АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахування і виплату одноразових премій, виплату матеріальної допомоги у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/124362/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про скасування наказу, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахування і виплату одноразових премій, виплату матеріальної допомоги у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Зазначає, що в порушення норм КЗпП України наказом №443 від 30 вересня 2014 року його було відсторонено від роботи на посаді начальника відділу з контролю за використанням державної власності без законних на це підстав. В зв'язку з незаконним відстороненням йому не донараховано та не виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, безпідставно утримано кошти за мобільний зв'язок та не нараховано і не виплачено матеріальну допомогу у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

БаганТ.Г. в інтересах Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 04 березня 2008 року №11-ок ОСОБА_1 було прийнятий на роботу до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на посаду юрисконсульта 1-ї категорії, згодом був переведений на інші посади, на день звернення до суду займав посаду начальника відділу з контролю за використанням державної власності.

Наказом №443 від 30 вересня 2014 року адміністрацією державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення було відсторонено від виконання трудових обов'язків ряд працівників, у тому числі начальника відділу з контролю за використанням державної власності ОСОБА_1 (т.1, а.с.101-102).

З приводу відсторонення від роботи ОСОБА_1 звертався до Шевченківського РУ ГУ МВС України, за його зверненням внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначене повідомлення ОСОБА_1 від 30 вересня 2014 року (т.4, а.с.73).

Наказом №501/1 від 11 листопада 2014 року внесено зміни до наказу №443 від 30 вересня 2014 року про відсторонення працівників, зазначених у наказі, частково призупинена його дія. Згідно із п.2 наказу надано право доступу на територію керівникам відділів, у тому числі начальнику відділу з контролю за використанням державної власності ОСОБА_1 (т.1, а.с.103).

Наказом №502 від 12 листопада 2014 року скасовано наказ від 30 вересня 2014 року про відсторонення працівників, зазначених у цьому наказі (т.1, а.с.104).

Листом генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 25 листопада 2014 року за № 5733/2-08 ОСОБА_1 направлено повідомлення про скасування наказу та вказано негайно приступити до роботи. (т.1, а.с.105).

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення №443 від 30 вересня 2014 року «Про відсторонення» в частині його відсторонення від виконання трудових обов'язків до закінчення розслідування у кримінальному провадженні: начальника відділу з контролю за використанням державної власності, стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2014 року по 13 липня 2015 року, зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення нарахувати та виплатити йому не нараховану та не виплачену премію в розмірі 5 416,00 грн. до Дня Незалежності України і 5 416,00 грн. до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення виплатити йому незаконно утримані із заробітної плати кошти за мобільний зв'язок у розмірі 1 259,38 грн., зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення нарахувати та виплатити йому не нараховану та не виплачену матеріальну допомогу у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку у розмірі двох мінімальних заробітних плат - 2 436,00 грн. та 0,5 посадового окладу, тарифної ставки (окладу) в розмірі 2 708,00 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Тобто, середній заробіток у зв'язку з відстороненням працівника від роботи може бути стягнутий у разі зупинення виплати заробітної плати.

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до суду оспорюваний наказ №443 від 30 вересня 2014 року було скасовано наказом №502 від 12 листопада 2014 року. При цьому, зі змісту наказу №443 від 30 вересня 2014 року вбачається, що виплата заробітної плати на час відсторонення ОСОБА_1 від виконання трудових обов'язків не зупинялась, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2014 року по 12 листопада 2014 року.

До того ж згідно розрахункових листів за жовтень, листопад, грудень 2014 року ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата за час відсторонення від роботи (т.1, а.с.114-115).

Крім того, рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року, встановлено, що на час відсторонення від роботи, ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату за даний період в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, вказана обставина має преюдиційне значення у даній справі та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 листопада 2014 року по 13 липня 2015 року.

Так, рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року, також було встановлено, що в період з 13 листопада 2014 року по 10 липня 2015 року ОСОБА_1 був відсутнім на роботі з нез'ясованих причин.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з 09.07.2014 року по 11.07.2014 року, 17.07.2014 року, 18.07.2014 року, з 04.08.2014 року по 08.08.2014 року, з 11.08.2014 року по 15.08.2014 року, з 18.08.2014 року по 22.08.2014 року, з 26.08.2014 року по 29.08.2014 року, з 01.09.2014 року по 05.08.2014 року, з 08.09.2014 року по 12..09.2014 року, з 15.09.2014 року по19.08.2014 року, з 22.09.2014 року по 26.09.2014 року, 13.11.2014 року, 14.11.2014 року, з 17.11.2014 року по 21.11.2014 року, з 24.11.2014 року по 27.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 05.12.2014 року, з 08.12.2014 року по 12.12.2014 року, з 15.12.2014 року по 19.12.2014 року, з 22.12.2014 року по 26.12.2014 року, з 29.12.2014 року по 31.12.2014 року, 05.01.2015 року, 06.01.2015 року, 08.01.2015 року, 09.01.2015 року, з 12.01.2015 року по 17.01.2015 року, з 19.01.2015 року по 23.01.2015 року, з 26.01.2015 року по 30.01.2015 року, з 02.02.2015 року по 06.02.2015 року, з 09.02.2015 року по 13.02.2015 року, з 16.02.2015 року по 20.02.2015 року, з 23.02.2015 року по 27.02.2015 року, з 02.03.2015 по 06.03.2015 року, з І0.03.2015 року по 13.03.2015 року, з 16.03.2015, року по 20.03.2015 року, з 23.03.2015 року к 27.03.2015 року, з 30.03.2015 року по 03.04.2015 року, з 06.04.2015 року по 10.04.2015 року, з. 14.04.2015 року по 17.04.2015 року, з 20.04.2015 року по 24.04.2015 року, з 27.04.2015 року по 30.04.2015 року, з 05.05.2015 року по 08.05.2015 року, з 12.05.2015 року по 15.05.2015 року, з 18.05.2015 року по 22.05.2015 року, з 25.05.2015 року по 29.06.2015 року, з 02.06.2015 року по 05.06.2015 року, з 08.06.2015 року по 19.06.2015 року, з 22.06.2015 року по 26.06,2015 року, з 30.06.2015 року по 03.07.2015 року , з 06.07.2015 року по 10.07.2015 року в період часу з 08 години 30 хвилин до 17 години 15 хвилин, про що свідчать доповідні записки начальника служби адміністративно-правового забезпечення Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та акти про відсутність працівника на робочому місці, складені начальником сектору з питань запобігання та виявлення корупції дирекції Концерну, начальником відділу адміністративно-господарського забезпечення та екологічної роботи дирекції, начальником відділу кадрів начальником служби адміністративно-правового забезпечення.

Враховуючи, що рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23 червня 2016 року, було встановлено, що відсутність позивача в період з 13 листопада 2014 року по 10 липня 2015 року є прогулом без поважних причин, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період.

Також, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення не нарахованої та не виплаченої премії в розмірі 5 416,00 грн. до Дня Незалежності України та премії в розмірі 5 416,00 грн. до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, матеріальної допомоги у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку у розмірі двох мінімальних заробітних плат - 2 436,00 грн. та 0,5 посадового окладу, тарифної ставки (окладу) в розмірі 2 708,00 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими(регіональними) угодами (стаття 97 КЗпП України).

Виплата премії є правом, а не обов'язком власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.5.17 Колективного договору, затвердженого 23 квітня 2014 року, за наявності фінансової можливості з урахуванням трудового внеску кожного із працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, останнє має право проводити разове преміювання з нагоди державних та професійних свят (Дня конституції України, Дня Незалежності України, Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку, Міжнародного дня прав жінок і миру) у порядку та розмірах, визначених філіями Концерну РРТ та дирекцією Концерну РРТ, в межах коштів визначеного та затвердженого фонду оплати праці

Таким чином, виплата премій до Дня Незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення пов'язана з фінансовими можливостями та урахуванням трудового внеску працівника. При цьому, премія не є обов'язковою виплатою, питання преміювання працівника віднесено до компетенції адміністрації яка враховує трудовий внесок та інші заслуги працівника.

Матеріальна допомога у зв'язку із зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку також виплачуються за наявності фінансової можливості підприємства.

ОСОБА_1 не працював у липні, не з'являвся на роботі з 04 серпня 2014 року, тому йому не було виплачено 0,5 посадового окладу як матеріальну допомогу (з зростанням цін).

Крім того, ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів того, що Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення мав фінансову можливість здійснювати такі виплати.

Врахувавши, що з 12 червня 2014 року мобільний зв'язок ОСОБА_1 переведений на тарифний план МТС офіс 90, про існуючі обмеження він, позивач, був обізнаний, однак ним було перевищено ліміт мобільного зв'язку, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача утриманих із заробітної плати коштів за мобільний зв'язок у розмірі 1 259,38 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль