частку вартості житлового будинку, горища, даху, надвірних споруд. Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки, яка знаходиться під частиною житлового будинку та необхідна для його обслуговування, і розташована за адресою: АДРЕСА_1, площа якої складає 214 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та поділити земельну ділянку в натурі, визнавши право власності на частину земельної ділянки, яка відповідає ? земельній частці.

У червні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання права власності, в якій просила визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2частину земельної ділянки площею 214 кв.м., що складає 214/496 часток земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 неодноразова доповнював та уточнював позовні вимоги.

08 червня 2016 року він подав остаточну уточнюючу позовну заяву відповідно до якої просиввиділити в окремий об'єкт нерухомого майна належні ОСОБА_3 приміщення квартири № 2 в житловому будинку (варіант розподілу № 1 , квартира, № 3) з урахуванням 1/2 частини: частина коридору (2-3) площею - 3,6 кв.м.; ванна (2-4) площею - 2,9 кв.м; топочна (2-5) площею - 1,8 кв.м.; кімната (2-7) площею - 15,1 кв.м.; сіни (IV) площею - 6,7 кв.м.; господарських будівель та споруд: другий поверх сараю літ. «Л», 1/2 частина вбиральні літ. «М»; 1/2 частина воріт огорожі №2; 1/2 частина огорожі №3; 1/2 частина тротуару, доріжки №4; 1/2 частина вимощення №5; частина огорожі №7. Земельну ділянку площею 124 кв.м. залишити в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Виділити в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 107 кв.м., що відповідає 1/2 частці, у тому числі: 1/2 площі земельної ділянки спільного користування площею 62 кв.м., земельну ділянку особистого користування площею 45 кв.м. (під частиною житлового будинку площею 31,3 кв.м., під прибудовою, що пропонується - 13,7 кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_2 провести наступні переустаткування: розібрати конструкцію даху, перекриття та стін прибудови літ. «а3», влаштувати дверний проріз замість віконного в зовнішній стіні приміщення кухні (2-6), влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 2-1 і 2-6, влаштувати звукоізоляційну перегородку в приміщені 2-, поділивши його на приміщення коридору квартири № 3, площею 3,6 кв.м. та комори квартири 3 2 площею 1,1 кв.м; влаштувати прибудову розміром 3,9 м на 3,9 м. до приміщень які виділяються другому співвласнику (кв №3). Влаштувати в зазначеній прибудові приміщення кухні. Власнику кв. № 2 влаштувати окремий вхід до городища будинку, розташованого над кв. № 2, та розділити городище по межі розподілу будинку. Кожному із власників кв. № 2 і № 3 самостійно обладнати окремі системи опалення, газопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання. Зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати в проведенні вищевказаних робіт, саме надати вільний доступ до приміщень, будівель, земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. Припинити на вказане майно право спільної часткової власності.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2про поділ у натурі частини житлового будинку та земельної ділянки у визначених межах, які є об'єктами права спільної сумісної власності задоволено частково.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності- задоволено повністю.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 13/40 частин із майна, що перебуває у спільній частковій власності в самостійний об'єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права спільної часткової власності, що складатиметься з: частина коридору (2-3) площею - 3,6 кв.м.; ванна (2-4) площею - 2,9 кв.м.; топочна (2-5) площею - 1,8 кв.м.; кімната (2-7) площею - 5,1 кв.м.; сіни (IV) площею - 6,7 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м.; господарських будівель та споруд: другий поверх сараю літ. «Л», 1/2 частина вбиральні літ. «М»; 1/2 частина воріт огорожі № 2; 1/2 частина огорожі № 3; 1/2 частина тротуару, доріжки № 4; 1/2 частина вимощення №5; частина огорожі №7, що розташовані за адресою - АДРЕСА_1 у відповідності до варіанту № 1 висновку №193/194/195 судової будівельно-технічної та земельно-технінчої експертизи від 31 березня 2016 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на виділені у самостійний об'єкт 13/40 частин нерухомого майна, що складається з: частина коридору (2-3) площею - 3,6 кв.м.; ванна (2-4) площею - 2,9 кв.м.; топочна (2-5) площею - 1,8 кв.м.; кімната (2-7) площею - ї 5,1 кв.м.; сіни (IV) площею - 6,7 кв.м., загальною площею 30,1 кв.м.; господарських будівель та споруд : другий поверх сараю літ. «Л», 1/2 частина вбиральні літ. «М» 1/2 частина воріт огорожі №2; 1/2 частина огорожі №3; 1/2 частина тротуару, доріжки №4; 1/2 частина вимощення №5; частина огорожі №7, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, у відповідності до варіанту № 1 висновку №193/194/195 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31 березня 2016 року.

Встановлено фактичний порядок користування земельною ділянкою який відбувся між співвласниками домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1, визначивши: ОСОБА_3, земельну ділянку площею 107 кв.м., що відповідає частці 1/2, у тому числі:1/2 площі земельної ділянки спільного користування - 62 кв.м. (124/2 ); земельна ділянка особистого користування площею 45 кв.м. (під частиною житлового будинку 31,3 кв.м., під прибудовою що пропонується -13,7 кв.м.), що згідно плану додатку № 7 до висновку №193/194/195 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31 березня 2016 року, зафарбовано в жовтий колір; ОСОБА_2, земельну ділянку площею 107 кв.м., що відповідає частці 1/2, у тому числі:1/2 площі земельної ділянки спільного користування 62 кв.м. (124/2); земельна ділянка особистого користування площею 45 кв.м. (під частиною житлового будинку - 37,3 кв.м., для обслуговування житлового будинку - 7,7 кв.м.), що згідно плану додатку № 7 до висновку №193/194/195 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31 березня 2016 року, зафарбовано в зелений колір; земельну ділянку площею 124 кв.м. залишити в спільному користуванні, що згідно плану додатку № 7 до висновку №193/194/195 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31 березня 2016 року, зафарбовано в синій колір.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 214 кв.м., що складає 214/496 часток земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою - АДРЕСА_1. В іншій частині позову ОСОБА_3відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 214 кв.м, що складає 214/496 часток земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою - АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ОСОБА_3 витрати за проведення експертизи у розмірі 3072 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2756 грн. 00 коп., всього 5828 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2016 року зобов'язано ОСОБА_3 провести переустаткування в житловому будинку та господарських будівлях і спорудах по АДРЕСА_1 у відповідності до варіанту №1 висновку №193/194/195 судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2016 року, а саме: розібрати конструкції даху, перекриття та стін прибудови літ. «а3»; влаштувати дверний проріз замість віконного в зовнішній стіні приміщення кухні (2-6); збільшити дверний проріз між приміщеннями 2-1 і 2-6; влаштувати звукоізоляційну фальш стіну між приміщеннями 2-1 співвласника ОСОБА_2 та 1-1 співвласника ОСОБА_3; влаштувати звукоізоляційну перегородку в приміщенні 2-1, поділивши його на приміщення коридору співвласника ОСОБА_3; площею 3,6 кв.м. та комори співвласника ОСОБА_2, площею 1,1 кв.м; влаштувати прибудову (приміщення кухні) розміром 3,9х3,9 м до приміщень, які виділяються співвласнику ОСОБА_3 Зобов'язано ОСОБА_2 влаштувати окремий вхід до городища будинку, розташованого над частиною будинку, котра належить на прав власності. ОСОБА_2 Зобов'язано кожного співвласника будинку ОСОБА_3, ОСОБА_2 самостійно обладнати окремі системи опалення, газопостачання, водопостачання, водовідведення, електропостачання.

ОСОБА_2 оскаржила рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В подальшому ОСОБА_2 також оскаржила додаткове рішення суду, яке також просить скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у період із 1 лютого 1992 року по 7 жовтня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 1992 року ОСОБА_3 придбав 9/25 частин житлового будинку з частиною надвірних будівель (ат. 1 а.с. 15, 16).

Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 488 від 27 грудня 2005 року оформлено право приватної власності на співвласників на домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1: ОСОБА_3 - 13/20 частини; ОСОБА_6 - 7/20 частини.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2007 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжям та про визнання права власності позов ОСОБА_2 був задоволений частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину 13/20 частин будинку АДРЕСА_1.

