МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 521/9572/16-ц
Номер провадження № 2/521/3869/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Жуган Л.В.,

при секретарі судового засідання - Іськовій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що належить на праві власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 30.05.2016 року звернулась позивач ОСОБА_2 із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що належить на праві власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовної заяви, позивач послалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1, в якому на протязі останніх десяти років проживає її дочка - ОСОБА_5, зять ОСОБА_7 разом із їх малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач ОСОБА_3 є рідним сином позивача, який з 2002 року за усної згоди матері вселився та проживає у спірному будинку, відповідач ОСОБА_4 - його дружина, яка без відповідної згоди власника та без реєстрації вселилась та проживає в спірному будинку.

Позивач вказує, що відповідачі систематично порушують правила співмешкання, на неодноразові прохання про добровільне виселення, відповідачі не виселяються, порушуючи тим самим права позивача як власника. Крім того, відповідачі комунальні платежі не сплачують, між сторонами постійно відбуваються конфлікти, з підстав чого позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів.

Як зазначає позивач, через такі події, вона була змушена виїхати з належного їй будинку, деякий час проживала на дачі свого чоловіка, за час її відсутності відповідачі, без її дозволу зробили прибудову до спірного будинку.

Враховуючи наведене, позивач, за уточненими позовними вимогами, просить суд: усунути перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 який належить їй на праві власності, шляхом зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_3 та виселення ОСОБА_4 із цього житлового будинку без надання іншого жилого приміщення, всі судові витрати стягнути з відповідачів.

Відповідачі подали до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких вказали, що не погоджуються з вимогами, викладеними у позовній заяві, обставини, на які посилається позивач вважають такими, що не відповідають дійсності. Відповідач ОСОБА_3 зазначив, що здійснив прибудову до будинку зі згоди позивача і проживає у ній зі своєю дружиною ОСОБА_4, у добудові мають власний туалет, кухню, власний вихід на подвір'я, намагаються не заважати позивачу та не створювати для неї незручностей, крім того вказують, що комунальну плату сплачують своєчасно та в повному обсязі.

Представник позивача за довіреністю - ОСОБА_10 в судовому засіданні, уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представники за договором про надання юридичних послуг ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_5 просила суд задовольнити уточнені позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 14.04.1987 року старшим державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-3147, житловий будинок (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_14

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 24.02.2016 року, вбачається, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_1 також належить на праві власності ОСОБА_2

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку) №380 від 21.03.2016 року, вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані 6 (шість) осіб: ОСОБА_2 з 1987 року, її чоловік - ОСОБА_15 з 2006 року, її донька - ОСОБА_5 з 1999 року, онучка - ОСОБА_8 з 2009 року, онук - ОСОБА_16 з 2014 року, та син - ОСОБА_3 з 1996 року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є рідним сином позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим 21.04.1978 року Іллічівським ЗАГС м. Одеси.

З свідоцтва про укладення шлюбу, серія НОМЕР_2, виданого 07.09.2002 року, вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають в зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_5, яка у зв'язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_5», є донькою позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 виданим 15.12.1982 року Іллічівським ЗАГС м. Одеси.

Досліджуючи вимоги позивача про зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Так, за ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 до житлового будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1 був вселений як член сім'ї - син ОСОБА_2, у травні 1987 року, та після цього став постійно проживати там з матір'ю, про нього було внесено запис у будинкову книгу на вказаний житловий будинок, потім по досягненню віку ОСОБА_3 був зареєстрований постійно у спірному будинку з 14.02.1996 року за згодою власника будинку - ОСОБА_2, що також підтверджується даними будинкової книги на вказаний житловий будинок.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 був зареєстрований та вселився на спірну житлову площу як член сім'ї власника, він набув право користування цим житлом на підставі закону.

Відповідач ОСОБА_3 проживає у вказаному будинку постійно, що не заперечується сторонами та підтверджується довідками з СОН «Курсаки» №757 від 05.11.2012 року, №267 від 10.04.2014 року, та з довідки №1311 від 19.09.2016 року вбачається, що разом з ОСОБА_3 проживає його дружина ОСОБА_4 без реєстрації.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 116 ЖК України передбачено, що коли наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто враховуючи вищезазначені положення, виселення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 з жилого приміщення можливо лише при встановленні вини останніх в систематичному порушенні правил співжиття, що робить неможливим для позивача проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доданими відповідачами до матеріалів справи квитанціями за квітень, серпень 2008 року, за серпень, грудень 2009 року, за серпень 2010 року, за жовтень 2011 року підтверджуються їх посилання на те, що вони приймають участь в оплаті комунальних послуг по житловому будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1 що спростовує посилання позивача на те, що відповідачі комунальні платежі не сплачують.

З Довідки №128 від 11.03.2014 року, виданої Виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_2 не зареєстрована, але дійсно мешкає в АДРЕСА_2 впродовж десяти років.

При цьому позивач ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачі порушують правила співжиття, поводять себе непристойно, псують майно, вчиняють бійки, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів 08.07.2012 року, 10.03.2015 року, 10.04.2015 року, 22.05.2015 року, 27.07.2015 року, 05.10.2015 року, 06.10.2015 року, 17.10.2015 року, 30.11.2015 року, 16.12.2015 року, 18.12.2015 року.

Але поданими нею доказами не підтверджуються зазначені обставини. З поданих ОСОБА_2 до матеріалів справи доказів вбачається, що за спірною адресою розташований приватний будинок, в якому проживає ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_5, будинок належить матері - ОСОБА_18, яка проживає окремо та протягом тривалого періоду часу між родичами склалися неприязні стосунки.

Так, листом №31/21-7041 від 28.09.2005 року начальника Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області Іванову О.В. повідомлено, що їй відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 6 п. 2 КПК України. З громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проведена профілактична бесіда.

Згідно Листа-відповіді Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області від 28.01.2015 року та висновку про відсутність кримінального провадження від 18.03.2015 року, по заяві ОСОБА_5, встановлено, що вона просить вжити заходів до її брата ОСОБА_3 В ході розмови з ОСОБА_5 було встановлено, що у неї з братом існують судові спори щодо порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1. Факти викладені в заяві відносяться до категорії цивільно-правових та підлягають розгляду в суді, в зібраних матеріалах відсутній склад кримінального правопорушення.

Відповідно до Листа-відповіді Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області від 21.07.2016 року та Висновку від 19.10.2015 року, вбачається, що до Малиновського РВ 17.10.2015 року надійшло звернення оператора «102» та заява від ОСОБА_5, яка просить вжити заходи до її брата, який ламає перестінок в будинку. В ході проведеної перевірки по даній заяві стало відомо, що 17.10.2015 року ОСОБА_3 знаходився в будинку в своїй частині квартири, ремонтував зламаний перфоратор, перестінок спільний з частиною квартири сестри він не чіпав. З вказаним громадянином була проведена профілактична бесіда про недопущення порушення діючого законодавства України.

Талонами-повідомленнями від 30.11.2015 року, від 16.12.2015 року підтверджується, що Малиновським ВП від ОСОБА_5 прийнято відповідні заяви.

Листом-відповіддю Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 30.11.2015 року, Висновком Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 22.12.2015 року, та Висновком від 03.12.2015 року про відсутність ознак кримінального провадження, встановлено, що 30.11.2015 року та 16.12.2015 року до відділу надходили повідомлення оператора «102» та заява від ОСОБА_5 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 брат демонтував стінку в будинку. Перевіркою встановлено, що за вищевказаною адресою розташований приватний будинок, в якому проживає ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_5, будинок належить їх матері - ОСОБА_18, яка проживає окремо. Протягом тривалого періоду часу між родичами склалися неприязні стосунки з причин судових тяжб в праві визнання власності і бажанням ОСОБА_3 визнати прибудовані ним приміщення спільною сумісною власністю, яку він планує узаконити і отримати компенсацію від родичів в разі продажу. В даний час домоволодіння не узаконено, частки не виділені, сторони оспорюють житлову площу і земельну ділянку. ОСОБА_3 почав здійснювати демонтажні роботи прорізу заставленого ним раніше, що розділяло приміщення його і сестри. Як поясним ОСОБА_3 дані дії він скоїв для можливої відповіді родичів, які не бажають з ним спілкуватися і вирішувати ситуацію. ОСОБА_5 при цьому пояснила, що з метою уникнення конфлікту з братом і можливих небажаних наслідків зателефонувала в поліцію. Вищевказаним громадянам роз'яснено порядок вирішення спірних питань та попереджено про неприпустимість порушення законодавства.

Листом Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 21.07.2016 року на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_2, повідомлено, що їх заяви по ЖЕУ №5734 від 16.12.2015 року та ЖЕУ №6043 від 18.12.2015 року розглянуті згідно Закону України «Про звернення громадян» та по них були прийняті рішення кримінальні провадження не відкривати. Для вирішення спірного питання рекомендовано звернутися в суд в порядку чинного законодавства, так як в даній ситуації мають місце цивільно-правові відносини.

Також з поданих суду доказів вбачається, що позивач ОСОБА_2 також зверталася до правоохоронних органів із заявами, щодо вжиття заходів до її сина ОСОБА_3 Так, відповідно до Висновку Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області від 04.08.2015 року, встановлено, що 27.07.2015 року до відділу надійшла заява ОСОБА_2, в якій вона просила вжити заходів до її сина. Перевіркою було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають дві сім'ї: ОСОБА_3 з дружиною та його сестра з чоловіком та дітьми. Як пояснив ОСОБА_3 між ним та його сестрою склались неприязні стосунки з побутових причин, через те, що вони спільно проживають в одному будинку, з цих підстав між ними проходять судові тяжби. В зв'язку з чим між ними виникають спірні питання, в які постійно втручається мати ОСОБА_2, яка підтримує позицію сестри. Як стверджує ОСОБА_3 в адресу своєї матері ОСОБА_2 нецензурною лайкою не виловлювався, фізичною розправою не погрожував, в поясненнях вказав, що всі спірні питання з родичами вирішує мирним шляхом, або в судовому порядку. З ОСОБА_3 проведена профілактична бесіда про недопустимість антигромадської поведінки, роз'яснено порядок рішення спірних питань, попереджено про відповідальність у випадку порушення законодавства України.

З Листа-відповіді Малиновського районного відділу Одеського міського Управління ГУМВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_2 по ЖЕУ №31884 від 05.10.2015 року та Висновку від 12.10.2015 року, вбачається, що 05.10.2015 року до Малиновського РВ поступила заява ОСОБА_2, в якій вона просить вжити заходів до свого сина. В ході перевірки було встановлено, що між ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 виник спір по факту земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. В ході інциденту тілесних пошкоджень нікому спричинено не було. Громадський порядок не порушений, ОСОБА_2 для вирішення майнового спору з ОСОБА_3 рекомендовано звернутися до суду.

Згідно листа-відповіді Малиновського ВП ГУП України в Одеській області по ЖЄО №18296 від 14.07.2016 року та Висновку від 25.07.2016 року, вбачається, що 14.07.2016 року до відділу звернулась ОСОБА_2, яка просить встановити особу жіночого полу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1. При відпрацюванні матеріалів справи та при неодноразовому відвідуванні вищевказаної адреси, двері ніхто не відчинив, в зв'язку з чим встановити особу котра проживає за вищевказаною адресою не представилось можливим. Поспілкувавшись з сусідами стало відомо, що в будинку по АДРЕСА_1, проживає син ОСОБА_21 та його дружина та третя незнайома їм жінка, як її звати вони не знають.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки: ОСОБА_7, який є зятем ОСОБА_2, та ОСОБА_15, який є її чоловіком, пояснили суду, що дійсно між ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та його жінкою ОСОБА_4 виникли спірні відносини щодо порядку користування будинком та земельною ділянкою, з цих підстав між ними виникають конфліктні ситуації, сварки, неприязнь. Обставин щодо порушення відповідачами правил співжиття, псування майна свідками не зазначено.

Також допитані в судовому засіданні в якості свідків, за клопотанням відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_22 пояснили суду, що вони тривалий час спілкуються з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та за час їх перебування у них, вони жодного разу там не бачили ОСОБА_2 Свідок ОСОБА_6 вказав, що він допомагав ОСОБА_3 здійснювати прибудову до будинку в якій той проживає, в період здійснення такої прибудови ніхто ніяких заперечень не висловлював, конфліктних ситуацій між сторонами не було. Свідки також вказали, що про неприязні стосунки між сторонами їм нічого не відомо.

Надавши оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що з наданих доказів вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виникла конфліктна ситуація та неприязні стосунки, більшість звернень до Малиновського РВ щодо дій ОСОБА_3 було здійснено саме ОСОБА_5, також з аналогічними заявами зверталась позивач ОСОБА_2, та при цьому за результатами проведених перевірок за такими зверненнями будь-яких правопорушень з боку ОСОБА_3 виявлено не було, та не встановлено обставин порушення громадського порядку, порушення правил співжиття, псування майна.

Тобто в процесі розгляду справи судом не встановлено обставин, та не добуто докази, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоджають позивачу в користуванні будинком, поводять себе непристойно, псують майно, вчиняють бійки або систематично порушують правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, тому вимоги про виселення цих осіб, з підстав передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України, не можуть бути задоволені судом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 здійснив прибудову до будинку АДРЕСА_1 за власні кошти. Факт здійснення такої прибудови підтверджується поясненнями сторін у судовому засіданні, доданими до матеріалів справи фотокартками, чеками з будівельних магазинів, щодо придбання ним будівельних матеріалів, та технічним паспортом на будинок АДРЕСА_1 від 19.07.2012 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави передбачені ст. 391 ЦК України, ч. 1 ст. 116 ЖК України для задоволення позовних вимог про усунення позивачу перешкод у користуванні житловим будинком (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 зі спірного будинку та зняття його з реєстраційного обліку.

Досліджуючи вимоги позивача про виселення відповідача ОСОБА_4 з підстав того, що позивач ОСОБА_2, як власник будинку АДРЕСА_1 не надавала своєї згоди на вселення ОСОБА_4 в будинок, що належить їй на праві власності, суд виходить з наступного.

Довідкою №1311 від 19.09.2016 року, виданою СОН «Курсаки», підтверджується, що разом з ОСОБА_3 проживає його дружина ОСОБА_4 без реєстрації.

Відповідно до ст. 160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Та відповідно до ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_2 зазначила, що відповідач ОСОБА_4 вселилась до житлового будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1 що належить позивачу на праві власності без її на те відповідної згоди, чим порушуються її права як власника. При цьому суд враховує, що відповідачами протилежного не доведено та не надано суду відповідних та належних доказів, щодо погодження вселення і проживання ОСОБА_4 в будинку №22-Б, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_2

Особи, визнані такими, що незаконно вселилися у житло підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення на підставі статей 109, 116 ЖК України.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2, як власник житлового будинку (із господарськими будівлями) АДРЕСА_1 не надавала в установленому законом порядку свого дозволу на вселення та проживання ОСОБА_4 у належному позивачу на праві власності будинку, її вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4, із зазначеного житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення - підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 202, 203, 209-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, що належить на праві власності, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Жуган