АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №645/8177/15-ц Головуючий
Провадження №22-ц/790/564/2016 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: стягнення суми Доповідач: Трішкова І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: Кірсанової Л.І., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря Огарьової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути заборгованість за договором позики від 24.03.2012 року в сумі 200000 грн., а також покласти судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 2000 грн. та з витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн., на відповідача, посилаючись на те, що 24.03.2012 року він надав відповідачеві у позику суму грошових коштів у розмірі 200000 грн., на підтвердження чого останнім була складена розписка. Проте в розписці не вказано строку повернення грошових коштів, у звязку з чим позивач 05.08.2015 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення вказаної суми грошей, яку останній отримав 08.08.2015 року. Відповідач, в свою чергу, грошові кошти позивачеві не повернув та на письмову вимогу про їх повернення не відреагував.

Крім того, представник позивача частково підтримав вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що позивачем сплачено на його користь 5000 грн..

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позову, посилаючись на те, що відповідач ніколи не отримував в позику у позивача ОСОБА_3 ані 200000 гривень, що зазначені у наданому до суду документі, ані будь-якої іншої суми. Крім того вважає, що надана позивачем в якості підтвердження укладення договору позики розписка між ним та відповідачем нічого не підтверджує через те, що не відображує факту передачі грошових коштів від позивача відповідачеві в якості позики із зобовязанням наступного повернення.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2015 року позов задоволений. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнута сума боргу у сумі 200000 грн., 1948,80 грн. - витрати на правову допомогу, 2000 грн. витрати на сплату судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення з боку суду норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка та згідно встановлено ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст..ст. 11, 60, 212-215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що 24.03.2012 року відповідач ОСОБА_2 О Д отримав від позивача ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 200000 грн..

У вказаній розписці не зазначено строку (терміну) повернення грошових коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його у будь-який час.

05.08.2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про повернення 200000,00 грн., яка отримана останнім 08 серпня 2015 року. Однак, станом на 09 вересня 2015 року відповідач не повернув позивачу вказану суму грошових коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Ані відповідач, ані його представник не заперечували, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 200000 грн. Пояснень щодо підстав отримання цих коштів відповідач не надав.

Суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв доводи представника ОСОБА_2 про те, що ці кошти могли бути отримані у звязку з якими-то господарськими відносинами, оскільки пояснити, які саме правовідносини склалися між сторонами при отриманні коштів відповідач не зміг, хоча отримавши Вимогу про повернення коштів, ОСОБА_2 мав достатньо часу для обгрунтування заперечень щодо наявності укладеного між сторонами договору позики.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 не надав жодних доказів, які б спростовували позовні вимоги ОСОБА_3, тому суд першої інстанції правильно визначився про наявність між сторонами договору позики і стягнув неповернуті відповідачем кошти.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду. Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.І. Кірсанова

ОСОБА_5