В частині позову про поділ спільного майно подружжя - 13/20 частин будинку АДРЕСА_1 - відмовлено.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду Полтавської області від 23 березня 2007 року визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину від 13/20 частин будинку АДРЕСА_1, що становить 13/40 частин. Визнано за ОСОБА_2 ? право власності на ? частину від 13/20 частини будинку АДРЕСА_1, що становить 13/40 частин.

Рішенням Октябського районного суду м. Полтави від 18 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділення частки у спільному майні та виділення частки у натурі позов ОСОБА_6 задоволено.

Визначено частки у праві спільної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1: ОСОБА_6 - земельну ділянку площею 282 кв.м. (на плані зафарбовано в червоний колір), що складає 282/496 частини від всієї площі земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 214 кв.м. (на плані зафарбовано в синій колір), що складає 214/496 частини від всієї площі земельної ділянки, згідно висновку № 31-11 судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2011 року.

Виділено ОСОБА_6 в натурі земельну ділянку площею 282 кв.м. (на плані зафарбовано в червоний колір), що складає 282/496 частини від всієї площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, відповідно фактичного користування.

Припинено право спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 43294201 від 04 вересня 2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 43296304 від 04 вересня 2015 року будинок за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності, - 13/40 частин належить ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 9,10, 130).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із можливості виділу в натурі ? частини 13/20 частини будинку АДРЕСА_1, оскільки 13/20 частин належить сторонам на праві спільної часткової власності за кожним на 13/40 частин. При цьому, суд першої інстанції взяв до уваги висновок № 193/194/195 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, виконаної у Полтавському відділенні Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бакаріуса.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду виходячи із наступного.

Так, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26 квітня 2007 року, зокрема, визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину від 13/20 частин будинку АДРЕСА_1, що становить 13/40 частин та визнано за ОСОБА_2 ? право власності на ? частину від 13/20 частини будинку АДРЕСА_1, що становить 13/40 частин.

Разом з тим, як вбачається із рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2007 року та матеріалів цивільної справи № 2-4647/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжям та про визнання права власності ОСОБА_2 заявляла також вимогу про поділ 13/20 частин будинку АДРЕСА_1 з частиною надвірних будівель в натурі. Цим рішенням суду у задоволенні позову у цій частині було відмовлено.

При розгляді вказаної справи, як судом першої так і апеляційної інстанції встановлено, що об'ємно-планувальне рішення 13/20 частини домоволодіння (квартири 2) таке, що виділити співвласнику на ? частини ізольовані житлові приміщення із самостійним виходом, яку б можливо використовувати як окрему квартиру чи переобладнати в таку квартиру, з урахуванням необхідних норм, неможливо.

Із повідомлення ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Івентаризатор» слідує, що згідно проведеної інвентаризації станом на 13 липня 2016 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, має у житловому будинку літ. «А-1» самочинно збудовану прибудову літ. а5 загальною площею 10,5 кв.м.

Разом з тим, вищевказане повідомлення ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Івентаризатор» не містить даних, які б вказували, що об'ємно-планувальне рішення 13/20 частини домоволодіння (відносно якого ставилося питання про виділ часток в натурі) змінилося.

Тобто, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 січня 2007 року, яке має приюдиційне значення, встановлено неможливість поділу в натурі 13/20 частини домоволодіння, а докази, що об'ємно-планувальне рішення 13/20 частини домоволодіння (відносно якого ставилося питання про виділ часток в натурі) змінилося позивачем не надано.

Крім того, ч. 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 316, 317, ч.ч. 1, 2 статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Таким чином, оскільки до житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, входить самочинно збудований об'єкт, поділу даний будинок у натурі не підлягає.

Слід також звернути увагу, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Як встановлено, та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить по 13/40 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Відтак, мається ще один співвласник цього будинку, якому належить 7/20 частин.

При цьому, із рішення Октябського районного суду м. Полтави від 18 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділення частки у спільному майні та виділення частки у натурі позов ОСОБА_6 слідує, що ОСОБА_6 виділено в натурі земельну ділянку, але належна їй частина у праві спільної часткової власності виділена не була.

Тобто, будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, залишився спільною частковою власністю не тільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а й іншого співвласника, який до участі у справі не залучений.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Із урахування вищевикладених обставин, в тому числі, враховуючи, що у спірному будинку маються на даний час самочинно збудовані об'єкти колегія суддів приходить до переконання, що висновок № 193/194/195 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи не може бути взятий до уваги.

Крім того, як уже зазначалося, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна.

Відтак, враховуючи, що будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, є спільною частковою власністю не тільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а і іншого співвласника, то необхідно встановити, що після виділу часток ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із спільного нерухомого майна власнику (власникам), що залишаються, буде виділена окрема площа, яка повинна складати окремий об'єкт нерухомого майна.

Однак, експертом досліджувалася можливість поділу в натурі лише 13/20 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1, а не всього будинку, зокрема, відсутній висновок чи може складати окремий об'єкт нерухомого майна 7/20 частин цього будинку, які належать іншому співвласнику.

Відтак, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Також необхідно взяти до уваги, що як передбачено ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Із роз'яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за № 7 від 16 квітня 2004 року, вбачається, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Експертом визначено один варіант порядку користування земельною ділянкою, зокрема, виходячи із розташування, планування і розмірів приміщень в житловому будинку.

Оскільки виділ в натурі належних ОСОБА_3 та ОСОБА_2 часток на даний час не можливий то визначення порядку користування земельною ділянку відповідно до запропонованого варіанту не можна вважати обґрунтованим.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3).

Як встановлено, відповідач заперечує, що між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою, відповідно до визначеного експертом варіанту, однак позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що між сторонами встановлено порядок користування земельною ділянкою, відповідно до визначеного експертом варіанту.

Таким чином, вимога щодо визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до визначеного варіанту експертом не підлягає задоволенню, а інший варіант розподілу відсутній у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» роз'яснено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених позовних вимог (вирішити незаявлену позовну вимогу, задовольнити позовну вимогу у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 вимог про визнання за ним права власності на частину домоволодіння та на частину земельної ділянки не ставив.

Відтак рішення щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на частину домоволодіння та на частину земельної ділянки підлягає скасуванню без ухвалення у цій частині нового рішення.

Також, суд апеляційної інстанції не вправі перевіряти законність судових рішень в тій частині, що не оскарженено, та відносно осіб, які не подали апеляційну скаргу, оскільки в силу змагальності та диспозитивності ці особи самі визначають свою процесуальну поведінку: оскаржити рішення чи ні. Отже, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевіряти рішення у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2, так як рішення у цій частині не оскаржено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 липня 2016 року в частинізадоволення позовних вимог ОСОБА_3, щодо виділу в натурі 13/40 частин із майна, що перебуває у спільній частковій власності в самостійний об'єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права спільної часткової власності та визнання за ОСОБА_3 права власності на виділені у самостійний об'єкт 13/40 частин нерухомого майна, встановлення фактичного порядку користування та визнання права власності на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також, в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 5828 грн. 00 коп. - підлягає скасуванню.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2016 року також підлягає скасуванню, оскільки воно тісно пов'язане з основним.

При цьому, слід ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо виділення в окремий об'єкт нерухомого майна належної йому частки будинку АДРЕСА_1, та визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 1818 грн. 97 коп.

Керуючись ст.303, п.п. 3,4 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 липня 2016 року в частинізадоволення позовних вимог ОСОБА_3, щодо виділу в натурі 13/40 частин із майна, що перебуває у спільній частковій власності в самостійний об'єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права спільної часткової власності та визнання за ОСОБА_3право власності на виділені у самостійний об'єкт 13/40 частин нерухомого майна, встановлення фактичного порядку користування та визнання права власності на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, а також, в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 5828 грн. 00 коп. - скасувати.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо виділення в окремий об'єкт нерухомого майна належної йому частки будинку АДРЕСА_1, та визначення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 1818 грн. 97 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна